Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

05.03.2015 р. позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів про стягнення боргу за користування тепловою енергією, посилаючись на те, що відповідач споживає теплову енергію, однак тривалий час не проводить у належному обсязі оплату за спожиту теплову енергію. За період із вересня 2010 року по лютий 2015 року заборгованість за надані послуги з теплопостачання складає 4219,08 грн., яку і прохає стягнути з відповідача, та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився надав заяву якою просив залишити без розгляду стягнення боргу з [PERSON], в зв'язку з з'ясуванням факту власності на квартиру, а відносно [PERSON] підтримав свої вимоги та стягнути з нього борг, справу розглядати без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що відповідач є споживачем теплової енергії, яку надає позивач та тривалий час не сплачує кошти за її споживання. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір від 05.06.2011 р. про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води (а.с. 5). На даний час правовідносини між сторонами регулюються договором від 05.06.2011 р., за яким підприємство зобов'язалось своєчасно надавати споживачеві якісні послуги з теплопостачання та підігріву води згідно встановлених тарифів на 1 м2 площі обігріву приміщень та за 1 куб. м. підігріву води. При цьому площа опалення квартири відповідача становить 60,9 м2. П. 3.1 зазначеного договору передбачений обов'язок відповідача проводити щомісячну оплату за спожиті послуги. Нарахування заборгованості проводилось згідно встановлених рішеннями виконавчого комітету Охтирської міської ради тарифів, та постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (а.с. 6,8-14) Як встановлено ст. 1 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" виробник - це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює послуги. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг відповідно до умов договору. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно п. 18 правил з надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 - розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ч. 1, 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, яким зокрема є Закон України "Про житлово-комунальні послуги", та договорів, що укладені між сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог актів цивільного законодавства. Статтею 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідносини між сторонами з приводу надання послуг із постачання теплової енергії випливають як із вищенаведених приписів чинного законодавства, так і з договору про надання послуг. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання не виконав та не сплачував поточну заборгованість. У зв'язку із цим за період із вересня 2010 року по лютий 2015 року заборгованість за надані послуги з теплопостачання складає 4219,08 грн.. З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що відповідач використовував надану позивачем теплову енергію, проте у встановленому порядку не проводив оплату за споживання теплової енергії. Питання розподілу судових витрат слід вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 162 ЖК України, ст. 4, 18, 20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги", ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання», ст.ст. 14, 15, 16, 509, 527, 530, 903 ЦК України,

Outcome: approved