Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Білоцерківська місцева прокуратура звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що було встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення у власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 1,99 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходяться в адміністративних межах Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Зокрема, було встановлено, що рішенням 24 сесії VI скликання Михайлівської сільської ради за №20-112 від 14.04.2014 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 1,99 га, яка знаходиться в межах Михайлівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Та рішенням 25 сесії 6 скликання Михайлівської сільської ради за №21-114 від 18.07.2014 [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано останній в приватну власність земельну ділянку розміром 1,99 га, яка знаходиться в с. Михайлівка для ведення особистого селянського господарства. Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 29.07.2014 за індексним номером 6540828 здійснено запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,99 га за [PERSON], а в подальшому державним реєстратором Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 01.08.2014р. видано свідоцтво про право власності [NUMBER] на вказану земельну ділянку. Оджнак, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 1,99 га знаходяться за межами населеного пункту с. Михайлівка, в адміністративних межах Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області і відноситься до земель державної форми власності. Крім цього, допитані в ході досудового розслідування кримінального провадження №12016110030000725 від 19.02.2016р. депутати Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області пояснили, що упродовж 2013-2015 років на сесію сільської ради не виносились питання про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою та його затвердження щодо відведення земельної ділянки у власність, а допитаний в якості підозрюваного Михайлівський сільський голова [PERSON] пояснив, що він особисто виготовив рішення Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за №20-112 від 14.04.2014р. та за №21-114 від 18.07.2014р. про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою і на розгляд сесії Михайлівської сільської ради Білоцерківського району, всупереч ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вказані питання він не виносив, а тому позивач просить суд витребувати з незаконного володіння [PERSON]вказану земельну ділянку і стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнала. Третя особа Михайлівська сільська рада не направили в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення представника позивача,відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що на звернення [PERSON] рішенням 24 сесії VI скликання Михайлівської сільської ради за №20-112 від 14.04.2014р. було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 1,99 га, яка знаходиться в межах Михайлівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Зазначене підтверджено випискою з Рішення «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» (а.с.13). Встановленим є те, що рішенням 25 сесії 6 скликання Михайлівської сільської ради за №21-114 від 18.07.2014 [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано останній в приватну власність земельну ділянку розміром 1,99 га, яка знаходиться в с. Михайлівка для ведення особистого селянського господарства. Зазначене підтверджено випискою з Рішення (а.с.14). Встановлено, що Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 29.07.2014 за індексним номером 6540828 здійснено запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,99 га за [PERSON] Встановлено, що в подальшому державним реєстратором Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 01.08.2014 було видано [PERSON] свідоцтво про право власності [NUMBER] на вказану земельну ділянку. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ "Вектор оцінки" вартість земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] загальною площею 1,9900 га з кадастровим номером [NUMBER] становить 250 700 грн. Відповідно до висновку за №160/1 від 23.05.2016, виконаного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБУ України підписи в рішеннях Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за №20-112 від 14.04.2014 та за №21-114 від 18.07.2014р. виконані Михайлівським сільським головою [PERSON] Позивач зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному №12016110030000725 від 19.02.2016 за обвинуваченням [PERSON], у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.І ст. 366 КК України 30.06.2017р. скеровано для розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Враховуючи, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №12016110030000725 від 19.02.2016 встановлено, що рішення Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за №20- 112 від 14.04.2014 та за №21-114 від 18.07.2014р. про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою та його затвердження щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 1,99 га підроблені Михайлівським сільським головою [PERSON], тому відсутні підстави для визнання їх недійсними в судовому порядку. А тому позивач, посилаючись на ст.ст. 12, 116,122 ЗК України, просив суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області земельну ділянку площею 1,99 га, вартістю 250 700 грн., з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована в адміністративних межах Михайлівської сільської ради Білоцерківського району . З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 1,99 га, яку передано у власність [PERSON] знаходяться за межами населеного пункту с. Михайлівка, в адміністративних межах Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області і відноситься до земель державної форми власності, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області за №10-10-7777.47-9813/2-16 від 08.04.2016. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1,3,5 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час передачі ділянки у власність) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ч.4,5 ст. 122 ЗК України (в редакції чинній на час передачі ділянки у власність) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] право власності на земельну ділянку зареєстровано в установленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення відповідно до ст. 16 ЦК України можливо лише шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,99 га (кадастровий номер [NUMBER]) згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та витребування земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Київській області в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України. Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. В даному випадку порушуються інтереси держави, оскільки незаконне прийняття оскаржуваних рішень суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою інєї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Г оловне управління Держгеокадастру у Київській області у правовідносинах, що виникають з приводу розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, діє як орган, через який держава реалізує свої повноваження власника земельних лілянок, і тому підставою представництва інтересів Головного управління Держгеокадастру у Київській області в суді є порушення інтересів держави, через позбавлення позивача правомочностей власника по відношенню до належної йому земельної ділянки. З огляду на те, що земельна ділянка, перебуває під особливою охороною держави, а передача її у власність регламентується нормами законодавства, які в даному випадку порушені, тому й Білоцерківська місцева прокуратура звертається з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, як органу державної влади, уповноваженого державою на розпорядження землями сільськогосподарського призначення, що знаходяться за межами населеного пункту с. Михайлівка. За таких обставин, у даному позові від імені держави в якості позивача визначено Головне управління Держгеокадастру у Київській області, як органу в особі держави, поза волею якого спірна земельна ділянка вибула з його власності, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 ЗК України. Зважаючи на те, що вищевказана земельна ділянка до моменту її передачі у власність, відносилась до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, у зв'язку з чим, вибула із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідного рішення не приймав. За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст. 88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції до 01.09.2015 року/ суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області судовий збір в сумі 3760 грн. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved