Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню, просить суд визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №9589, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 42228 грн. 28 коп. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та доповнив, що виконавчим написом нотаріус не перевіривши всіх обставин та поза межами строку позовної давності стягнув з позивача заборгованість. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи не надавав. Правом на відзив не скористався. Відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. до суду не з'явився, надіслав відзив на позов, в обґрунтування якого посилається на те, що виконавчий напис вчинено відповідно до вимог ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в межах строку позовної давності. Вважає, що позов до нотаріуса, як відповідача подано невірно, так як нотаріус є неналежним Відповідачем з огляду на пункт 6 роз'яснень інформаційного листа ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», в якому зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса), мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Також Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши докази, подані сторонами, та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.07.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №9589, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не сплаченої в строк заборгованості за Кредитним договором № б/н від 26.05.2011 року. Строк, за який провадиться стягнення склав 2227 днів, а саме: з 26.05.2011 року по 30.06.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, склала 42228,28 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2113,64 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 33927, 58 грн.; заборгованість з пені та комісії у розмірі 3700 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1987,06 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису склали 1800,00 грн. (а.с. 3). Виконавчий напис вчинено на підставі наступних документів: копії заяви ПАТ КБ «Приватбанк», копії анкети-заяви, копії довіреності представника ПАТ КБ «Приватбанк», копії письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, копії розрахункового документу про оплату послуг поштового зв'язку, копії опису вкладення в цінний лист, копії виписки з особового рахунку боржника, копії паспортних даних представника банку. (а.с. 16-24). Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 22 липня 2017 року та має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) виконавчої служби протягом року з дня його вчинення. 12.10.2017 року заступником начальника Гусятинського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Навроцькою М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 9589, виданого 22.07.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з боржника [PERSON] 44028, 28 грн. (а.с. 6). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена 05 липня 2017 року судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі за № 6-887цс17. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія не може бути вчинена, якщо правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним в їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності. Вчинення нотаріальної дії за участю юридичної особи передбачає обов'язкове ознайомлення нотаріуса з її установчими документами ( ст. 44 Закону України "Про нотаріат"). Як вбачається з матеріалів, надісланих приватним нотаріусом, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, представником Банку нотаріусу не надано установчих документів ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується відомостями в розділі додатки заяви представника Банку Балашова О.В. про вчинення виконавчого напису від 18.07.2017 року. (а.с.16-24). Як встановлено, представник банку звернувся з заявою до нотаріуса про видачу виконавчого напису від 18.07.2018 року, а з письмову вимогу щодо усунення порушень по кредитному договору № б/н від 26.05.2011 року боржнику [PERSON] направлено 19.07.2018 року, що підтвержується фіскальним чеком КМА ПАТ «Укрпошта» від 19.07.2018 року. Інформація про вручення боржнику зазначеної вимоги відсутня. (а.с.16, 24). При цьому, стороною позивача оспорюється факт її отримання та надсилання [PERSON] Також з матеріалів справи вбачається, що при вчиненні напису нотаріус не отримував від представника банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» у 2008 році на підставі Кредитного договору № б/н від 26.05.2011 року та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також суми процентів, пені, штрафів, зазначені у написі, є безспірними. Розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позивача по тілу кредиту, відсотках, пені, штрафах є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №910/5226/17. Також судом встановлено, що в порушення п. 2 розділу 2 Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», представником банку не додано до заяви про вчинення виконавчого напису, а нотаріусом не витребувано оригіналу чи належним чином засвідченої копії договору, що встановлює основне зобов'язання. Так, до заяви про видачу виконавчого напису представником банку долучено копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 26.05.2011 року. Як слідує із змісту зазначеної анкети-заяви від 26 травня 2011 року, у ній містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 26 травня 2011 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Також згідно анкети-заяви, зазначена заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами Договір про надання банківських послуг. Зазначені документи є невід'ємними частинами Договору кредиту, що встановлює основне зобов'язання. Подана нотаріусу анкета-заява не підтверджує укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, а лише доводить, що [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» та погодила, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, ознайомилась і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Однак, в документах, які надіслані суду нотаріусом, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, відсутні «Умови та Правила надання банківських послуг», а також «Тарифи», які діяли на час укладення кредитного договору, що свідчить про відсутність у нотаріуса на час вчинення виконавчого напису Кредитного договору з інформацією про повний обсяг його умов, зокрема, щодо підстав та розміру нарахування комісії, пені, штрафу тощо. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2014 року (справа №6-2462цс16), від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Як вбачається із копії виконавчого напису від 22.07.2017 року строк, за який провадиться стягнення становить 2227 днів за період з 26.05.2011 року по 30.06.2017 року (а.с. 3), що свідчить про те, що приватним нотаріусом не було враховано вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в якій зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто строк, за який провадиться стягнення в оскарженому виконавчому написі нотаріуса визначено більше ніж за 6 років, тобто більше трьох років з дня виникнення права вимоги у банка. Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Установлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені, комісії та штрафів, які заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності (з 26.05.2011 року по 30.06.2017 року). Судовою палатою у цивільних справах ВСУ 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14 була висловлена правова позиція, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору. Також, стягнута за виконавчим написом сума не є безспірною через одночасне стягнення пені, комісії та штрафу, що є подвійним притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення умов кредитного договору, тому в даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також чи вчинено виконавчий напис в межах строків позовної давності. Зазначені обставини доводять спірність суми заборгованості [PERSON] по Кредитному договору № б/н від 26.05.2011 року в розмірі 42228,28 грн. станом на 22.07.2017 року на момент вчинення нотаріусом Швець Р.О. виконавчого напису, оскільки на момент звернення до нотаріуса повинна існувати, й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. При цьому суд наголошує, що безспірність заборгованості це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Таку ж по суті правову позицію, викладено в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №760/2193/15-ц та постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Також судом встановлено, що оспорюваному виконавчому написі нотаріуса невірно вказано рік народження боржника [PERSON], що підтверджується ксерокопією її паспорта серії [NUMBER], виданого Гусятинським РВ УМВС України в Тернопільській області від 18 травня 2004 року (а.с.34-36). Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року №2, при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови ППВСУ передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Згідно ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може базуватись на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено обставини на спростування безспірності вимог стягувача щодо розміру заборгованості, а також обставин порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, що з урахуванням висновку Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 є підставою для задоволення позовних вимог. При цьому, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, з порушенням процедури, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного у нотаріуса не було законних підстав для вчинення виконавчого напису задля задоволення вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Доводи сторони відповідача про те, що дії нотаріуса при вчиненні спірного виконавчого напису відповідали вимогам закону є необґрунтованими та спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Разом з тим, в частині вимог позову до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, слід відмовити, з наступних підстав. У п. 16 Постанови ВССУ № 3 зазначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, тому у позовних вимогах до нотаріуса слід відмовити. Щодо вимог позову про визнання недійсним виконавчого напису, суд приходить до висновку, що у разі незгоди боржника з вчиненим виконавчим написом нотаріуса, вірним способом захисту є саме визнання його таким, що не підлягає виконанню, а не визнання його не дійсним, оскільки саме визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є підставою для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку із чим в частині вимоги про визнання недійсним оспорюваного напису слід відмовити.

Outcome: partial