Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області (далі: виконком Ради) про визнання права на приватизацію житлового приміщення визнання незаконним відмови про передачу 1/2 частини квартири у власність. Остаточно уточнивши 11.12.2019 року свої позовні вимоги, суду пояснив, що з 29.11.1996 року він постійно мешкає в квартирі [ADDRESS] на підставі договору найму житлового приміщення та акту здачі-прийому вказаної квартири. Квартира складається з 2-х житлових кімнат жилої площі 27,2 кв.м., коридору та кухні. Будинок [ADDRESS] належить місцевій Раді . Відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 11.01. 1996 р. 1/2 частина (1 кімната площею16,3 кв.м, 1/2 частина коридору та 1/2 частина кухні) квартири [ADDRESS] приватизована та належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки 1/2 частина вказаної квартири приватизована, відділом внутрішніх справ м. Ізмаїл Одеської області була зроблена помилка при проведенні реєстрації його місця проживання та вказана в паспорті реєстрація в квартирі [ADDRESS] , хоча в квартирі [ADDRESS] мешкають зовсім інші люди, а він постійно мешкає в квартирі [ADDRESS] . Позивач звертався до виконкому Ради із заявою на ім`я міського голови про передачу йому у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS] , до якого додав всі необхідні документи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача виконкому Ради позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачем у порушення п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян не надано всі передбачені переліком документи, а саме ордер на квартиру. Ордер надавався , однак де він знаходиться на даний час та чи зберігся, йому не відомо. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що листом виконавчого комітету №Д-834 від 25.06.2019 року [PERSON] було відмовлено в прийнятті рішення про надання у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS] у зв`язку з тим, що ним в порушення п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на квартиру (а.с.20). Згідно листа КП «Житсервіс» за №645 від 16.07.2019 року позивачу повідомлено, що ордер на квартиру [ADDRESS] в КП «Житсервіс» відсутній. Відповідно до довідки КП «Житсеріс» від 22.08.2019 р. в [ADDRESS] , зареєстрований тільки позивач [PERSON] , відповідно до договору найму від 29.11.966 р. (а.с.24) Крім того, відповідно до витягу №178406892 від 22.08.2019 року відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,з Державного реєстру іпотек відсутні. (а.с.23) Право на приватизацію квартир з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до листа ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління № 318 від 21.08.2019 р. [PERSON] , що мешкають за адресою: в [ADDRESS] , житлові чеки не отримували та власним правом на них в м. Ізмаїлі не користувались.(а.с.21) Отримати копію ордеру на квартиру неможливо, так як оригінал ордеру видавався в одному екземплярі та на даний час не зберігся. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Відповідно доч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно змісту ч.ч.3,10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Вищевказана спірна квартира не відноситься до об`єктів, які відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Правомірність вселення та проживання позивачів у спірній квартирі підтверджено матеріалами справи та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача. Враховуючи, що відсутність ордеру на спірну квартиру з незалежних від позивачів причин позбавляє останнього реалізувати своє право на приватизацію квартири, та у позивача наявні всі необхідні документи для проведення приватизації вищевказаної квартири, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved