Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивачі звернулися до Фрунзенського районного суду м. Харковаз позовною заяву до ПАТ «КБ «Надра» про припинення договору іпотеки № 6/5/20/2007/980-3/1782 укладений 19.12.2007 року між ВАТ «КБ«Надра» та [PERSON] і [PERSON], який посвідчений ПН ХМНО [PERSON] та вилучення відповідних записів з реєстру іпотек щодо реєстрації вказаного договору іпотеки та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо заборони на нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу № 29,30,31 в літ. «А-9», загальною площею 118,1м.кв., які знаходяться за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони являються власниками, по ? частки кожній, вищевказаних нежитлових приміщень на підставі договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 19.12.2007 року посвідченому ПН ХМНО [PERSON] за № 5270, та зареєстрованому КП «Харківське МБТІ» за р.н. [NUMBER] 19.12.2007 року. Вказаний договір іпотеки укладено для забезпечення зобов'язання позичальника [PERSON] за кредитним договором № 6/5/20/2007/840-К/1781, укладеним між ВАТ «КБ«Надра» та [PERSON], а чинним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2016 року у справі № 641/3780/15-ц, залишеному без змін Апеляційним судом Харківської області 28.09.2016 року відмовлено ПАТ «КБ«Надра» в позові про дострокове стягнення за кредитним договором. Таким чином позивачі вважають, що матеріальне зобов'язання за кредитним договором № 6/5/20/2007/840-К/1781 від 19.12.2007 року втратило можливість його примусового виконання. У судовому засіданні позивач та [PERSON] та представник позивачів підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, окрім того надав письмові заперечення, в яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що згідно п. 1.3. кредитного договору термін погашення кредиту встановлено по 15.12.2022 року, а рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2016 року у справі № 641/3780/15-ц відмовлено банку у достроковому стягнення боргу за кредитним договором № 6/5/20/2007/840-К/1781 від 19.12.2007 року. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. 19.12.2007 року між ВАТ "Комерційний банк "Надра" (правонаступником якого є ПАТ "Комерційний банк "Надра") та [PERSON] укладено кредитний договір № 6/5/20/2007/840-К/1781, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 125 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,05 % річних з кінцевим терміном повернення 15.12.2022 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 6/5/20/2007/840-П/1786 відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Того ж дня між банком та позивачами укладено договір іпотеки № 6/5/20/2007/980-3/1782 від 19.12.2007 року, за даним договором іпотеко давці з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору № 6/5/20/2007/840-К/1781від 19.12.2007 року пепредають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення підвалу № 29,30,31 в «літ. А-9» загальною площею 118,1 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Заставна вартість предмета іпотеки на день прийняття складає 139 109,90 доларів США. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими. Згідно із ч.1 ст.575 Цивільного кодексу «іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи». У ч.2 ст.1 закону «Про іпотеку» від 5.06.2003 №898-IV іпотеку визначено як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Статтею 526 ЦК визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК «зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом». Водночас в ст.599 уточнено, що «зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином». Вичерпний перелік підстав припинення іпотеки наведений в ст.17 закону «Про іпотеку» № 898-IV. При цьому наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення на минулу іпотеку. Згідно із чч.3, 4 ст.653 ЦК, «якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом». За загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує самого факту укладення й дії договору аж до моменту його розірвання. Також продовжують діяти окремі його умови за зобов'язаннями сторін, спеціально передбачені для застосування в разі порушення зобов'язань і після розірвання договору, з огляду на характер останнього, за яким кредитор повністю виконав його умови до розірвання. Тому до іпотечних зобов'язань не можна застосувати загальну позовну давність тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК). Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 15.05.2017 р. розглядаючи справу № 6-786цс17 та постанові від 9.09.2015, справа №6-939цс15). З огляду на викладене, враховуючи норми ст.. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed