Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

31 грудня 2020 року ПрАТ "Українська страхова компанія" звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 грудня 2012 року між кредитною спілкою "Українська кредитна спілка" та [PERSON] укладений кредитний договір № 5500к, на підставі якого [PERSON] отримав у тимчасове користування грошові кошти з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у розмірі 15000 грн. 00 коп. строком на 24 місяці з 11 грудня 2012 року по 11 грудня 2014 року зі сплатою 28,8 % річних. Між ПрАТ "Українська страхова компанія" та кредитною спілкою "Українська кредитна спілка" укладений договір добровільного страхування кредитів № 1 від 03 січня 2013 року, предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни відповідно до Кредитних договорів. Згідно із пунктом 1.3. договору добровільного страхування кредитів позивач, як страховик, здійснює страхування кредитних ризиків за Кредитними договорами, укладеними між Позичальниками та КС «Українська кредитна спілка», згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах договорів про співробітництво між КС «Українська кредитна спілка» та позивачем. Згідно із реєстром до договору добровільного страхування кредиту, ризики за кредитним договором № 5500к від 11 листопада 2012 року, укладеним з [PERSON] , застраховані на загальну суму 32625 грн. 00 коп.. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, щомісячні платежі не сплачував. Згідно з п. 5.1 договору добровільного страхування кредитів кредитна спілка направила позивачу заяву про виплату страхового відшкодування у сумі 30348 грн. 68 коп., внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором. Позивачем на підставі зазначеної заяви та доданих до неї документів складений страховий акт № 534кр від 26 жовтня 2020 року, здійснена виплата страхового відшкодування у сумі 30348 грн. 68 коп. Таким чином, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами договору добровільного страхування кредитів № 1 від 03 січня 2013 року обов`язки до ПрАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 30348 грн. 68 коп. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача в порядку суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 30348 грн. 68 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп.. Представник позивача ПрАТ «Українська страхова компанія» Тюрін В. М., який діє на підставі наказу № 1 від 01 березня 1994 року, як голова Правління ПрАТ «Українська страхова компанія», у судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» та Указу Президента від 14 листопада 2014 року № 875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», пересилання пошти не здійснюється, зокрема, до м. Горлівка Донецької області, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судової повістки за адресою його місця проживання/перебування (ч. 7 ст. 128 ЦПК України).. У зв`язку з цим, судом були витребувані відомості про те, чи є відповідач тимчасово переміщеною особою. Відповідно до відомості з Мінсоцполітики встановлено адресу переміщення відповідача. У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також направлено повістку а встановленою адресою переміщення відповідача. Однак, [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивач та її представник не заперечували проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - кредитна спілка «Українська кредитна спілка», в особі Голови Правління Євтушенко Т. П. повідомлена належним чином про час та дату судового розгляду в судове засідання не з`явилася. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 05 січня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження, залучено третю особу та витребувано з Мінсоцполітики відомості про те, чи перебуває відповідач [PERSON] на обліку як внутрішньо переміщена особа. Ухвалою суду від 09 липня 2021 року розгляд справи було вирішено проводити у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що за умовами кредитного договору № 5500к від 11 грудня 2012 року кредитна спілка "Українська кредитна спілка" та [PERSON] уклали кредитний договір щодо надання кредитною спілкою [PERSON] у тимчасове користування грошових коштів у безготівковій формі з дотриманням вимоги повернення коштів та сплати процентів у визначені договором строки у розмірі 15000 грн. 00 коп. строком на 24 місяці з 11 грудня 2012 року по 11 грудня 2014 року зі сплатою процентів у сумі 28,8 % річних. Пунктом 5.2.4 кредитного договору передбачено право кредитної спілки уступати вимогу з повернення кредиту третій стороні без згоди на це позичальника, але з інформуванням позичальника при виникненні такої ситуації. Згідно із п.1.2 кредитного договору проценти, відсотки, плата за користування кредитом є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту. Пунктом 5.2.6 кредитного договору у разі істотного порушення позичальником умов даного договору, в тому числі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. Згідно із графіком розрахунків, що є додатком до кредитного договору, [PERSON] має щомісячно сплачувати 985 грн. 00 коп. на погашення заборгованості за кредитним договором, з яких 625 грн. 00 коп.- тіло кредиту, 360 грн. 00 коп.- відсотки. Як вбачається із платіжного доручення № 7220 від 11 грудня 2012 року кредитна спілка "Українська кредитна спілка" на виконання умов кредитного договору з [PERSON] перерахувала на рахунок [NUMBER] в АБ "Укргазбанк" грошові кошти в сумі 15000 грн. 00 коп.. 03 січня 2013 року між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» був укладений договір добровільного страхування кредитів № 1. Відповідно до п.1.2. Договору, предметом вказаних договорів є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів. До договору добровільного страхування доданий реєстр договорів, які підлягають страхуванню, в якому під номером 80 вказаний кредитний договір № 5500к від 11 грудня 2012 рокута розмір страхування в сумі 32625 грн. 00 коп.. Згідно із п.1.3 Договору, страховик (ПАТ «Українська страхова компанія») здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками та страхувальником (КС «Українська кредитна спілка»), згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між останньою та позивачем. Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій. Відповідальність страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених кредитним договором протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу. Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» 27 жовтня 2020 року звернулася до ПрАТ «Українська страхова компанія» із заявою про здійснення страхової виплати у зв`язку з настанням страхового випадку, зокрема, щодо кредитного договору № 5500к від 11 грудня 2012 року на суму страхового відшкодування в розмірі 30348 грн. 68 коп. Відповідно до виписки по рахунку позичальника № 4969 від 28 жовтня 2020 року [PERSON] останній платіж був здійснений 23 червня 2014 року в сумі 985 грн. 00 коп., залишок заборгованості по тілу кредиту становив 2891 грн. 72 коп., по процентам 27456 грн. 96 коп.. Страхове відшкодування, отримане КС «Українська кредитна спілка» 30348 грн. 68 коп.. Позичальником погашена сума кредиту в розмірі 18715 грн. 00 коп.. Позивачем на підставі вищезазначеної заяви та доданих до неї документів, складено страховий акт № 534кр від 28 жовтня 2020 року про страховий випадок та 28 жовтня 2020 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 30348 грн. 68 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 3157 від 28 жовтня 2020 року з відміткою банку про проведення платежу. Відповідно до п. 5.7 договору добровільного страхування кредитів № 1 від 03 січня 2013 року до ПАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цими договорами, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору. На виконання вимог договору добровільного страхування кредитів КС «Українська кредитна спілка» видано довідку № 4979 від 28 жовтня 2020 року про сплату ПАТ «Українська страхова компанія» страхової виплати за кредитним договором № 5500к від 11 грудня 2012 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] у розмірі 30348 грн. 68 коп. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Згідно із ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Згідно із ст. 6 ЗУ «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема,страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту)(п.16). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтями 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодо набувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Аналогічні за змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду № 521/6088/16-ц від 31 жовтня 2018 року, № 910/8982/17 від 20 квітня 2018 року. Аналіз норм чинного законодавства та умов договору страхування(п. 5.7), дозволяє дійти висновку, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за кредитним договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке кредитор має до позичальника згідно з умовами кредитного договору. За умовами спірного договору добровільного страхування(п. 5.3), страхувальнику страховиком сплачується страхове відшкодування, яке дорівнює сумі прострочених платежів (п. п. 2.1 - 2.1.1) на погашення заборгованості позичальника по кредиту перед кредитором на дату подання заяви про сплату страхової виплати. При цьому при розгляді справи, судом перевіряється не тільки реальність сплати страховою компанією коштів за страховим договором, але й правомірність та розмір отриманого страхового відшкодування. Та обставина, що відповідач не в повному обсязі виконав свої обов`язки по кредитному договору та на час настання останньої сплати коштів по договору мав невиконані зобов`язання підтверджується випискою по рахунку позичальника [PERSON] від 28 жовтня 2020 року, за якою видно, що останній платіж був здійснений 23 червня 2014 року в сумі 985 грн. 00 коп., тобто до спливу строку останньої виплати за договором кредиту. Із змісту виписки видно, що сума коштів в розмірі 27456 грн. 96 коп. становить розмір нарахованих процентів, однак період, за який вказані відсотки нараховані не зазначений. Вирішуючи питання про правомірність нарахованих процентів, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом та за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 11 грудня 2014 року включно, з конкретною мінімальною сумою сплати коштів, визначений графік погашення коштів у додатку до договору. Відтак, у межах строку кредитування до 11 грудня 2014 року відповідач мав, зокрема, повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами 25 числа кожного місяця. Починаючи з 12 грудня 2014 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому умови п.3.6 кредитного договору не можуть вважатися домовленістю в рамках ч. 2 ст. 625 ЦК України, зважаючи на відсутність посилання на правову природу домовленостей. Наведена позиція, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12(провадження № 14-10 цс 18). За таких обставин, станом на момент звернення КС «Українська кредитна спілка» до ПрАТ «Українська страхова компанія» - 27 жовтня 2020 року у відповідача перед кредитором КС «Українська кредитна спілка» була наявна заборгованість, яка складалась із залишку по процентам в сумі 1800 грн. 00 коп., залишку по заборгованості по тілу кредиту в сумі 3125 грн. 00 коп., що відповідає графіку розрахунків, який є додатком до кредитного договору. Вимог про нарахування та стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлено. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні норми чинного законодавства, ПрАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами договору добровільного страхування кредитів № 1 від 03 січня 2013 року обов`язки, відтак, до ПрАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги в порядку суброгації на стягнення з [PERSON] збитків за виплачене страхове відшкодування в сумі 4925 грн. 00 коп.. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких встановлених судом обставин та відповідних ним доказів, норм чинного законодавства. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений частково в розмірі 16 % від заявленої позивачем суми, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 341 грн. 11 коп., що становить 16 % від 2102 грн. 00 коп.(а.с.8). На підставі викладеного,

Outcome: partial