Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати поруку за договором поруки, укладеним 02 вересня 2008 року між нею та ПАТ «Родовід Банк», припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Мотивує заяву тим, що 21.10.2008 р. між позичальником [PERSON] та банком укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно умов якої збільшився обсяг відповідальності поручителя шляхом підвищення розміру процентної ставки з 7,7% до 9,7%, згоди на що нею не надавалося. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали. Зазначили, що про порушення прав позивачу стало відомо 24.10.2015 р., з дня отримання позовної заяви ПАТ "Родовід Банк" про стягнення заборгованості, яка на даний час перебуває в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області. До цього часу вона не знала, що нараховується інший розмір відсотків. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, передбачених п. 1.1 договору поруки від 02.09.2008 р., яким встановлено, що позивач зобов'язалась відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором та усіма додатковими угодами, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії. Також вказав, що у письмовий спосіб про збільшення розміру процентної ставки за додатковою угодою позивач не повідомлялась. 3-тя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.09.2008 р. між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №77.1/АК-01589.08.2, за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17323,91 доларів США по 02.09.2015 р. включно. (а.с. 17-20). Відповідно до п. 1.5 договору процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 7,7% річних. В забезпечення виконання зобов'язань 02.09.2008 р. між ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] укладено договір поруки №77.1/АК-01589.08.2-3/П, умовами якого передбачено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником (а.с. 27-28). Під час дії кредитного договору між банком та позичальником укладено наступні додаткові угоди, а саме: - додаткову угоду від 21.10.2008 р., викладено пункт 1.5 кредитного договору в новій редакції: "процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 9,7% річних" (а.с. 29-30); - додаткову угоду від 22.05.2009 р., викладено п. 1.5 кредитного договору в новій редакції "процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 8,7% річних" (а.с. 31-32). Отже, збільшили розмір, а потім через 7 місяців зменшили розмір процентної ставки. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема шляхом скорочення термінів повернення кредитів (Така правова позиція викладена в постанові від 20.04.2016 р. 6-2662цс15). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.02.2013 № 6-172цс12, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) нестойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. З Висновків Верховного Суду України від 01.07.2014 року, що викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за І півріччя 2014 року вбачається, що закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-160 цс 13). Судом встановлено, що додатковими угодами до кредитного договору внесено без згоди поручителя зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що не спростовано кредитором. Зокрема, цими додатковими угодами було підвищено розмір процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання). Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, резюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. Крім того, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя). Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що порука припинилася, оскільки в додаткових угодах до кредитного договору, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя, і як повідомив представник банку, у письмовий спосіб про збільшення розміру процентної ставки за додатковою угодою позивач не повідомлялась. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved