Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В серпні 2014 року позивач ПАТ КБ « Надра » звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZZZ504785 від 01.06.2006 року. Посилається на те, що 01.09. 2006 року між ВАТ КБ « Надра » ( правонаступником якого є ПАТ КБ « Надра » ) та відповідачем [PERSON], в особі філії ВАТ КБ « Надра » Чернівецьке РУ, було укладено кредитний договір № ZZZ 504785, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 55000 дол. США строком до 10.08.2021 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Позивач за умовами договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі, що підтверджується заявкою на видачу готівки від 01.09.2006 року. Відповідно до п.4.3.2 кредитного договору відповідач зобов'язувався суворо дотримуватися положень договору, сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку і строки визначені в кредитному договорі. В порушення приписів норм права ЦК України та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором про між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки за реєстровим № 3547-3549 від 01.09.2006 року. Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме : будинок та земельна ділянка, що відчужується за цим договором, які розташовані у м. Чернівці, вулиця Кременецька 14. Відповідно до договору іпотеки вартість предмету іпотеки була погоджені між відповідачем та позивачем та становила 400000 гривень. Згідно умов іпотечного договору у разі невиконання відповідачем забезпеченого іпотекою зобов'язання або його частини, позивач має безумовне та безспірне право за рахунок предмета іпотеки одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, в тому числі, але не виключно, всі платежі на користь іпотеко держателя передбачені кредитним договором, а також нараховані штрафні санкції за порушення зобов'язань за кредитним договором, витрати іпотеко держателя на адвокатів, аудиторів, експертів, оцінювачів, витрати понесені при зверненні стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі за здійснення виконавчого напису нотаріуса та будь-які інші витрати понесені іпотеко держателем у зв'язку з цим договором. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1259279 грн., що еквівалентно 106226,94 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно : будинок та земельну ділянку, що відчужується за цим договором, які розташовані в м. Чернівці, вул.. Кременецька 14, які належать іпотекодавцю на праві власності, шляхом продажу ПАТ КБ « Надра », з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-які особі-покупцеві на умовах та в порядку викладеному в ст. 38 Закону України « Про іпотеку » та наданням ПАТ КБ « Надра » всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Представник позивача в судовому засіданні позовів вимоги підтримав у повному обсязі і дав свої пояснення . Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, просила відмовити в позові виходячи з умов Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ». Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2006 року між ПАТ КБ « Надра » та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ZZZ504785 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідачеві надано кредит в сумі 55000 доларів США строком до 10.08.2021 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту між ВАТ КБ « Надра » та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 3547-3549 від 01.09.2006 року, відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою м. Чернівці, вул. Кременецька 14, які належать іпотекодавцю на праві власності. 28.07.2014р. відповідачу [PERSON] як позичальнику і як іпотекодавцю було направлено вимогу про усунення порушень по виконанню своїх зобов'язань за кредитним договором та за договором іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Стаття 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вказує на те, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Суд вбачає, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Позичальник [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передав в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, доказів того, що у позичальника у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно суду не надано. Загальна площа вказаного житлового будинку не перевищує 250 кв. метрів, наявність в іпотекодавця у власності іншого нерухомого житлового майна судом не встановлена. Згідно ст. 4 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на спірну квартиру слід відмовити з підстав, передбачених ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року. На підставі викладеного та ст. ст.5, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року,

Outcome: dismissed