Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування та судових витрат. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що 16 червня 2019 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Iveco» державний номерний знак [NUMBER] . На момент спричинення матеріальної шкоди діяв договір Обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/6030555 від 15 травня 2019 року, укладеного Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", згідно з яким, він, позивач, прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та з розміром франшизи 0 (нуль) гривень 00 копійок. Відповідач самовільно залишив місце дорожньо - транспортної пригоди. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 23 липня 2019 року у справі № 465/3656/19, яка набрала законної сили, відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивачем на підставі акту огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції, страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування, відповідно до умов полісу, здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб марки «Iveco» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 15 543 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок три) гривень 86 коп. згідно платіжного доручення №49345 від 19.09.2019р. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.07.2021р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, з урахуванням фактичних обставин, строків розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників судового процесу. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 23 липня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 ( триста сорок ) грн. в дохід держави, стягнено з [PERSON] судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок. Згідно постанови, водій [PERSON] 16 червня 2019 року о 15 год. 20 хв., керуючи автомобілем ШКОДА Октавія д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вул. Шевченка, що в с. Дроговиж Миколаївського району Львівської області А/д Київ-Чоп М06 582 км. + 500 м., був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» чим створив аварійну обстановку транспортному засобу ІВЕКО д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в свою чергу був змушений змінити швидкість та напрямок руху, що призвало до наїзду транспортного засобу на дорожнє металеве огородження, внаслідок цього транспортний засіб та металеве дорожнє огородження отримали технічні пошкодження. Після чого [PERSON] залишив місце ДТП. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.3 «Б», 2.10 «А», 8.4 «Б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.06.2019, є встановленим та не підлягає доказуванню. 15.05.2019 року між приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6030555, предметом якого є страхування автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого ПрАТ "Страхова група "ТАС" взяло на себе зобов`язання в разі настання події, яка є страховим випадком здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник в свою чергу зобов`язався дотримуватись умов договору страхування. 18.01.2019р. до позивача звернувся власник пошкодженого автомобіля з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 15 543 (п"ятнадцять тисяч п"ятсот сорок три) гривень 86 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 49345 від 19.09.2019 р. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У зв`язку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.06.2019 з вини відповідача, ПрАТ "Страхова група "ТАС" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 15 543 (п"ятнадцять тисяч п"ятсот сорок три) гривень 86 коп., то така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved