Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] 26.08.2015 року (згідно штемпеля поштового відправлення) звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогою стягнути на користь ПАТ "Дельта Банк" солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 547832,40 грн., з яких: тіло кредиту 270042,28 грн., відсотки 277790,11 грн., за укладеним 12.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступник АТ "УкрСиббанк") та [PERSON] кредитним договором №11350481000, згідно з умовами якого вказаний банк надав останній кредитні кошти у розмірі 16080 доларів США на строк з 12.06.2008 року до 11.06.2015 року, та договором поруки від 12.06.2008 року №206261 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON], згідно з яким остання поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором № 11350481000 від 12.06.2008 року, посилаючись на обставини того, що 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним правочином, АТ "УкрСиббанк" передає (відступає) АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта Банк" переходить та відступається) право вимагати (замість АТ "УкрСиббанк") від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, вказавши на неналежне виконання відповідачами власних зобовязань позичальником [PERSON], за якою станом на 28.07.2015 року рахується заявлена до стягнення заборгованість. Відповідач [PERSON] до початку судового розгляду предявила зустрічний позов до ПАТ "Дельта Банк" із вимогою визнання припиненою поруки за договором поруки від 12.06.2008 року №206261, який був укладений між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", посилаючись на обставини укладення без погодження із нею АТ "УкрСиббанк" з [PERSON] додаткових угод №1 від 12.06.2008 року та №1 від 14.04.2009 року до основного кредитного договору №11350481000 від 12.06.2008 року, що становлять збільшення обсягу відповідальності [PERSON] як поручителя, зауваживши про ненаходження їй відповідних повідомлень та неознайомлення із вказаними змінами, про які вона дізналась лише після отримання 07.11.2015 року ухвали Жмеринського міськрайонного суду про відкриття провадження в даній справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, вказавши, що 12.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, та надано останній кредит, однак на даний час зобовязання, які взяла на себе відповідач [PERSON] згідно кредитного договору не виконуються і саме це стало підставою для звернення до суду. У звязку з тим, що даний кредит був забезпечений договором поруки, банк звернувся з вимогою про солідарне стягнення заборгованості також з поручителя [PERSON] На час придбання права вимог позивачем вже існувала заборгованість й по тілу кредиту, й по відсотках, дана заборгованість існує з грудня 2011 року по липень 2015 року. Заявлення даного позову лише до двох відповідачів пояснив відповідним способом захисту банком на власний розсуд особистих прав. Також вказав, що банком було підписано дві додаткових угоди до вказаного кредитного договору 12.06.2008 року та 14.04.2009 року, які, вважає, жодним чином не збільшили відповідальність відповідача [PERSON], оскільки вимога щодо встановлення подвійної відсоткової ставки була передбачена підпунктом 1.3.1. пункта 1.3 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу і вона не змінена до цього часу. Зауважив, що лист-повідомлення про підписання додаткових угод останній направлявся, але не рекомендованим повідомленням, однак неповідомлення, на думку позивача, не тягне за собою визнання недійсним та припинення договору поруки, оскільки передбачає виконання зобовязання на користь первісного кредитора. Вказав, що сума відсотків на поточну заборгованість рахується з розрахунку 14% від вказаної суми поточної заборгованості, а нарахування відсотків на прострочену заборгованість здійснюється в розмірі 28% на суму простроченої заборгованості. З приводу проплати позивачем в квітні 2012 року 1500 доларів США в рахунок погашення кредиту повідомив, що уся дана сума пішла на погашення відсотків, тіло кредиту з неї взагалі не гасилося, оскільки на час переходу до ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за даним кредитним договором вже була сума нарахованих відсотків в розмірі 3606,39 доларів США та подальші три місяці позивачем також було нараховано відсотки і сума по відсотках становила фактично 4000 доларів, а тому дана проплата, що була здійснена в квітні 2012 року, пішла на погашення відсотків. З приводу вимоги відповідача [PERSON] щодо застосування строків давності, вважає що вона не підлягає задоволенню, оскільки строк дії кредитного договору визначений до 11.06.2015 року, який є крайнім терміном стягнення усієї суми заборгованості за кредитом, й саме з настанням цієї дати банк мав можливість звернутися з даним позовом до суду. Також зазначив, що у квітні 2012 року було оплачено 1500 доларів США на погашення кредиту, що свідчить про те, що відповідачем визнано суму в даному обсязі і на тих підставах вважає, що заява не підлягає задоволенню. Просив задоволити заявлені позовні вимоги первісного позову та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON], вважаючи, що банком повністю доведено той факт, що кошти дійсно надавалися та була допущена заборгованість за кредитним договором, ніякого збільшення відповідальності відповідача [PERSON] не відбулося і договір поруки є чинним і банк має право стягувати відповідну заборгованість з поручителів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] вони оформили на неї кредит на автомобіль, який за їхньою усною домовленістю повинен був виплачувати чоловік, однак, після розірвання шлюбу останній забрав машину та зник. До цього вони ходили в банк та просили переоформити кредит з неї на чоловіка, але там їм сказали, що це неможливо. Питання про поділ спільного майна подружжя вони не вирішували, чоловік забрав машину та пообіцяв, що буде виплачувати кредит самостійно. Зазначила, що з моменту подачі даного позову до суду ніяких проплат по кредиту ні вона, й ніхто інший за її дорученням не здійснювали. Проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] суду пояснив, що сторонами не заперечується фактичне укладення даного кредитного договору, але ніяких інформаційних листів, які зазвичай банком надсилаються боржникам, відповідач [PERSON] не отримувала, тому вона не могла знати про дану заборгованість та дійсність кредиту. Наразі невідоме місцезнаходження заставного майна, яке передбачено договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. На даний час у відповідача [PERSON] не має техпаспорту на даний автомобіль та їй невідоме його місцезнаходження, а якби остання його знайшла, то він був би проданий або переданий банку для реалізації в рахунок погашення заборгованості. За первісним позовом просив взяти до уваги матеріальний стан відповідача [PERSON], оскільки на сьогоднішній день вона розлучена, повторно не одружувалась, на її утриманні знаходиться неповнолітня донька, яку вона самостійно виховує, й на яку стягувалися аліменти з бувшого чоловіка [PERSON], однак останній їх припинив сплачувати, внаслідок чого існує заборгованість в розмірі 23121 грн. Також просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" в частині стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту з моменту укладення договору від 12.06.2008 року по 31.08.2012 року та врахувати при винесенні рішення ч.2,3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", де передбачено, що несправедливими є, зокрема, вимоги договору про встановлення вимоги щодо сплати позивачами непропорційно великої суми компенсації понад 50% вартості продукції у разі невиконання ними зобовязання, оскільки як вбачається у наданому розрахунку сума відсотків, в тому числі й за прострочення боргового зобовязання перевищує 50%, адже тіло кредиту становить 12240 доларів США, а сума заборгованості за відсотками становить 12591 доларів США. З приводу зустрічного позову [PERSON] висловився на розсуд суду. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнала, пояснивши, що свого часу до неї на роботі звернувся колишній чоловік відповідача [PERSON] [PERSON], який попросив підписати договір поруки, але після цього у неї не було ніяких відомостей чи сплачується кредит чи ні, а також про те, що були підписані додаткові угоди, та що передавалися права вимоги від одного банка до іншого. Пояснила, що вона добровільно підписувала договір поруки, але його не читала, бо довіряла тій людині. Зазначила, що при підписанні [PERSON] додаткових угод вона присутня не була та її з ними ніхто не ознайомлював, позивач ніякі листи не присилав. Просила відмовити в первісному позові щодо неї та задоволити її зустрічну позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні визнав, що 12.06.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11350481000, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 16080,00 доларів США, умовами якого встановлено повернення кредиту [PERSON] в терміни та розмірах визначених графіком погашення кредиту (додаток 3 до додаткової угоди від 14.04.2009 року), а саме: рівними частинами в сумі 192,00 доларів США щомісячно. Також з метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір поруки від 12.06.2008 року №206261, за яким вона зобовязалась солідарно відповідати за зобовязанням боржника за вказаним договором кредиту. Проте, вимогу позивача про стягнення суми заборгованості з поручителя [PERSON] вважає безпідставною, оскільки договір поруки на даний час є припиненим в силу вимог ст.559 ЦК України. Зазначив, що 19.12.2011 року даний кредитний договір був прийнятий позивачем по справі ПАТ "Дельта Банк" на баланс, з 19.12.2011 року відповідач [PERSON] не сплачувала заборгованість та щомісячні платежі за кредитним договором, а в період з 01.04.2012 року по 30.04.2014 року остання заплатила 1500 доларів США, які враховані до погашення відсотків за кредитом. А тому порушення зобовязання розпочалося з 30.04.2014 року, коли [PERSON] не був сплачений черговий платіж за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту, а позов до поручителя [PERSON] предявлений позивачем 19.08.2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Зауважив, що без згоди відповідача [PERSON] були укладені додаткові угоди, які нею не візувалися та її підписи на них не ставилися, де зокрема, додатковою угодою від 12.06.2008 року передбачена зміна декількох пунктів кредитного договору, які стосується збільшення процентної ставки та доповнюють існуючі пункти у вказаному кредитному договорі. Посилаючись на те, що порука [PERSON] є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог до останньої про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні, натомість наявні правові підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, просив відмовити у первісному позові та задоволити зустрічний позов [PERSON] Третя особа [PERSON], належно викликався за останньою відомою адресою його проживання, в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не представив, що за вказаних обставин не перешкоджає розгляду даної справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені у справі письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за останнім відомим на час відкриття провадження у справі зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача [PERSON] (а.с.49,51), за адресою якого остання фактично проживає й наразі, є підсудним Жмеринському міськрайонному суду. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. У відповідності до вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно змісту ч.1-3 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до вимог ч.3-5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, в судовому засіданні установлено, Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" (правонаступником якого є АТ "УкрСиббанк") та [PERSON] уклали кредитний договір №11350481000 від 12.06.2008 року, що підтверджується копією останнього із додатками (а.с.5-26), згідно розділу І якого вказаний банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 16080 доларів США на споживчі потреби строком до 11.06.2015 року, із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних. Згідно п.1.2.2. вказаного кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору. Відповідно до п.1.3.1. договору кредиту за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу в розмірі, збільшеному вдвічі від вказаної в розмірі 14% річних ставки. Згідно п.1.6. кредитного договору сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості: 1) прострочені комісії; 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти; 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу; 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором. Відповідно п.3.1.2. вказаного договору банк має право відмовити позичальнику у наданні кредиту (повністю або частково) та/або вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, встановленому розділом 6 договору, зокрема, у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань за договором строком більше, ніж на один місяць. Згідно додатку №1 до вказаного договору кредиту стронами погоджено графік погашення кредиту, яким визначено на відповідну дату кожного місяці певну зменшувану суму залишку максимальної допустимої заборгованості по тілу кредиту, тобто передбачено щомісячний платіж з погашення основної суми боргу. Додатковою угодою №1 від 12.06.2008 року до договору про надання споживчого кредиту №11350481000 від 12.06.2008 року (а.с.17) внесено зміни до даного правочину, якими його серед іншого доповнено додатком №2 "Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту"; додано до договору додаток №3 "[PERSON] банку" щодо сплати комісії за надання кредиту в розмірі 2% від суми кредиту, комісії за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту по кредиту) в розмірі 0,1% від суми залишкової заборгованості, комісії за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при пролонгації) в розмірі 0,99% від суми залишкової заборгованості, комісії за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при зниженніставки за кредитним договором, якщо раніше було підвищення ставки за прострочку понад 30 днів) в сумі 100 доларів США; доповнено пунктом 3.4.5. щодо обовязку позичальника сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, зокрема, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині оплати нотаріальних дій, законом України "Про страхування" в частині оплати страхових платежів при укладенні угод страхування, Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" в частині оплати послуг субєктами оціночної діяльності, Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" в частині оплати державного мита тощо. Додатковою умовою №1 від 14.04.2009 року до вказаного кредитного договору визначено строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти, та викладено у новій редакції додаток №1 до договору. Також 12.06.2008 року Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №206261 (а.с.27-28) в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №11350481000 від 12.06.2008 року. Згідно п.1.3. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідно п.1.4. вказаного договору поруки відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Згідно п.2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під "згодою поручителя" сторонами погоджено візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями, та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін. Суд погоджується із доводами позивача щодо прострочення відповідачем [PERSON] її зобовязань перед ПАТ "Дельта Банк" за набутим останнім внаслідок укладення між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.11.2011 року (а.с.58-96) права вимоги щодо повернення кредитних коштів за укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] договором про надання споживчого кредиту від 12.08.2008 року №11350481000, обставини чого визнані відповідачами, не суперечать вимогам закону та фактичним обставинам справи. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача стосовно правомірності вимоги ПАТ "Дельта Банк" стягнення заявленої заборгованості відповідача [PERSON] за увесь період прострочення нею власних зобовязань, зокрема, за період до часу переходу права такої вимоги від ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" за договором купівлі-продажу від 08.12.2011 року та подальший термін, що не охоплюється трирічним строком загальної позовної даності до часу звернення з даним позовом до суду, про застосування якого до спірних правовідносин заявлено відповідачем [PERSON] та її представником до ухвалення судом рішення по суті позовних вимог. Визначаючи відповідний обовязок [PERSON] щодо повернення позивачу отриманого кредиту та процентів за його використання внаслідок прострочення за неналежним виконанням власних зобовязань останньою термінів сплати таких коштів незалежно від неможливості виконання даних грошових зобовязань, що згідно вимог закону не звільняє боржника від відповідальності, суд вважає грунтовною вимогу сторони даного відповідача про порушення позивачем строку позовної давності щодо вказаної частини вимог, оскільки представником позивача не доведено суду ані відсутності пропущення такого строку, ані його пропущення з поважних причин, а положення кредитного договору не містять умов щодо погодження сторонами спеціального строку позовної давності. Так, доводи представника позивача щодо предявлення даного позову в межах строку позовної давності з огляду на відповідне охоплення ним кінцевого строку дії кредитного договору вочевидь суперечать правовим висновкам, викладеним у правових позиціях Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 06.11.2013 року (№ 6-116цс13), від 19.03.2014 року (№ 6-20цс14), від 18.06.2014 року (№ 6-61цс14) та від 03.06.2015 року (№6-31цс15), якими визначено, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Суд також не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо переривання терміну позовної давності частковим виконанням боргового зобовязання за договором кредиту щодо внесення у квітні 2012 року оплати, зарахованої в рахунок оплати прострочених відсотків в сумі 1500 доларів США згідно представленого розрахунку заборгованості (а.с.97), оскільки фактичне предявлення даного позову із поданням його на пошту 26.08.2015 року (а.с.44) перебуває поза межами загального трирічного строку відновленого у квітні 2012 року вказаним перериванням перебігу позовної давності, у звязку з чим вказана заява сторони відповідача [PERSON] про застосування позовної давності становить визначену законом підставу відмови у задоволенні первісного позову в частині стягнення заборгованості за період, який передує в часі трирічному строку від вказаної дати предявлення позову, тобто до 26.08.2012 року, так як зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за кредит, стягнення яких становить предмет даного позову, мають визначений кредитним договором та власне графіком платежів індивідуальній характер їх виконання у певний строк стосовно відповідної щомісячної сплати, що також підтверджується безпосередньо розрахунком заборгованості. За таких обставин судом в межах вирішення первісного позову визначається, що відповідному судовому захисту щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" підлягає прострочена заборгованість за відповідний період включно з серпня 2012 року по липень 2015 року згідно даних представленого позивачем розрахунку (а.с.97), який узгоджується з погодженим стронами графіком платежів (а.с.24-26) та відповідними положеннями кредитного договору. Решта позовних вимог первісного позову щодо стягнення заборгованості за період дії договору кредиту, який не охоплюється означеним трирічним строком від часу звернення до суду, задоволенню не підлягають. Таким чином, згідно математичного розрахунку стягненню на користь ПАТ "Дельта Банк" з [PERSON] належить прострочене тіло кредиту в сумі 6480 доларів США (12240 5760), що з урахуванням застосованого у розрахунку позивача обмінного курсу Національного банку України в еквіваленті становить 142963,56 грн. (6480 х 2206,2278 / 100), а також проценти, нараховані на суми поточної та простроченої заборгованості за кредитом в сумі 8988,12 доларів США (80,14 + 75,23 + 75,36 + 70,82 + 70,73 + 68,56 + 59,88 + 63,78 + 59,55 + 59,30 + 55,07 + 54,53 + 53,36 + 48,35 + 47,73 + 43,87 + 42,95 + 40,79 + 34,79 + 36,01 + 32,82 + 31,45 + 28,19 + 26,90 + 24,51 + 21,47 + 19,95 + 16,99 + 15,18 + 12,94 + 9,71 + 8,23 + 5,94 + 3,60 + 0,62 + 134,85 + 135,15 + 144,41 + 143,96 + 153,66 + 157,99 + 146,79 + 167,55 + 166,51 + 176,51 + 175,47 + 186,07 + 190,40 + 188,91 + 199,66 + 197,87 + 209,22 + 213,55 + 196,97 + 223,10 + 219,97 + 232,31 + 229,23 + 241,32 + 246,10 + 242,67 + 255,21 + 251,63 + 264,77 + 269,25 + 247,15 + 278,66 + 273,73 + 287,91 + 284,37 + 257,04), що в еківаленті становить відповідно 198298,40 грн. (8988,12 х 2206,2278 / 100), а усього слід стягнути борг в сумі 341261,96 грн. (142963,56 + 198298,40). При цьому судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] [PERSON] щодо незадовільного майнового стану останньої, а також стосовно, оскільки перевищення заявленої до стягнення суми відсотків за кредитом більш ніж на 50% суми основного боргу з тіла кредиту, оскільки дані обставини за відповідним предметом та видом оспорюваного стягнення не становлять визначених законом підстав зменшення відшкодування, позаяк не є неустойкою. Також не мають правового значення стосовно вирішення даного спору заявлені вказаним представником сторони обставини щодо відсутності забезпечення договору кредиту у виді заставленого транспортного засобу, так як відповідальність за його збереження за вказаним правочином несе саме відповідач [PERSON], як заставодавець даного рухомого майна, обовязку щодо чого нею також своєчасно не виконано. Також судом не приймаються до уваги доводи представника позивача щодо його обгрунтування підставності вимоги стосовно солідарного стягнення простроченої заборгованості з обох заявлених відповідачів [PERSON] та [PERSON], оскільки встановлені в судовому засіданні обставини внесення до договору про надання споживчого кредиту від 12.08.2008 року №11350481000, одним з видів забезпечення якого є договір поруки від 12.08.2008 року №206261 із [PERSON], вказаних змін за змістом додаткової угоди №1 від 12.06.2008 року (а.с.17,) стосовно встановлення додаткового обовязку позичальника до сплати платежів на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, згідно доповнення зазначеного кредитного договору новим пунктом 3.4.5., а також доповнення додатком №2 "Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту" (а.с.18-21), яким визначено меншу суму залишку максимально допустимої заборгованості за кредитом у порівнянні з відповідними термінами аналогічного графіку згідно додатку №1; а також доданням до договору додатку №3 "[PERSON] банку" щодо сплати раніше не передбачених основною угодою додаткових комісій (а.с.22), з яких комісія за надання кредиту в розмірі 2% від суми кредиту безпосередньо включена у відповідному грошовому обчисленні до зобовязань за встановленим додатком №2 графіком, а решта означених комісії за управління кредитом при вирішенні питання внесення змін до кредитного договору передбачають нові фінансові витрати боржника щодо гарантованого його загального права внесення змін до правочину за його ініціативою, вочевидь становлять ознаки збільшення даної відповідальності поручителя [PERSON] поширюваних на неї усіх зобовязань [PERSON], здійснення чого без відома та без належного погодження даного поручителя є визначеною ч.1 ст.559 ЦК України підставою припинення поруки з часу встановлення цих зобовязань додатковою угодою №1 від 12.06.2008 року, тобто фактично з дня укладення договору поруки від 12.08.2008 року №206261. Відтак, за наслідком припинення вказаної поруки як право вимоги кредитора, так й обовязок поручителя після виникнення такої обставини також припиняються, що визначає відсутність жодних підстав щодо реалізації позивачем заявленого права солідарного стягнення заборгованості в цілому за кредитом в частині вимог до відповідача [PERSON], в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, у звязку з чим вимоги первісного позову у цій частині задоволенню не підлягають. При цьому судом не приймаються до уваги твердження представника позивача стосовно заявлення позовних вимог лише в обсязі положень кредитного договору та договору поруки, які не мали наслідком збільшення вимог поручителя [PERSON], оскільки зазначена норма цивільного закону не містить жодних заявлених ним виключень. Окрім того, згідно з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23.12.2014 року у справі №3-196гс14, обгрунтованим визнано висновок щодо того, що обґрунтованого висновку, що вiдповiдно до частини першої статтi 559 ЦК України до припинення поруки призводять такi змiни умов основного зобовязання без згоди поручителя, якi призвели або можуть призвести до збiльшення обсягу вiдповiдальностi останнього. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] та її представника в частині неузгодженого збільшення відповідальності поручителя за змістом додаткової угоди №1 від 12.06.2008 року щодо можливого збільшення процентної ставки по кредитному договору на 5%-10% відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 договору, а також посилання на звільнення сторін згідно п.5.5. договору поруки від зобовязань за умови, що договір та/або угода щодо внесення змін до договору викладені на обному аркуші та/або при укладанні цього договору сторони домовились про його нотаріальне посвідчення, оскільки ці положення кредитного договору та договору поруки даною стороною наведені за власним контекстним тлумаченням та не відповідають фактичним обставинам справи, так як вказане можливе збільшення додатковою угодою передбачено у певному з зазначених розмірів залежно від виду валюти кредитування лише у випадку, передбаченому п.п."в" п.5.2. кредитного договору, а саме за умов коливань процнтних ставок за вкладами або кредитами, змін у грошово-кредитний політиці Нацбанку України, підвищення на 3 відсоткових пункти ставки за бланковими кредитами "овернайт" Нацбанку України тощо. При цьому вказані зміні не становлять збільшення обсягу відповідальності поручителя, позаяк були первісно застережені умовами 5.3. кредитного договру. Заявлені ж за змістом п.5.5. договору поруки повноваження про звільнення сторін від зобовязань за відповідних умов стосуються виключно обумовленого даним пунктом правочину обовязку візування підписом кожної сторінки угоди за викладенням умов договору та прикладеням печатки у разі належності сторони правочину до юридичних осіб. Проте, решта відповідних вимог зустрічного позову, заявлених з підстав внесення змiн до умов кредитного договору без згоди поручителя, якi призвели або можуть призвести до збiльшення обсягу вiдповiдальностi [PERSON], як поручителя, за зобовязаннями позичальника [PERSON] згідно умов кредитного договору №11350481000 від 12.06.2008 року, є достатньо аргументованими та узгоджуються із вищенаведеними висновками суду, що визначає підстави до задоволення позовних вимог [PERSON] за ініційованим цивільним спором в межах зустрічного позову. Пропорційно обсягу задоволення позовних вимог первісного позову слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави 3412,62 грн. судового збору, від сплати якого звільнено позивача ПАТ "Дельта Банк". З урахуванням постановлення рішення за вимогами зустрічного позову в інтересах позивача [PERSON] стягненню на її користь з відповідача ПАТ "Дельта Банк" підлягають понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 487,20 грн. (а.с.186). Враховуючи викладене,

Outcome: approved