Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

10.10.2017 року до Вінницького районного суду з позовом звернулись [PERSON], [PERSON] до Писарівської сільської ради Вінницького району про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги, мотивовано тим, що [INFO] року помер [PERSON], який є батьком позивачів [PERSON], [PERSON] Вказує, що заповіту батько не залишав, а тому спадкоємці здійснюють спадкування за законом. Зазначає, що позивачі проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] та земельну частку ( пай), загальною площею 1,92 га. Вказує, що у відповідності до по господарських книг власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON], яка є бабусею позивачів та відповідача [PERSON] Також [PERSON] була користувачем земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 0,40 га, з яких 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0, 15 га - для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що [INFO] року померла [PERSON]. Вказує, що у відповідності до свідоцтва про народження [PERSON], [PERSON] була його матір*ю, та [PERSON], після смерті матері прийняв спадщину, оскільки вступив в оперативне управління спадковим майном. Зазначає, що за життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого вона все своє майно заповіла [PERSON] Вказує, що прийнявши спадщину, [PERSON] не встиг належним чином оформити свої спадкові права, а тому власником та користувачем спадкового майна на даний момент рахується його мати [PERSON] Позивачі звернулись до нотаріальної контри із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину, однак постановою Вінницької районної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок під номером [ADDRESS] та земельну часті (пай), після смерті [INFO] року їх батька - [PERSON] який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав після смерті [INFO] рої його матері - [PERSON], оскільки у спадкоємців відсутні документи, які посвідчують право власності [PERSON] на вищезазначене спадкове майно. Просять суд визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частці за кожним житлового з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]; визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] по ? частці право на земельну частку (па) розміром 1,92 га , що знаходиться на території Писарівської сільської ради згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданого 26 березня 1998 року на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 18 березня 1998 року №99 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №230, що належала [PERSON], яка померла [INFO] року . У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з*явилися, через канцелярію суду представник позивачів надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. Представник відповідача Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.26). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина відповідне спадкове майно, в тому числі і на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВАТ "Писарівське" с. Писарівка розміром 1,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належав спадкодавцю згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] (а.с.31); та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який належав померлій [PERSON], про що свідчить довідка №1580 від 06.09.2017 року видана виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Вінницького району (а.с. 9) погосподаські книги на дане домоволодіння, де головою двору зазначена [PERSON] (а.с.100-127). При житті [PERSON] 01.04.1989 року склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, також все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своєму синові [PERSON] (а.с.24). Спадщину [PERSON] після смерті своєї матері прийняв так як вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою №1583 від 06.09.2017 року, яка видана виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Вінницького району (а.с. 15). [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.27). Після його смерті відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на вищезазначену земельну частку (пай) та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, спадкові права на які він не встиг оформити після смерті своєї матері [PERSON] Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти - позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.22,23). Спадщину після смерті батька [PERSON] позивачі прийняли належним чином, оскільки проживали з ним разом за однією адресою на день відкриття спадщини в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідками №1586, №1587 від 06.09.2017 року, які видані виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Вінницького району (а.с.11-12). Інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мають право на обов*язкову частку у спадковому майні, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] відсутні, дана обставина підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.82-88). Позивачі звернулись до нотаріальної контри з заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину, однак постановою Вінницької районної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок під номером [ADDRESS] та земельну часті (пай), після смерті [INFO] року їх батька - [PERSON] який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав після смерті [INFO] рої його матері - [PERSON], оскільки у спадкоємців відсутні документи, які посвідчують право власності [PERSON] на вищезазначене спадкове майно (а.с.40). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, тому до даних правовідносин необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР 1963 року та Земельного кодексу України 1990 року (в редакції 1992 року). Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК Української РСР , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз'яснень ,викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно до положень ч.ч.1-4,9,10 ст. 5 Земельного кодексу України 1990 року ( в редакції 1992 року). Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, тому до даних правовідносин також слід застосовувати ЦК України. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом Відповідно до ч. 1 ст. 1276ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, аналізуючи зібрані докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що спадкодавець [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно сину [PERSON], який спадщину прийняв після смерті матері, так як вступив в управління та володіння спадковим майном, однак [PERSON] не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті матері, оскільки помер; після смерті [PERSON]; позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, які спадщину прийняли належним чином, так як проживали з спадкодавцем разом за однією адресою на день відкриття спадщини; позасудовим порядком позивачі позбавлені можливості оформити свої права; задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України та не порушує прав та інтересів третіх осіб. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved