Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (далі - ТОВ "ВЕЛЛФІН", Товариство або Позикодавець) звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики № 73677 від 17 вересня 2016 року в загальному розмірі 85860 грн. В обґрунтування позову зазначало, що 17 вересня 2016 року між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики в електронній формі № 73677, за умовами якого Позикодавець надав Позичальнику позику в розмірі 2000 грн., а Позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. У п. п. 1.3, 1.4 даного договору передбачено, що строк позики за цим договором складає 30 днів, датою укладення сторонами договору позики за домовленістю сторін вважається дата перерахування Товариством суми позики на вказаний Позичальником банківський рахунок. На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН", що розміщені на офіційному веб-сайті цього товариства https://creditup.com.ua, які є невід`ємною частиною договору позики. На виконання умов даного договору 17 вересня 2016 року Позикодавець через оператора платіжної інфраструктури перерахував на картковий рахунок [PERSON] суму позики в розмірі 2000 грн. Проте, відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконав, суму позики у визначений договором строк не повернув, станом на 16 жовтня 2019 року [PERSON] має перед ТОВ "ВЕЛЛФІН" заборгованість за вказаним договором позики на загальну суму 85860 грн., з яких: 2000 грн. - заборгованість за сумою позики, 40500 грн. - заборгованість по процентам, 43360 грн. - заборгованість по простроченим процентам. Представник позивача Коцар О.С. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення йому рекомендованого поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ст. 639 ЦК України встановлено, що загальні правила щодо форми договору, зокрема, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно із ч. 7 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Приписами ст. 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" від 27 жовтня 2015 року за № 2-1 затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики (далі - Правила), що перебувають в загальному доступі та які розміщені на офіційному веб-сайті Товариства https://creditup.com.ua. Згідно із п. п. 4.1, 4.2 цих Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті Товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Відповідно до п. п 6.1, 6.2 Правил у разі прийняття Товариством позитивного рішення про надання позики, Товариство направляє заявнику на підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену заявником у заяві. Договір позики із заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими Правилами. За змістом п. п. 6.3, 6.4, 6.7 Правил у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт Товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. У п. п. 6.10, 6.11, 6.12 Правил встановлено, що Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між Товариством і Позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН", які перебувають в загальному доступі та розміщенні на офіційному сайті фінансової установи, у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку та умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Судом встановлено, що 17 вересня 2016 року відповідач [PERSON] у порядку, встановленому п. п. 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики, оформив на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН" заявку на отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту Товариства, даному договору позики присвоєно № 73677. Після розгляду заявки [PERSON] на отримання грошових коштів, ТОВ "ВЕЛЛФІН" було прийнято позитивне рішення та 17 вересня 2016 року здійснено переказ грошовий коштів відповідачу в розмірі 2000 грн., що підтверджується листом ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" від 30 вересня 2019 року за вих. № 4714-ВП. У абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до укладеного між ТОВ "ВЕЛЛФІН" і [PERSON] договору позики від 17 вересня 2016 року за № 73677, Позичальник отримав на картковий рахунок грошові кошти в розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Згідно із п. 1.3 даного договору позика надається на 30 днів та мала бути повернута Позичальником 17 жовтня 2016 року згідно із Графіком розрахунків (додаток до договору). У п. 1.5 цього договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором. За змістом п. 3.1 договору позики сторони погодили, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюється відповідно до графіку розрахунків. Відповідно до п. 3.2 договору позики строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим договором обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Із графіку розрахунків до договору позики № 73677 від 17 вересня 2016 року видно, що повернення позики здійснюється Позичальником одним платежем 17 жовтня 2016 року в сумі 3080 грн., з яких 2000 грн. - сума позики, 1080 грн. - сума процентів за користування позикою за період із 17 вересня по 17 жовтня 2016 року. Суд встановив, що позивач ТОВ "ВЕЛЛФІН" свої зобов`язання за вказаним договором позики № 73677 від 17 вересня 2016 року виконало, надало відповідачу [PERSON] грошові кошти у визначеному цим договором розмірі, проте останній у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за даним договором належним чином не виконав, у встановлений договором позики строк заборгованість за цим договором у зазначеному розмірі не сплатив. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 жовтня 2019 року внаслідок невиконання Позичальником своїх зобов`язань за договором позики № 73677 від 17 вересня 2016 року відповідач [PERSON] має перед позивачем ТОВ "ВЕЛЛФІН" заборгованість за цим договором на загальну суму 85860 грн., з яких: 2000 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 40500 грн. - заборгованість по процентам, 43360 грн. - заборгованість по простроченим процентам. У ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд вважає, що оскільки Позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування ним не виконав, позовні вимоги Товариства про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ВЕЛЛФІН? сум заборгованості за основною сумою позики в розмірі 2000 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 1080 грн. ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах укладеного сторонами 17 вересня 2016 року договору позики № 73677, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за цим договором у загальному розмірі 3080 грн. Що стосується вимог ТОВ "ВЕЛЛФІН? про стягнення з Позичальника заборгованості по процентам та заборгованості по простроченим процентам, суд дійшов наступних висновків. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Приписи абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики можуть бути застосовані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц висловила правову позицію та наголосила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені судом вище обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 73677 від 17 вересня 2016 року ТОВ "ВЕЛЛФІН" як фінансова установа надало [PERSON] суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану йому позику в повному обсязі 17 жовтня 2016 року. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позикодавець ТОВ "ВЕЛЛФІН" відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України має право стягнути із позичальника [PERSON] заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого ними строку кредитування, тобто по 17 жовтня 2016 року. Після закінчення цього строку підстави для нараховування передбачених договором процентів у позикодавця відсутні. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави для нараховування визначених договором процентів, заявлені позивачем ТОВ "ВЕЛЛФІН" вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] сум заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період із 17 жовтня 2016 року по 16 жовтня 2019 року на вимогах закону не ґрунтуються та задоволенню вони не підлягають. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором позики № 73677 від 17 вересня 2016 року, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "ВЕЛЛФІН" є обґрунтованим лише частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за цим договором у загальному розмірі 3080 грн. за період із 17 вересня по 17 жовтня 2016 року у межах строку дії договору позики. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial