Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Заявник [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], заінтересовані особи [PERSON], служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради звернулася до суду про видачу обмежувального припису та просить суд визнати [PERSON] кривдником, а [PERSON], [INFO], особою, яка постраждала від домашнього насильства. Видати обмежувальний припис, яким протягом шести календарних місяців з моменту винесення рішення заборонити [PERSON]: наближатись на відстань ближче 100 (сто) метрів до [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; наближатись на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS]; наближатись на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця навчання [PERSON] в Тернопільській загальноосвітній середній школі 1 ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов, розташованої за адресою: м. Тернопіль, вул. Лесі Українки, 12-а; наближатись на відстань ближче 100 (сто) метрів до місць частого відвідування [PERSON], а саме за адресами в м. Тернопіль: вул. Федьковича, 16, вул. Кн. Острозького, 16, [PERSON] Шевченко, 1, [PERSON] Шевченко, 23, вул. Братів Бойчуків, 3-а; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Посилаючись на те, що [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] є батьком народженої 29.04.2008 р. [PERSON]. В період з 2007 року по 15.08.2015 р. [PERSON] та [PERSON] проживали разом, не реєструючи шлюб в офіційному порядку. Після припинення спільного проживання, неповнолітня дочка постійно проживає з [PERSON], яка самостійно, власними силами, матеріально забезпечує, доглядає та виховує неповнолітню дочку. [PERSON] систематично вчиняє дії, направленні на фізичне та психологічне насильство по відношенню до [PERSON] Зважаючи на непростий психологічний та емоційний стан дитини, беручи до уваги висновки суду та психолога в 2016 році, [PERSON] звернулась до Тернопільської міської психолого медико - педагогічної консультації Тернопільського комунального методичного центру науково-освітніх інновацій та моніторингу. Метою обстеження було з'ясування питання, чи має дитина бажання провести літні канікули з батьком, з огляду на вимогу [PERSON] В. У інформаційній довідці про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження 22 травня 2017 року стосовно [PERSON], [INFO], прямо зазначено, що дитина категорично відмовляється від проведення канікул із батьком, [PERSON] В наступному, 16 лютого 2018 року було отримано висновки про проведення індивідуальної діагностичної роботи з [PERSON], в яких чітко зазначено, що дитина відчуває психологічний тиск та супутній страх бути ізольованою від матері під час зустрічей та спілкування з біологічним батьком. Крім того, даними висновками встановлено, що [PERSON] погрожує неповнолітній [PERSON] викраденням, фактичним позбавленням волі та позбавленням можливості спілкування з матір'ю. Вищевказані обставини в сукупності свідчать про системне, довготривале психологічне насильство (погрози, переслідування, залякування) над [PERSON] з боку її біологічного батька, [PERSON], які спричинили побоювання неповнолітньої дитини за свою безпеку та спричинили емоційну невпевненість, завдали шкоди психічному здоров'ю [PERSON] 14 березня 2018 року, [PERSON] вчинив насильницькі дії фізичного характеру по відношенню до неповнолітньої [PERSON], перебуваючи в приміщенні та на подвір'ї Тернопільської загальноосвітньої середньої школи 1 ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов, за адресою: м. Тернопіль, вул. Лесі Українки, 12-а. Таким чином, [PERSON] фактично намагався реалізувати (втілити у життя) свої погрози, викладені вище, тобто від залякування (психологічне насильство) він перейшов до прямої (фізичної) протизаконної (фізичне насильство) дії по відношенню до неповнолітньої дитини. Вищевказані обставини в сукупності свідчать про фізичне насильство (заподіяння тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості) над [PERSON] з боку її біологічного батька, [PERSON] та можливість його повторного здійснення, до того моменту, поки [PERSON] не доведе свій умисел на викрадення та позбавлення волі дитини до завершення. Окремо вважаю за необхідне зазначити, що [PERSON] жодного разу не сплачував аліментів чи інших грошових сум на підтримку дитини, до моменту постановления рішення про сплату аліментів в судовому порядку. Після набуття законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року по справі № 755/13832/17, [PERSON] практично не сплачує аліменти, що також може розглядатись як економічне насильство по відношенню до неповнолітньої [PERSON] У судовому засіданні заявник та її представники свою заяву підтримали повністю та просить її задовольнити. Заінтересована особа та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви. Посилаючи на те, що будь-якого домашнього насильства не вчиняв щодо своєї дочки. Також, він сплачує кошти на її утримання, здійснює покупки її продуктів харчування та дарує подарки. 14 березня 2018 року він не мав наміру її викрадати, а тільки бажав з нею поїхати до психолога, щоб він поміг йому з дочкою у спілкуванні. У звязку з тим, що вона відмовлялася, він взяв її на руки і почав нести до таксі, однак коли вона почала кричати він почав бігти з приміщення школи на вулицю, де перечепився і впав з нею на асфальтне покриття. У ситуації з дочкою він звинувачує [PERSON], яка здійснює все можливе, щоб дочка не спілкувалася з ним і в неї виникав страх, що він її викраде. Отриманні тілесні ушкодження були отриманні дочкою внаслідок необережності, оскільки він перечепився і втратив рівновагу. Ухвалою суду задоволено клопотання заявника та її представників про допит свідка [PERSON] Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що 14.03.2018 р. до школи прийшов [PERSON] з метою побачитися з дитиною [PERSON]. [PERSON] відмовилася від побачення з батьком, однак вона її попросила, щоб вона поспілкувалася з батьком, оскільки він приїхав з Києва на зустріч з нею. Приблизно через три хвилини, вона почула крик [PERSON] і побачила як [PERSON] тримаючи її на руках почав вибігати з нею із школи на вулицю. Вона намагалася його зупинити і вони вибігли на вулицю, де [PERSON] перечепився і втративши рівновагу і впав разом з дитиною на асфальтне покриття. Після того він встав і продовжив бігти, де його зупинили сторонні люди, і вона забравши дитину повернулася з нею до школи. На попередніх зустрічах, батько з дитиною нормально спілкувалися, однак дитини просила, щоб це відбувалося в присутності педагога, оскільки в неї страх, що її батько може забрати від матері до Києва. Під час попередніх зустрічей дитина, по різному виявляла бажання спілкуватися з батьком. Будь-яких конфліктом вона не бачила між дитиною і батьком. Ухвалою суду задоволено клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі заінтересовану особу - службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судовому засіданні покладається на думку суду щодо вирішення даного питання. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження серія 1 - БК № 132131 від 15 травня 2008 року, [PERSON], народилася 29 квітня 2008 року її батьками являються [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні зясовано, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали разом в м. Києві, не реєструючи шлюбу, з 2007 року по 15 серпня 2015 року. Мають спільну дочку [PERSON]. На даний час [PERSON] разом з дочкою проживають у місті Тернополі. [PERSON] відвідує Тернопільську загально - освітню середню школу першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов. Згідно з вимогами\~ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1\~ст. 350 -2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Як зясовано судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають у неприязних стосунках та між ними виникають різні конфлікти та непорозуміння, в тому числі з приводу виховання дитини. У результаті вказані конфлікти негативно впливають на емоційний стан їх дочки [PERSON], що виникло через спілкування батька з матірю та її страх, що батько забере її від матері і більше не поверне. Так, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, справа №755/8637/16, закрито провадження по справі відносно [PERSON] за ч. 1. ст. 184 КУпАП у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Згідно інформаційної довідки про результати роботи та психологічного стану неповнолітньої на момент обстеження № 11/132, складену Дніпровським районним в місті Києві Центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 14.05.2016 р. №42, на даний момент зустрічі дитини з батьком (до тих пір, поки [PERSON] не змінить свою позицію щодо матері дитини), є такими, що можуть негативно впливати на емоційний стан [PERSON]. Також рекомендовано всі конфліктні ситуації між батьками дитини зясовувати без залучення [PERSON]. Враховуючи, що ситуація конфлікту між батьками дівчинки не змінюється, навіть загострюється, психологічна підтримка психо-емоційного стану дитини є необхідною і робота з психологом продовжується. Як вбачається з інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження, складеної Тернопільською міською психолого медико -педагогічною консультацію Тернопільського комунального методичного центру науково-освітніх інновацій та моніторингу від 22 травня 2017 року, рекомендовано батьку поступово встановлювати контакт з дитиною. А не забирати дитину від матері на довготривалий термін. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.08.2017 р., справа №607/6651/17, надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Білорусь [PERSON], під час літніх канікул в період з 27 жовтня 2017 року до 06 листопада 2017 року, в супроводі батька [PERSON], без згоди та супроводу матері [PERSON] Заявник стверджує, що [PERSON] починаючи з 15.08.2015 р. систематично вчиняє дії, направленні на фізичне, психологічне та економічне насильство відносно своєї дочки [PERSON] Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1\~статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. За п. 9 ч. 1\~ст. 1 цього ж Закону\~оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Суд наголошує, що оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків потрібно ретельно оцінювати низки факторів. Зокрема, в даній конкретні ситуації, суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини», в даному випадку [PERSON] При цьому суд зазначає, що найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. При вирішенні питання домашнього насильства суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Посилання заявника на обставини, що свідчать про системне, довготривале психологічне насильство (погрози, переслідування, залякування) над [PERSON] з боку її батька [PERSON], які спричинили емоційну невпевненість, завдали шкоди психічному здоровю [PERSON] З матеріалів справи судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили, що [PERSON] вчиняв психічне насильство відносно своєї дочки [PERSON] Виникнення у дитини психо - емоційного стану не повязане з вчинення відносно дитини [PERSON] психічного насильства з боку батька [PERSON], а повязане з конфліктною ситуацією між батьками, які не можуть між собою домовитися щодо виховання дитини, а також страхом дитини [PERSON] бути ізольованою від матері, без її згоди. При цьому, суд зазначає, що [PERSON] має страх бути забраною батьком [PERSON] та бути ізольованою від матері без її згоди. Вказаний страх виник через поведінку батьків та дії [PERSON], які вчиненні ним 14.03.2018 р., що викликало у дитини гострий страх бути відібраною у матері дитини. Твердження заявника на обставини, що свідчать вчинення фізичного насильства (заподіяння тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості) над [PERSON] з боку її біологічного батька, та можливість його повторення здійснення, до того моменту, поки [PERSON] не доведе свій умисел на викрадення та позбавлення волі дитини до завершення, суд зазначає наступне. Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12018210010000752, правова кваліфікація ст. 128 КК України, 14.03.2018 р. близько 11.00 год., батько [PERSON], 03.11.1971 р. н., перебуваючи на подвірї Тернопільської загально - освітньої середньої школи першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов, що по вул. Л. Українки, 12 а в м. Тернополі, із необережності при спільному падінні спричинив тілесні ушкодження своїй доньці [PERSON], 2008 р. н. Відповідно до висновку експерта №406, складеного Тернопільським обласним бюро судово-медичної експертизи, виявлені у малолітньої [PERSON] тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких.. Судом зясовано, що дійсно 14.03.2018 р. близько 11.00 год., [PERSON], перебуваючи в школі Тернопільської загально - освітньої середньої школи першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов, що по вул. Л. Українки, 12 а в м. Тернополі, та мав намір побачитися з дочкою [PERSON]. На його пропозицію поспілкуватися дитина відмовлялася, однак пізніше погодилася на прохання педагога. Після чого, [PERSON] взяв дитину на руки і тримаючи її на руках почав вибігати з нею із школи на вулицю, де перечепився і втративши рівновагу впав разом з дитиною на асфальтне покриття. Внаслідок чого дитині заподіянні легкі тілесні ушкодження. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що оскільки дитина відмовлялася з ним спілкуватися, він не мав наміру її викрадати, а тільки бажав з нею поїхати до психолога, щоб він поміг йому з дочкою у спілкуванні. Тілесні ушкодження були отриманні дитиною внаслідок необережності, оскільки він перечепився і втратив рівновагу. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не вчиняв фізичного насильства відносно своєї дочки [PERSON] Отриманні нею легкі тілесні ушкодження були заподіянні не умисними діями [PERSON] направлені на їх заподіяння, а внаслідок необережності, що не може свідчити про фізичне насильство в розумінні статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Також у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у [PERSON] умислу на викрадення та позбавлення волі дочки. При цьому суд зазначає на неприпустиму поведінку [PERSON] повязану із подіями 14.03.2018 р. у Тернопільської загально - освітньої середньої школи першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов, де він проігнорував інтереси дитини, її бажання, погляди та вразливим положенням, а діяв виключно переслідуючи свої інтереси. Посилання заявника на обставини, що свідчать про економічне насильство, повязане із несплатою аліментів чи інших грошових сум на підтримку дитини, суд зазначає наступне. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.11.2017 р. справа №755/13832/17, стягнуто з [PERSON], аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні зясовано, що заявником не було звернення щодо виконання вказаного рішення у примусовому порядку. Однак заявником 18.01.2018 р було відкрито рахунок [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк», на який [PERSON] здійснює переказ коштів на утримання дитини, а саме: 01.02.2018 р. - 1500,00 грн., 02.03.2018 р. 1500,00 грн., 02.04.2018 р. 1500,00 грн. Враховуючи, що [PERSON] перераховує кошти на утримання дочки, а також коли відвідує її передає подарки, суд не вбачає ознак вчинення [PERSON] економічного насильства щодо малолітньої дитини [PERSON]. Відповідно до\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] у поданій заяві посилається на застосування обмежувального припису на підставі ч. 2\~ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~та необхідність прийняття рішення про видачу обмежувального припису. Оцінюючи встановленні судом обставини, суд приходить до переконання, що батько [PERSON] не є кривдником щодо своєї малолітньої дочки [PERSON], і його дії не можуть свідчити про вчинення відносно малолітньої дочки [PERSON] домашнього насильства і відсутні докази, що малолітня дочка є особою, яка зазнала домашнього насильства із сторони батька [PERSON], чи загрози вчинення такого насильства. Аналізуючи особу [PERSON] суд звертає увагу, що він має місце роботи та проживання, в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв'язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї. Також у матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON] виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов'язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. При цьому суд розуміє існування між сторонами неприязних відносин, що навіть вбачається від їх спілкування в судових засіданнях, і в такій ситуації суд допускає, що вказані фактори впливають на психо емоційний стан дитини. Однак дані суперечки не повинні йти на шкоду інтересам дитини і можуть лише свідчити про неправильну поведінку [PERSON] по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність видача щодо нього обмежувального припису. За таких обставин, суд співставляючи інтереси учасників справи та особи в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд приходить до переконання, що не є достатніми аргументи заявника для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя [PERSON], а тому слід відмовити у видачі обмежувального заходу. Враховуючи особливості відносин, які склалися між [PERSON] та [PERSON] і їх дочкою [PERSON], суд вважає, звернути увагу [PERSON] на його дії, які викликали психо емоційний стан дитини та її страх бути відібраною у матері та наголошує на зміні його ставлення до виховання дитини з врахування її інтересів, бажання, поглядів та вразливого положення і це підлягає постійному контролю з боку органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, вчинить домашнє насильство у формі фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, заявник в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] Також суд звертає увагу, що розуміє складність ситуації, при якій [PERSON] не може спілкуватися з дитиною і увійти в її життя, у зв'язку із чим в такому випадку важлива роль покладається на державу в особі її компетентних органів, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому на них і було судом покладено обов'язок по контролю за поведінкою за поведінкою [PERSON] щодо виховання дочки [PERSON] В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов'язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed