Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернулись позивачі. Свої вимоги мотивують тим, що 01 квітня 2014 року померла їхня мати [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. При житті покійна ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склала. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить житловий будинок, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку розташовані по вулиці Пушкіна, 7 с. Поділля, Баришівського району, Київської області та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Подільської сільської ради Баришівського району, Київської області. В шестимісячний термін позивачі звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері та отримали витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі. Крім них, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є чоловік покійної [PERSON], який на спадкове майно не претендує. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадкове майно у нотаріальній конторі позивачам було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. \~\~Просять суд визнати за ними право власності кожному по 1/2 частці житлового будинку загальною площею 63,1 кв. м.. з господарськими будівлями та спорудами розташований по вул. Пушкіна,7 с. Поділля Баришівського району Київської області; право власності кожному по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,050 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розташовану по вул. Пушкіна, 7 с. Поділля Баришівського району Київської області; право власності кожному по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,225 га для ведення особистого селянського господарства розташовану по вул. Молодіжна, б. 1, с. Поділля Баришівського району Київської області; право власності кожному по 1/2 частці земельної ділянки площею 3,0634 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Подільської сільської ради Баришівського району Київської області, кадастровий номер 3220286400:18:001:0112. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з'явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, заявлений позов підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Заявлений позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно яке залишилося після дружини, за позивачами . Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо пред'явленого позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Згідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами \~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично розглядуваним у справі правовідносинам, суд виходить з того, що до спадкових відносин підлягають застосуванню правила книги шостої Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2014 року у віці 72 років померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Подільської сільської ради Баришівського району складено відповідний запис за № 6 та видане свідоцтво про смерть серії 1-ОК № 301730 (копія свідоцтва про смерть а.с. 17). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно до складу якого входить житловий будинок, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку розташовані по вулиці Пушкіна, 7 с. Поділля, Баришівського району, Київської області та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Подільської сільської ради Баришівського району, Київської області. При житті покійна ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склала. В шестимісячний термін позивачі звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері та отримали витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі. Крім них, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є чоловік померлої [PERSON], який на спадкове майно не претендує. Згідно п.4.18 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки у позивачів були відсутні правовстановлюючі документи на будинок та земельні ділянки, то у видачі свідоцтва про право на спадкове майно у нотаріальній конторі їм було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на майно. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. 01 березня 2013 року на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування та надано інформаційний лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до абз.28 ч.3.1 зазначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від ЗІ січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Крім того, зазначено, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Як вбачається із виписки з погосподарської книги № 1 Подільської сільської ради Баришівського району запис № 0064/1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Поділля Баришівського району по вул. Пушкіна,7 зареєстровано за [PERSON], [INFO] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.02.1992 року ( а.с.29 ). Також за [PERSON] на праві власності належить і земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 201373 виданий 26 травня 2003 року ( а.с. 20). Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають до повного задоволення оскільки вони після смерті своєї матері, як спадкоємці першої черги прийняли спадщину подавши відповідну заяву за місцем відкриття спадщини. Встановлені судом обставини підтверджуються: - копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії І-ОК № 004497; - копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-ОК № 301730; - копіями Державних актів на земельні ділянки; - копією спадкової справи № 322/2014. Іншими матеріалами справи.

Outcome: approved