Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати в порядку спадкування після померлої 07 травня 2015 року матері [PERSON] за [PERSON] на ? частину та за [PERSON] на ? частини право власності на житловий будинок (літера А-1), загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: Б-1 кухня, б-1 тамбур, В-1 сарай, Г-1 сарай, пг-погріб, № 1 вбиральня, № 2 басейн, № 3 водогін, № 4 вигрібна яма, № 5 огорожа, розташованих за адресою: вулиця Леніна, 216 в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області. Позов обґрунтований тим, що батьки позивачів [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1957 року, постійно проживали разом за адресою: вулиця Леніна, 216 в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області. Будинок в якому проживали батьки побудований ними сумісно у 1967 році. 20.03.2014 року помер батько [PERSON], після його смерті залишилась спадщина на ? частину вказаного житлового будинку. Спадкоємцями першої черги після його смерті були: дружина померлого [PERSON] і діти (позивачі у справі). Дружина [PERSON] і донька [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, а син померлого [PERSON] прийняв спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріуса. 07.05.2015 року померла [PERSON] і спадкоємцями першої черги після її смерті є діти (позивачі у справі), які прийняли спадщину, подавши заяви до нотаріуса в порядку передбаченому законом (спадкова справа № 71/2015). До складу спадщини входить ? частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: вулиця Леніна, 216 в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області, але відповідачам нотаріусом відмовлено в отриманні свідоцтва на спадщину, у зв'язку з відсутністю в них правовстанолюючих документів на це нерухоме майно. Позивачі, посилаючись на статті 16, 392, 1261, 1268 - 1270 Цивільного кодексу України, підпункти 5, 10 пункту б статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, постанову Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948р. про порядок застосування наведеного Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р., статті 3, 27, 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року, постанову Кабінету Міністрів України Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення від 05.08.1992 року № 44, лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, зазначили, що іншим шляхом захистити своє право на нерухомість вони не можуть, тому звертаються до суду з вимогою про визнання за ними права власності в порядку спадкування. Позивачі в судове засідання не зявилися, 19.04.2016 року надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача - Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області в судове засідання не зявився, 19.04.2016 року Приазовський селищний голова надіслав до суду лист, в якому просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради і вказав, що селищна рада повністю визнає заявлені вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про визнання права власності в порядку спадкування за законом: за [PERSON] на ? частину та [PERSON] на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: вулиця Леніна, 216 в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00016534462 від 12.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23 січня 1957 року, актовий запис № 5 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Приазовського районного управління юстиції Запорізької області. Прізвища чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії І-ЖС № 355300 від 21.11.1973р. Приазовським райбюро ЗАГС Запорізької області та паспорту громадянина України серії СА № 967008, виданого 24.03.1999 року Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON], який народився 01.11.1957 року в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області є сином [PERSON] і [PERSON]. [PERSON], яка народилася 15.05.1962 року в смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області, згідно паспорту громадянина України серії СА № 721511, виданого 04.04.1998 року Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області; свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1412543, виданого Приазовським ЗАГС та свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] серії ІІ-ЖС № 255371, виданого 25.09.1982 року міським відділом ЗАГС м.Мелітополя Запорізької області, - є донькою [PERSON] і [PERSON]. 20 Березня 2014 року в смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 290390, виданого 24.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Приазовського районного управління юстиції у Запорізькій області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка згідно матеріалів спадкової справи №50/2014, початої 12.09.2014 року приватним нотаріусом [PERSON] Приазовського районного нотаріального округу, прийнята спадкоємцем першої черги, сином померлого - [PERSON]. Інші спадкоємці першої черги дружина [PERSON] та донька [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, надавши про це заяви в порядку, передбаченому статтею 1273 ЦК України. 07 Травня 2015 року в смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 325037, виданого 12.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Приазовського районного управління юстиції у Запорізькій області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка згідно матеріалів спадкової справи №71/2015, початої 15.10.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] Приазовського районного нотаріального округу, прийнята спадкоємцями першої черги, дітьми померлої - [PERSON] та [PERSON], які подали заяви про прийняття спадщини, відповідно до ст.1269 ЦК України. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.03.2016 року, нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно на житловий будинок № 216 по вулиці Леніна в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області, так як спадкоємцями не поданий правовстановлюючий документ на це майно. Пунктом 4.12. глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з ч.2ст.49 Закону України Про нотаріат нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Тобто, відмова нотаріуса ґрунтується на законі. Із довідки-характеристики № 58 від 16.03.2016 року, виданої комунальним підприємством Нерухомість-П Приазовської районної ради Запорізької області, та доданого до неї технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що в інвентарному обліку КП Нерухомість-П житловий будинок № 216, розташований по вулиці Леніна в смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області за [PERSON] і [PERSON] не зареєстрований. За технічною характеристикою будівель та споруд по вулиці Леніна, 216 в смт.Приазовське, самочинне будівництво за цією адресою відсутнє. Проведеною техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №001298, виданий 25.01.2013 року атестаційною архітектурно-будівельною комісією) технічною інвентаризацією житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою встановлено наявність: житлового будинку (А-1), 1967 року побудови, загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м.; кухні (Б-1), 1975 року побудови; тамбура (б-1), 1975 року побудови; сараю (В-1), 1975 року побудови; сараю (г-1), 1980 року побудови; погрібу (пг); вбиральні № 1; басейну №2; водогону № 3; вигрібної ями № 4; огорожі № 5. Згідно рішення виконавчого комітету Приазовської селищної Ради народних депутатів № 177 від 19.09.1995 року, [PERSON] передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,15 га, яка розташована по вулиці Леніна, 216 в смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області. Відповідно до витягу з домової книги по вулиці Леніна, 216 в смт. Приазовське, довідок Приазовської селищної ради № 1037 від 10.09.2014 року і № 1138 від 16.10.2015 року, які містяться в спадкових справах № 50/2014 і № 71/2015, копії паспорту [PERSON], довідки Приазовської селищної ради № 195 від 03.02.2016 року, [PERSON] і [PERSON] дійсно проживали за вказаною адресою з 28.04.1967 року по день їх смерті. В інформації наданій позивачам [PERSON] селищною радою за № 631 від 06.04.2016 року вказано, що на обліку в Приазовській селищній раді обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (рік побудови 1967) по вулиці Леніна, 216 в смт. Приазовське, який належить [PERSON] та [PERSON]. Житловий будинок збудований на земельній ділянці 0,15 га, якою правомірно користувалися спадкодавці і її цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, із закінченням будівництва не змінилося. Внаслідок будівництва права територіальної громади чи окремих громадян не були порушені. За життя [PERSON] і [PERSON] із заявами про оформлення права власності на зазначений житловий будинок та отримання свідоцтва про право власності до Приазовської селищної ради не зверталися. Вирішуючи питання про належність житлового будинку померлим [PERSON] і [PERSON] суд, враховуючи дію актів цивільного законодавства у часі згідно ст.5 ЦК України, прийшов до наступних висновків. Із довідки характеристики КП Нерухомість-П встановлено, що житловий будинок побудований в 1967 році подружжям [PERSON] після укладення ними шлюбу в 1957 році. На підставі ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Із наведеного слідує, що будинок є сумісним майном подружжя [PERSON]. Таким чином, кожен із подружжя [PERSON] і [PERSON] за життя набули права власності на житловий будинок, розташований за адресою: вулиця Леніна, 216 в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області, в рівних частинах по ? частини кожен. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Статтею 49 Закону України Про власність встановлена презумпція правомірності володіння майном, в якій вказано, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, із аналізу згаданих нормативних актів та оцінки досліджених судом доказів в їх сукупності (наведених вище: інформації селищної ради, витягу з домової книги, рішення про надання земельної ділянки та довідки характеристики з технічним паспортом будинку) слідує, що спадкодавці [PERSON] і [PERSON] мали право спільної сумісної власності на житловий будинок (літера А-1), загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: Б-1 кухня, б-1 тамбур, В-1 сарай, Г-1 сарай, пг-погріб, № 1 вбиральня, № 2 басейн, № 3 водогін, № 4 вигрібна яма, № 5 огорожа, розташований за адресою: вулиця Леніна, 216 в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області. Діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив мають першочергове право на спадкування за законом (стаття 1261 ЦК України). Виходячи із встановлених обставин після смерті [PERSON], спадкоємцями першої черги були дружина померлого [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON] Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про відмову від прийняття спадщини (стаття 1273 ЦК України). Як встановлено із спадкової справи № 50/2014, [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, [PERSON] прийняв її, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Тобто, після смерті [PERSON], спадкоємець [PERSON] набув права на на спадщину після померлого, в тому числі на ? частину житлового будинку. Після смерті [PERSON] у спадкоємців (дітей померлої) [PERSON] і [PERSON], які відповідно до спадкової справи № 71/2015 прийняли спадщину, виникло право на ? частину житлового будинку (кожному по ? частині). Виходячи з викладеного у [PERSON] в порядку спадкування виникло право на будинок в розмірі ? частини, а у [PERSON] - у розмірі ? частини. В розумінні ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємців [PERSON] і [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одним із завдань цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту невизнаних прав фізичних осіб. Суд вважає, що оскільки позивачами було підтверджено належність померлим на праві власності спірного майна, і відповідно право позивачів на спадкування, позовні вимоги слід задовольнити. Визнання позовних вимог та їх задоволення не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved