Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Представник АТ «Ощадбанк» звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за договором про іпотечний кредит № 581-н від 20 лютого 2006 р. в розмірі 61 656,14 (шістдесят одна тисяча шістсот п'ятдесят шість) дол. США, 14 центів та 115 812,94 (сто п'ятнадцять тисяч вісімсот дванадцять гривень 94 коп.), з яких: прострочений основний борг по кредиту - 55 040,35 дол. США 16 центів; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2006 по 31.05.2016 - 6 615,79 дол. США; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.06.2015 по 01.06.2016 - 2 225,34 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 55 948,69 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2015 по 01.06.2016 - 2 237,07 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 56 243,60 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 01.06.2015 р. по 01.06.2016 р. - 144,01 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 3 620,65 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 20 лютого 2006 р. за реєстровим №758, а саме на: квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Комісаровою С.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 20.02.2006 р. за реєстровим номером 752, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу. В обґрунтування поданої заяви, представник АТ «Ощадбанк» посилається на те, що відповідно до Договору про іпотечний кредит № 581-н від 20 лютого 2006 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надало [PERSON] кредит в сумі 69 306,00 дол. США, зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 10,8 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20 лютого 2026 року. В забезпечення виконання умов Кредитного договору, 20 лютого 2006 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О. за №758. Відповідно до пункту 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира під номером 3 (три) в будинку під номером 100 (сто) по вулиці Базарній (вул. Кірова) в місті Одесі, загальною площею 57,1 кв.м, в тому числі житловою площею 35,8 кв.м, яка належить Іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О. 20.02.2006 року за реєстровим №752. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань перед Позивачем по Договору про іпотечний кредит № 581-н від 20 лютого 2006 р. розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 01.06.2016 р. складав 61 656,14 (шістдесят одна тисяча шістсот п'ятдесят шість) дол. США, 14 центів та 115 812,94 (сто п'ятнадцять тисяч вісімсот дванадцять гривень 94 коп.). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №581-н від 20.02.2006 року в розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 55 040,35 дол. США 16 центів; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2006 по 31.05.2016 - 6 615,79 дол. США; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.06.2015 по 01.06.2016 - 2 225,34 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 55 948,69 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2015 по 01.06.2016 - 2 237,07 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 56 243,60 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 01.06.2015 р. по 01.06.2016 р. - 144,01 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 3 620,65 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року залишено без змін. Станом на сьогоднішній день, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором позичальником не виконується, а отже в рахунок зазначеної заборгованості позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати припиненими її зобов'язання перед АТ «Ощадбанк», встановлені іпотечним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що іпотечний договір від 20 лютого 2006 року, укладений між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом, є одночасно договором поруки, а отже в силу ч.4 ст. 559 ЦК України є припиненим. Представники публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] подали заяви про розгляд справи без фіксації судового процесу. [PERSON] у судове засідання не з'явились, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши обставини справи та докази надані учасниками справи, суд вважає за необхідне задовольнити первісну позовну заяву в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Судом встановлено, що відповідно до Договору про іпотечний кредит № 581-н від 20 лютого 2006 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надало [PERSON] кредит в сумі 69 306,00 дол. США, зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 10,8 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20 лютого 2026 року. В забезпечення виконання умов Кредитного договору, 20 лютого 2006 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О. за №758. Відповідно до пункту 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира під номером 3 (три) в будинку під номером 100 (сто) по вулиці Базарній (вул. Кірова) в місті Одесі, загальною площею 57,1 кв.м, в тому числі житловою площею 35,8 кв.м, яка належить Іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О. 20.02.2006 року за реєстровим №752. Згідно з п. 1.5. Кредитного договору Позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування Кредитом щомісячно до останнього робочого числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтет ними платежами в сумі 716,00 доларів США шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з березня 2006 року на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк». Сплату останнього ануїтетного платежу Банк та Позичальник здійснюють 20 лютого 2026 року. При сплаті останнього ануїтетного платежу Банк та Позичальник здійснюють звірку нарахованих та сплачених процентів за користування Кредитом. Пунктом 1.6.1.1. Кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок №2213 в Філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. Однак, встановлені Кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит Відповідачем не дотримувались. Через невиконання Відповідачем своїх зобов'язань перед Позивачем по Договору про іпотечний кредит № 581-н від 20 лютого 2006 р. розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 01.06.2016 р. складав 61 656,14 (шістдесят одна тисяча шістсот п'ятдесят шість) дол. США, 14 центів та 115 812,94 (сто п'ятнадцять тисяч вісімсот дванадцять гривень 94 коп.). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №581-н від 20.02.2006 року в розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 55 040,35 дол. США 16 центів; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2006 по 31.05.2016 - 6 615,79 дол. США; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.06.2015 по 01.06.2016 - 2 225,34 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 55 948,69 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2015 по 01.06.2016 - 2 237,07 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 56 243,60 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 01.06.2015 р. по 01.06.2016 р. - 144,01 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 3 620,65 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року залишено без змін. Станом на сьогоднішній день, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором позичальником не виконується. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Пунктом 4.4. Іпотечного договору також передбачено право Іпотекодержателя застосувати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити вимоги Іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39, ст. 41 ЗУ "Про іпотеку", ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за рішенням суду за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. На розгляді Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) перебувала справа №235/3619/15-ц за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставою для касаційного оскарження боржником рішень суду першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову було не зазначення судами при ухваленні рішень початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації у грошовому вираженні. Велика Палата за результатом розгляду вищевказаної справи у постанові від 21.03.2018, не спростовуючи попередніх правових висновків ВСУ про те, що встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку», звернула увагу, що відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. З урахуванням наведеного Велика Палата дійшла висновку про те, що у спорах про звернення стягнення на предмет іпотеки лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Таким чином, виходячи з вищевказаної правової позиції Великої Палати можна стверджувати, що іпотекодавець має право вибору при формулюванні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, у прохальній частині позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації може зазначатись як у грошовому вираженні (яке, у свою чергу, визначається на підставі звіту про оцінку предмета іпотеки), так і з використанням формулювань на зразок «…з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» (при виборі способу реалізації шляхом проведення прилюдних торгів) чи «…з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (при виборі способу реалізації шляхом продажу будь-якій особі-покупцеві, в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Основним місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS]. [PERSON] належить на праві власності ще інше майно, а саме квартира [ADDRESS]. Крім того, предмет іпотеки використовуються як комерційна нерухомість, а саме - перекурня та не є єдиним житлом в розумінні ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а отже, предмет позову не підпадає під дію мораторію. Підтвердженням використання предмету іпотеки в якості перукарні є звіт про ринкову вартість станом на 19.01.2018 року, який додано позивачем до матеріалів справи. Даний звіт містить фото квартири, з яких чітко вбачається, що це перукарня. Крім того, оцінювачем зроблено опис об'єкту та висновки, що свідчать про використання спірної квартири, як комерційної нерухомості. Враховуючи положення зазначеного Закону, спірний предмет іпотеки не підпадає під дію мораторію, так як у майнового поручителя у власності знаходиться інше нерухоме майно, а предмет іпотеки не використовується як місце його постійного проживання. Щодо вимог зустрічного позову, Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №581-н від 20.02.2006 року в розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн. Однак, рішення суду про стягнення коштів не виконується, а отже єдиним способом для задоволення вимог Банку є звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком. Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку». Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Вищевказана правова позиція закріплена в постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по справі №6-109цс14. Враховуючи зазначене, доводи зустрічної позовної заяви є необґрунтованими, помилковими та такими, що не відповідають чинному законодавству України.

Outcome: approved