Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 127154,20 грн., на території Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] в с. Мала Вулига Тиврівського району Вінницької області. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,74 умовних кадастрових гектарах на території Маловулизькоїсільської ради Тиврівського району Вінницької області за межами населеного пункту с. Мала Вулига, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право на вказану земельну частку (пай) батько набув згідно з Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 р. № 720/95. Однак за життя він не отримав сертифікат про право на земельну частку (пай), так як помилково не був включений до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства. Спадщину після смерті батька вона прийняла, вступивши у фактичне володіння нею до шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме заволоділа оригіналом ощадної книжки книжки, виданої на ім`я померлого батька та шляхом використання присадибної земельної ділянки з житловим будинком, котрі належали спадкодавцю. За життя батько спадковим майном не розпорядився, заповіту не залишив. Ухвалою Тиврівського районного суду від 05.06.2019 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження . Ухвалою Тиврівського районного суду від 29.07.2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду. В судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з викладених у заяві підстав. Представник відповідачів Маловулизької сільської ради та Тиврівської РДА в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заяв про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~ [INFO] в с. Мала Вулига Тиврівського району помер [PERSON] (а.с.5). Позивачка його дочка, що встановлено рішенням Тиврівського районного суду від 09.04.2013 року (а.с.14). [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу «Дружба» 14.02.1978 року, що підтверджується архівним витягом з протоколу загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Дружба» с. Мала Вулига від 14 лютого 1978 року за № 1 ( архівна довідка від 30.05.2018 року №307-01/14-1) (а.с.8). Відповідно архівної довідки № 232-01/14-1 від 06.06.2018 року в протоколах загальних зборів колгоспників колгоспу «Дружба» с. Мала Вулига Тиврівського району Вінницької області за 1978-1994 роки даних щодо виключення з членів колгоспу [PERSON] не виявлено. Доказів на спростування даних обставин суду не надано. Колгосп «Дружба» с. Мала Вулига було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Дружба» (протокол загальних зборів колгоспників колгоспу від 05 листопада 1992 року № 3), який було реформовано в СВК «Дружба» (протокол загальних зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства від 27 березня 2000 року № 2), що стверджується архівною довідкою архівного сектору Тиврівської РДА від 30.05.2018 року (а.с.10). Згідно з п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до наданої Відділом у Тиврівському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 25.11.2019 року копії Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Дружба» с. Мала Вулига, виданий він 02.06.1995року, проте відповідно до витягу з Книги реєстрації державних актів на право власності на землю зареєстрований він 26.12.1995року. Крім того, [PERSON] в Списку членів КСП «Дружба», що є додатком до даного Державного акту не вказаний. Сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] не отримував. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 постанови від 30.05.2008 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішення спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідних норм ЦК УРСР. Отже, на момент видачі 02.06.1995 року Державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] був членом даного підприємства. Проте своє право на земельну частку за життя не захистив. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщина відкрилась до 01\~січня 2004\~року - 29.11.1995 року, до правового режиму спадкування та до правовідносин, що виникли між сторонами у справі слід застосовувати положення\~ЦК УРСР 1963 року. Згідно зі\~статтею 71 ЦК УРСР від 1963 року\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався у три роки. При цьому зазначений строк мав застосовуватися незалежно від заяви сторони у справі ( ст. 75 ЦК УРСР від 1963 року). До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року (справа №632/2605/15-ц), 10 квітня 2019 року (справа №632/1537/17). Суд вважає неспроможними доводи позивачки, що про порушення права на земельну частку (пай ) вона дізналась в 2017 році, оскільки вона жителька с. Мала Вулига, розпаювання земель КСП «Дружба» с.Мала Вулига для громади села було загальновідомим фактом. Крім того, 18.02.2000 року зборами КСП «Дружба» с. Мала Вулига матері позивачки уже було відмовлено у внесенні [PERSON] в списки членів, що мають право на земельну частку (пай) в даному підприємстві, про що позивачці було відомо на той час, що нею в судовому засіданні не заперечувалось. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові ( ч.1 ст. 80 ЦКУРСР від 1963 року). Оскільки строк позовної давності до пред`явлення позову скінчився, питання про його поновлення сторона позивача не ставить, поважних причин його пропуску суду не наведено, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed