Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач ПАТ "ФІДОБАНК" звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 14.07.2008 року у розмірі 69142,30 доларів США, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 61772,94 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 7369,36 доларів США, а також пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів в розмірі 15295,07 грн., посилаючись на не належне виконання відповідачами умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача Окатий М.Г. в судовому засіданні позов підтримав, просив заборгованість стягнути солідарно з відповідачів, порука вважається не припиненою, а розмір пені після укладення додаткової угоди не збільшився. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 22.06.2015 року подано зустрічний позов про визнання договору поруки від 14.07.2008 року припиненими. Як на підставу позову послалась на ч. 1 ст. 559 ЦК України. Тому, вважає, що стягнення необхідно проводити лише з [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.07.2008 року між ВАТ "Ерсте Банк", правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/17648/2/19865, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 75900,00 доларів США, зі строком користування кредитними коштами до 13.07.2038 р., зі сплатою 13,5% річних (а.с. 45-49). Згідно п. 9.1 вказаного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. В забезпечення виконання зобов'язань 14.07.2008 року між банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №014/17648/2/19865/1, згідно якого поручитель [PERSON] зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с. 30). 20.12.2013 р. між ПАТ "ФІДОБАНК" та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору (а.с. 33-36), згідно п. 1.6 якої, сторони погодили, що за порушення позичальником його грошових зобов'язань за вказаним договором, останній сплачує на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на кожну дату існування прострочення відповідного платежу. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк має право дострокового вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, у випадку порушення істотних умов визначених сторонами. Банком 12.08.2014 р. направлялась позичальнику вимога про дострокове повернення в 30-денний термін кредиту та нарахованих процентів, яку він отримав 18.08.2014 р. (а.с. 18) Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, відповідно до п. 1.6 додаткової угоду №2 до кредитного договору від 20.12.2013 р., відповідачу за період з 18.03.2014 року до 02.02.2015 року було нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне повернення кредитних коштів в сумі 3839,06 грн. та пеню за несвоєчасне повернення нарахованих процентів за вищевказаний період в сумі 11456,01 грн. (а.с. 137-143). У зв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню пеня, нарахована позивачем у межах однорічного строку в розмірі 15295,07 грн. Отже, в зв'язку з порушенням взятих [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, заборгованість станом на 02.02.2015 року по тілу кредиту складає 61772,94 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 7369,36 доларів США, а також пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів в розмірі 15295,07 грн. (а.с. 7-14). Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що остання проплата [PERSON] була здійснена 17.02.2014 року в розмірі 211,49 доларів США за кредитом та по процентам 17.03.2014 р. в розмірі 34,92 долари США. На підставі наведеного, враховуючи наданий розрахунок заборгованості суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, стягненню в солідарному порядку з відповідачів даної заборгованості. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] як на підставу позовних вимог посилалась на ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того, зазначала, що додаткову угоду №2 від 20.12.2013 року до кредитного договору, згідно якої збільшився розмір грошових зобов'язань боржника перед кредитором шляхом збільшення встановленого розміру пені, не укладали з банком та не підписували. Ці твердження спростовуються матеріалами справи. 20.12.2013 р. між ПАТ "ФІДОБАНК" та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору яка підписана сторонами. (а.с. 33-36). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.02.2013 № 6-172цс12, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) нестойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-160 цс 13). З наданого представником позивача для порівняння розрахунку вбачається, що виходячи із розміру процентної ставки пені (0,1%) встановлено п. 9.1 кредитного договору за несвоєчасну сплату кредиту за період з 18.03.2014 р. по 02.02.2015 р. нараховано заборгованість в розмірі 5488,93 доларів США, розмір заборгованості за несвоєчасну сплату процентів складає 16345,24 доларів США (а.с. 131-136). Проте, після внесення змін до кредитного договору на підставі додаткової угоди № 2 щодо сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення позичальником його грошових зобов'язань, за вказаний період заборгованість по пені за несвоєчасне повернення основного зобов'язання складає 3839,06 доларів США, а за процентами - 11456,01 доларів США (а.с. 137-143). Таким чином, підписання додаткової угоди №2 до кредитного договору між банком та [PERSON] не призвело до збільшення основного зобов'язання та обсягу відповідальності поручителя, а навпаки відбулось зменшення розміру сплачуваної пені за порушення грошових зобов'язань. А тому, посилання представника позивача за зустрічним позовом на припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 3654,00 грн. судового збору.

Outcome: approved