Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" звернулось в суд з позовом до [PERSON] та ТОВ "Агроінвестконтакт" про визнання недійсними з моменту укладення відповідачами 15.10.2013 року договору оренди належної [PERSON] земельної ділянки загальною площею 3,08 га з кадастровим номером "1825883200:05:000:0077" та з моменту укладення відповідачами 15.10.2013 року договору оренди належної [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,65 га з кадастровим номером "1825883200:05:000:0075", які розташовані на території Карповецької сільської ради, Чуднівського району, Житомирської області, мотивуючи свої вимоги тим, що такі правочини укладені в порушення вимог чинного законодавства, адже між [PERSON], правонаступником після смерті якого є [PERSON], та позивачем ще 01.04.2006 року був укладений договір оренди, термін дії якого було продовжено до 31.12.2018 року згідно додаткової угоди сторін від 10.09.2008 року, на цю ж саму земельну ділянку, а тому укладення орендодавцем нових договорів оренди із іншою юридичною особою до закінчення дії правовідносин із СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" призвело до порушення прав початкового орендаря, а також є порушенням чинного законодавства. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і викладені у позовних заявах обставини справи. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вказавши, що укладені відповідачами 15.10.2013 року договора оренди не пройшли державну реєстрацію, а тому з юридичної точки зору не набули чинності. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до змісту ст.ст. 202, 203, 792 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст.ст. 13-15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки повинен бути укладений належними особами, що мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямований на набуття цивільних прав та обов"язків за взаємною згодою сторін, містити всі істотні умови, що вказані у ст.15 ч.1 Закону України "Про оренду землі", укладатись виключно у письмовій формі, підписаний обома сторонами, відповідати волевиявленню та внутрішній волі учасників даного правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. 01.04.2006 року між СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» та [PERSON] було укладено договір оренди належної [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 239672 земельні ділянки загальною площею 3,73 га з кадастровими номерами 1825883200:05:000:0075 та 1825883200:05:000:0077, які розташовані на території Карповецької сільської ради, Чуднівського району, строком на 5 років. Даний договір оренди було зареєстровано Чуднівським районним відділом «Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» за № 040722400688 від 19.03.2007 року. Після цього між СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 855 до раніше укладеного договору оренди земельної ділянки від 01.04.2006 року, відповідно до якої строк оренди був продовжений на десять років із реєстрацією даного правочину Чуднівським районним відділом «Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» за № 040922400584 від 17.12.2009 року. Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, редакція якої діяла на той час. Ці ж положення були передбачені діючими на той час ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі". Договора пройшли державну реєстрацію в установленому порядку (державна реєстрація договору оренди є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення правових відносин сторін), протягом тривалої дії укладених правочинів ніхто із сторін, в т.ч. [PERSON], в установленому порядку не ставив питання про визнання укладених договорів недійсними або ж про їх припинення (розірвання) в порядку ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України, ст. 31 Закону України "Про оренду землі", а тому вказані вище договори наразі є чинними. Після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину в установленому порядку на належні померлому земельні ділянки. Згідно наявної у матеріалах справи Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих Реєстраційною службою Чуднівського районного управління юстиції у Житомирській області, на даний час власником вказаних земельних ділянок є [PERSON], а реєстрація інших прав на дане нерухоме майно, зокрема і щодо договорів оренди землі від 15.10.2013 року, відповідною службою не проводилася. Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1218 ЦК України зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а ст.31 Закону України "Про оренду землі" не передбачає припинення договору оренди у випадку смерті орендодавця. Відповідно ж до положень ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Виходячи із вказаних положень законодавства, укладені фізичною особою договори оренди є обов"язковими і для спадкоємця померлої. Представник відповідачів посилається в якості підстави для відмови у позові на те, що договора від 15.10.2013 року не пройшли державну реєстрацію, а тому не є чинними і не можуть бути визнані судом недійсними, проте суд з даною позицією не може погодитися. При цьому суд виходить з того, що з 01.01.2013 року ст.ст. 18, 20 із Закону України "Про оренду землі" виключені, як і на даний час викладена в новій редакції ст. 640 ч. 3 ЦК України, а тому, аналізуючи вказані зміни у законодавстві та приймаючи до уваги положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", слід прийти до висновку, що з 01.01.2013 року державна реєстрація договору оренди землі як дія, що є обов"язковою для набуття таким договором чинності, скасована, адже державна реєстрація речового права та державна реєстрація правочину являються самостійними видами реєстрації, при яких реєстрація договору є обов"язковим юридичним фактом, із якого правочин визнається вчиненим, а державна реєстрація речового права спрямована на забезпечення визнання державою права і підтвердження державою факту його виникнення у особи. Таким чином, нереєстрація речового права не впливає сама по собі на дійсність або юридичну чинність договору, за яким особа набула речове право, а моментом, із якого договір вважається укладеним, згідно положень ст.ст. 638,640-642 ЦК України є момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних визначених ними умов. Незважаючи на існування договірних відносин між СТОВ та [PERSON], правонаступницею якого є [PERSON], з приводу земельної ділянки загальною площею 3,73 га з кадастровими номерами 1825883200:05:000:0075 та 1825883200:05:000:0077, 15.10.2013 року [PERSON] уклала з ТОВ "Агроінвестконтакт" договір оренди земельної ділянки з з кадастровим номером 1825883200:05:000:0075 та договір оренди земельної ділянки з з кадастровим номером 1825883200:05:000:0077, тобто предметом договору стала одна і та ж сама земельна ділянка, яка перебувала наразі в оренді СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" і не була вільною. Таким чиноим, укладення між [PERSON] і ТОВ "Агроінвестконтакт" таких договорів перешкоджає СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів", як первісному орендарю, користуватися орендованим майном відповідно до чинного законодавства та умов укладеного раніше правочину, адже згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди-це договір, за яким орендодавець зобов"язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов"язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. При цьому орендодавець зобов"язаний не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (ст. 24 Закону України "Про оренду землі"), а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди (ст. 25 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Ст. 27 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону і він в установленому законом порядку має право на усунення перешкод у користуванні нею, а згідно ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Ст. 203 ч. 1 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити нормам цивільного законодавства, а порушення даного положення є згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до ч.3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, укладені між [PERSON] та ТОВ "Агроінвестконтакт" договора оренди земельної ділянки від 15.10.2013 року не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому їх слід визнати недійсними з моменту укладення, незважаючи на те, що державна реєстрація прав ТОВ "Агроінвестконтакт" на належні [PERSON] земельні ділянки не була проведена. З огляду на задоволення позову, у порядку відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору на користь СТОВ слід стягнути з [PERSON] та ТОВ "Агроінвестконтакт" по 243,60 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved