Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/83361/82/88224 від 08.02.2008 року, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 49980,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк до 08.02.2018 року, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 14,00 % річних згідно встановлених договором умов та розміру. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 28.05.2014 року заборгованість становить 51907,37 доларів США, у зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що між банком та відповідачами (майновими поручителями) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 08.02.2008 року, встановивши спосіб реалізації вказаного нерухомого майна, що їм належить на праві власності, - у межах процедури виконавчого справдження, стягнувши з відповідачів понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином за місцем їх реєстрації, з клопотаннями про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності не звертались. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення подальшого затягування розгляду справи та захисту прав інших учасників процесу, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів, що відповідає ч.4 ст.169 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, не обмеженої у такому праві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/83361/82/88224 від 08.02.2008 року, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 49980,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк до 08.02.2018 року, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 14,00 % річних згідно встановлених договором умов та розміру. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 28.05.2014 року заборгованість становить 51907,37 доларів США. Між банком та відповідачами (майновими поручителями) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 08.02.2008 року, предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS], співвласниками якої являються відповідачі. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до п.42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Разом з тим, у відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З урахуванням отримання кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання майнових поручителів у вказаній квартирі та відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника або майнових поручителів, дія мораторію поширюється до встановлених правовідносин. З іншими вимогами позивач не звертався, клопотань ро витребування доказів не заявляв. Ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. При цьому, з урахуванням вимог ст.10 ЦПК України щодо змагальності сторін, суд позбавлений можливості з власної ініціативи витребовувати будь-які докази. Судові витрати сплачені при зверненні до суду.

Outcome: dismissed