Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта-банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1834 грн. 23 коп. Позивач посилається на те, що 12.05.2007 року Публічний акціонерний банк «Дельта Банк» (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта»), та фізична особа - резидент України [PERSON], [INFO], уклали кредитний договір № 001-17019-120507. Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 1312,00 грн. на придбання певного майна/послуг на умовах, визначених договором. Відповідно до п.2.3. договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 24 % в рік. А також, за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 3 % в місяць, п. 2.5 договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1312,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 16166260 від 14.05.2007 року та рахунок-фактура № 14 від 11.05.2007 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених договором. Станом на 27.03.2014 р. відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість по укладеному з ТОВ «Комерційний банк «Дельта» кредитному договору № 001-17019-120507 від 12.05.2007 року на загальну суму 1834,23 грн., яка складається з : заборгованість за сумою кредиту 1213,10 грн.; заборгованість за відсотками: 148,81 грн.; заборгованість за комісіями: 472,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, також просить стягнути судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, вказала на те, що за даним кредитним договором вона на протязі року, навіть раніше ніж було передбачено кредитним договором, повністю розрахувалася, кредит погасила, однак документи зберігала три роки, на даний час пройшло більше 6 років з моменту погашення нею кредиту, крім того, подала заяву про застосування строків позовної давності, просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що строк позовної давності закінчився, тому в задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2007 року Публічний акціонерний банк «Дельта Банк» (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта»), та фізична особа - резидент України [PERSON], [INFO], уклали кредитний договір № 001-17019-120507. Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 1312,00 грн. на придбання певного майна/послуг на умовах, визначених договором. Відповідно до п.2.3. договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 24 % в рік. А також, за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 3 % в місяць, п. 2.5 договору. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов'язки відповідно до договору. Відповідно до роз'яснення, що міститься у п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року (із змінами внесеними постановою №7 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року) "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при застосуванні положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку з цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.11 ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно п.23 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, [PERSON] був отриманий споживчий кредит. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк згідно з вказівками закону, договору. Перебіг позовної давності за приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач мав почати повертати грошові кошти з наступного місяця від укладення договору - з червня 2007 року. У відповідності із укладеним договором та ст.ст.1049,1050,1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Повернення кредиту відображено у наданому позивачем розрахунку. Остання проплата, здійснена відповідачем в погашення заборгованості була 11.05.2008 року. З цього часу позивач ніяких дій щодо погашення відповідачем кредитної заборгованості не вчиняв. Згідно ст.ст.256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За таких обставин, саме з часу здійснення відповідачем останнього платежу і припинення внесення ним будь-яких коштів на погашення кредиту, почався відлік строків позовної давності. З настанням строку виконання зобов'язань за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Позов же пред'явлено лише у травні 2014 року, тобто поза межами визначеного ЦК України строку позовної давності, по минуванню більше 6 років. Заяви про поновлення пропущеного строку не надходили. Абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у випадку пропуску без поважної причини строку для звернення з позовом суд зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою ним до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У даному випадку має місце клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, а тому суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно до правової позиції, відображеної в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі 6-14цс14, зазначено, що частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За таких обставин,

Outcome: dismissed