Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

28.10.2011 року позивач ПАТ «Марфін Банк» звернулося до суду із позовом до відповідачів, який неодноразово уточнювало, та відповідно до заяви від 26.02.2015 року просить стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 612 999,80 дол. США та 25 539 920,57 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00405/FО від 14.04.2008 року; а також стягнути з відповідачів в рівних частках судовий збір в сумі 1700 гривень. При цьому позивач посилається на те, що між ВАТ "Морський транспортний банк", правонаступником якого є ПАТ "Марфін Банк", та відповідачем [PERSON] 14.04.2008 року був укладений кредитний договір № 00405/FО з наступними додатковими угодами, з метою забезпечення якого між ВАТ "Морський транспортний банк" та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, а також між ВАТ "Морський транспортний банк" та відповідачем [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким відповідачем [PERSON] було надано банку в іпотеку вищезазначене нерухоме майно. ВАТ "Морський транспортний банк" відповідно до умов договорів виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем [PERSON] умови договору не виконуються, ним систематично порушується графік погашення кредиту, а також строки сплати відсотків за користування ним, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 25.10.2013 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Марфін Банк", треті особи: [PERSON], [PERSON], який 26.02.2015 року уточнила, та відповідно до заяви просить визнати недійсним іпотечний договір від 14.04.2008 року з подальшими змінами до нього, укладений між [PERSON] та ВАТ "Морський транспортний банк", посвідчений приватним нотаріусом ОМНО за № 942 та припинити записи про іпотеку та заборону відчуження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по [ADDRESS] і земельну ділянку 0,0182 га за вказаною адресою. При цьому представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у зустрічній позовній заяві посилається на те, що [PERSON] має психічне захворювання, через що періодично перебуває на лікуванні. У зв'язку із вказаним, просить визнати іпотечний договір недійсним з моменту його укладання. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Марфін Банк» Євдокімова К.В. первісний позов підтримала та просить задовольнити вимоги відповідно до заяви від 26.02.2015 року. При цьому зазначила, що кредитний договір з [PERSON] було укладено ще у 2008 році, заборгованість не погашається. Поручитель [PERSON] була ознайомлена із змінами до кредитного договору. Щодо зустрічного позову [PERSON] пояснила, що на сьогодні відсутнє судове рішення, яким було б визнано [PERSON] недієздатною особою та призначено над нею опіки, довіреність від імені [PERSON] на представництво її інтересів діє, нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки встановлено дієздатність та правоздатність, встановлено розуміння [PERSON] значення, умови та правові наслідки правочину, а тому підстав для визнання договору іпотеки недійним немає. Також просить суд критично підійти до оцінювання результатів судово-психіатричної експертизи. У судовому засіданні [PERSON] як представник відповідача [PERSON] первісний позов визнала частково, зустрічний позов підтримала та просить його задовольнити. При цьому пояснила, що [PERSON] отримав за кредитним договором кошти у розмірі 375 000,00 дол. США, а кошти у розмірі 36 494,19 дол. США на сплату страхових платежів не отримував. На теперішній час з листопада 2014 року [PERSON] працевлаштувався, його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, [PERSON] від банку не приховується, на має намір погашати заборгованість. У судовому засіданні [PERSON] як представник відповідача [PERSON] підтримала надані письмові заперечення та просила відмовити у задоволені первісного позову у частині вимог, заявлених до неї Банком. Оскільки, [PERSON] не була належним чином ознайомлена із змінами та доповненнями до кредитного договору, у зв'язку із чим, через неодноразову зміну зобов'язань позичальника за основним договором, без згоди поручителя збільшився обсяг відповідальності [PERSON], а тому на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, позовні вимоги щодо неї не підлягають задоволенню у зв'язку із припиненням договору поруки. Крім того, представник зазначила, що договір поруки припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителів, оскільки Банк вказаний строк порушив, то договір поруки є припиненим. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримала. При цьому пояснила, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи [PERSON] з 1975 року страждала і страждає хронічним стійким психічним розладом і за своїм психічним станом абсолютно не здатна розуміти значення своїх дій і керувати ними, а тому іпотечний договір, укладений у 14.04.2008 року слід визнати недійсним. Проти первісного позову банку представник заперечувала, посилаючи на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вважаючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки некоректними. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 14.04.2008 року між ВАТ "Морський транспортний банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № 00405/FО /том 1 а.с.12-22/, згідно з яким банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника у банку у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 411494,19 доларів США на придбання нерухомості та на сплату страхових платежів відповідно до договору, а позичальник зобов'язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами договору. До даного кредитного договору також були укладені додаткова угода №1 від 31.03.2009 року /том 1 а.с. 23-33/, додаткова угода №2 від 12.08.2009 року /том 1 а.с.71-79/, додаткова угода №3 від 24.06.2010 року /том 1 а.с.80-90/. Відповідно до іпотечного договору від 14.04.2008 року /том 1 а.с.38-44/, укладеного між [PERSON], що діє як майновий поручитель [PERSON], та ВАТ "Морський транспортний банк", та договорів про внесення змін до іпотечного договору від 22.05.2009 року та 20.08.2009 року /том 1 а.с.45-53/, іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 14.04.2008 року № 00405/FО, укладеного між іпотеко держателем (ВАТ "Морський транспортний банк") та [PERSON] іпотекодавець ([PERSON].) надала в іпотеку нерухоме майно, що є власністю іпотекодавця, а саме: - домоволодіння, загальною площею 214,4 кв.м., житловою площею 91,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння (серія бланку ЯЯЯ № 982535), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.03.2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 08.02.2007 року №64. - земельну ділянку, загальною площею 0,0182 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером - 5110136900:41:007:087, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія бланку ЯІ № 950846, зареєстрованого 11.01.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500018. Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий Одеським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради на підставі рішення Одеської міської ради від 06.03.2006 року № 5587-ІV. Крім того, з метою забезпечення зобов'язання [PERSON], які виникають з умов кредитного договору, між ВАТ "Морський транспортний банк" та відповідачем [PERSON] 14.04.2008 року укладено договір поруки № 04035-СО /том 1 а.с. 54-55/ та додаткові угоди №1 та №2 /том 1 а.с. 56-61/, згідно з якими [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, та у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору та по договору поруки боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ "Морський транспортний банк" виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів відповідачу, а саме відповідно до заяви на видачу готівки № 45 від 14.04.2008 року ВАТ "Морський транспортний банк" надано [PERSON] кошти у розмірі 375 000,00 дол. США, що еквівалентно 1 893750,00 грн. /том 1 а.с. 37/. Однак, у матеріалах відсутні докази про отримання [PERSON] коштів у сумі 36 494,19 дол. США на сплату страхових платежів, та дані обставини представники сторін під час розгляду справи не оспорювали. 12.11.2010 року ВАТ "Морський транспортний банк" змінив своє найменування на ПАТ "Марфін Банк", про що судом досліджені копії Витягу зі Статуту ПАТ "Марфін Банк", Свідоцтва про державну реєстрацію ПАТ "Марфін Банк" та довідки з ЄДРПОУ /том 1 а.с. 91-99/. Однак, відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, та відповідно до наданого представником ПАТ "Марфін Банк" розрахунку заборгованості, станом на 26.02.2015 року заборгованість за кредитним договором № 00405/FО від 14.04.2008 року становить 612 999,00 дол. США та 25 539 920,57 грн. /том 3 а.с.120-122/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, судом встановлено порушення зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором. Суд приймає до уваги заперечення [PERSON] як представника відповідача [PERSON] про припинення договору поруки, укладеного в якості забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] Оскільки, відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору, такої позиції притримується Верховний суд України у постанові від 21.11.2012 року у справі №6-134цс12. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Марфін Банк» неодноразово змінювало умови кредитного договору і договору поруки, зокрема Додатковою угодою № 1 від 31.03.2009 року, Додатковою угодою № 1 від 22.05.2009 року, Додатковою угодою № 2 від 12.08.2009 року, Додатковою угодою № 3 від 24.06.2010 року, та вказані зміни не є тотожними, обсяг зобов'язань [PERSON] значно збільшився. Крім того, положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Оскільки вказаний строк ПАТ «Марфін Банк» порушило, суд приходить до висновку, що порука [PERSON] припинена, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором солідарно з відповідачем [PERSON] не підлягають задоволенню. Представником позивача ПАТ «Марфін Банк» на підтвердження суми заборгованості надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 00405/FО від 14.04.2008 року, відповідно до якого заборгованість становить 612 999,00 дол. США та 25 539 920,57 грн., з яких: · 362 500,02 дол. США - поточна заборгованість за наданим кредитом; · 250 499,78 дол. США - заборгованість по сплаті відсотків; · 6 805 743,52 грн. - заборгованість за пенею за несплату основного боргу; · 18 430 588,63 грн. - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом; · 303 588,42 грн. - заборгованість по несплаті штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положеннями статті 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), однак лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У судовому засіданні 26 лютого 2015 року представником відповідачів була подана заява про застосування строків позовної давності. Таким чином, вимоги Банку щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково, а саме розрахунок пені за неповернення основного боргу та несплату відсотків за користування кредитом, підлягає перерахунку з урахування строку спеціальної позовної давності в один рік. В зв'язку з тим, що вимоги Банку, з урахуванням уточнень від 26.02.2015р., щодо пені за неповернення основної суми боргу та пені за несплату відсотків за користування кредитом, були нараховані більше ніж за 1 рік, суд вважає за потрібне застосувати норму закону про спеціальну позовну давність. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Положеннями п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Під час розгляду справи, судом було призначено судово-психіатричну експертизу. Так відповідно до акту № 41 комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 29.01.2014 року, [PERSON], 1956 року народження, страждала та страждає в теперішній час, а також на момент укладання 14.04.2008 року нею та ВАТ «МТБ» іпотечного договору, договору від 12.08.2009 року про внесення змін № 1 та № 2 до іпотечного договору, визначалося хронічним стійким психічним розладом, у вигляді параноїчної шизофренії, стан дефекту, і по своєму психічному стану абсолютно не здатна розуміти значення своїх дій і керувати ними /том 2 а.с. 80-87/. Крім того, суд враховує положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, яким встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Таким чином, проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що укладений іпотечний договір від 14.04.2008 року та додаткові угоди до договору, на підставі 225 ЦК України слід визнати недійним, а тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. А саме, оскільки порука [PERSON] припинена, а іпотечний договір з [PERSON] визнано недійсним, то сума заборгованості за кредитним підлягає стягненню саме з відповідача [PERSON] Однак із застосування строку позовної давності до вимог позивача ПАТ «Марфін Банк» суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі: 612 999,80 дол. США (шістсот дванадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять доларів США та 80 центів) та 10 872 184,97 грн. (десять мільйонів вісімсот сімдесят дві тисячі сто вісімдесят чотири гривні та 97 копійок)

Outcome: partial