Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом та уточнивши свої позовні вимоги, Приватне акціонерне товариство «Горлівськтепломережа» просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з березня 1998 року по червень 1998 року в сумі 102 грн. 12 коп., 3% річних у сумі 47 грн. 94 коп.; за період з липня 2001 року по березень 2003 року в сумі 628 грн. 62 коп., 3% річних у сумі 218 грн. 48 коп., інфляційні нарахування в сумі 3 грн. 45 коп., за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року в сумі 1410 грн. 37 коп., 3% річних в сумі 10 грн. 64 коп., інфляційні нарахування в сумі 1 грн. 36 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Позивач посилається на те, що відповідно до п.п. 3.5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 160, 162 ЖК України споживач зобов'язаний сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Термін сплати вартості житлово-комунальних послуг встановлений п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення", затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі сплачували вартість послуг з централізованого опалення, у зв'язку з чим утворилася вищевказана заборгованість. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України ПрАТ "Горлівськтепломережа" також нарахувало відповідачам за порушення виконання грошового зобов'язання 3% річних на суму заборгованості та інфляційні нарахування. Представник позивача Михайлова О.О. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що між нею та ПрАТ "Горлівськтепломережа" договір про надання послуг з централізованого опалення не укладався, тому вона не повинна оплачувати позивачу дану послугу. Крім того, відповідач просила застосувати позовну давність до позовних вимог за період з березня 1998 року по червень 1998 року та з липня 2001 року по березень 2003 року, в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду була повідомлена відповідно до ст. 76 ч. 3 ЦПК України, тому суд вважає можливим розглядати справу в її відсутність, з урахуванням заперечень, даних відповідачем [PERSON] Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 480 від 16.12.2010 року, виданого на підставі рішення виконкому Горлівської міської ради № 1470 від 15.12.2010 року, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] по ? частці кожній, а до цього в спірний період відповідачі були наймачами зазначеної квартири. З матеріалів справи вбачається, що за вказаною адресою ПрАТ "Горлівськтепломережа" відкритий особовий рахунок № [NUMBER]. Правовідносини між сторонами в період з березня 1998 року по червень 1998 року та з липня 2001 року по березень 2003 року, за який заявлено позовні вимоги, регулювалися ст. ст. 67, 68 ЖК України, згідно яких плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами; наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. В період з квітня 2013 року по грудень 2013 року, коли відповідачі стали власниками квартири, правовідносини між сторонами регулюються ст. 322 ЦК України, ст. 162 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивач є виробником теплової енергії. Згідно п.п. 1 п. 2 ст. 22 вказаного Закону виробник зобов'язаний укласти договір з виконавцем про умови надання житлово-комунальних послуг. Як зазначено у ст. 19 цього Закону відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому відповідно до п. 4 ст. 26 Закону у випадку, якщо виконавець не є виробником, відносини між ними регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог даної статті. В свою чергу, враховуючи, що виконавцем послуги з централізованого опалення є саме комунальні підприємства по обслуговуванню житла, останні зобов'язані укласти договори з підприємством виробником і споживачами, тобто з населенням. Пункт 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язує підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, ПрАТ "Горлівськтепломережа" не має підстав для укладання договорів з кінцевими споживачами (населенням), а громадяни мають право звернутися до комунальних підприємств міста для укладання договору на надання житлово-комунальних послуг. Крім того, Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 були затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Умовами зазначеного типового договору передбачено, що оплата послуг з централізованого опалення вноситься споживачем на окремий спеціальний рахунок, який зазначається при укладанні договору між виконавцем житлово-комунальних послуг та таким споживачем. Згідно договору від 24.09.2012 року № 676, укладеному між ПАТ "Горлівськтепломережа", правонаступником якого є ПрАТ "Горлівськтепломережа", як виробником теплової енергії, та комунальним підприємством "Сервіс", як виконавцем послуги, дія якого продовжена відповідно до додаткової угоди від 07.08.2013 року до 30.09.2014 року, споживачі багатоквартирного житлового фонду Виконавця, до якого подається теплова енергія, сплачують вартість послуг з централізованого опалення та пеню за несвоєчасну сплату на розрахунковий рахунок Виробника до 20 числа місяця, що слідує за розрахунковим. За окремо укладеним (між сторонами цього договору) договором доручення Виробник здійснює облік оплати за послуги централізованого опалення; облік заборгованості Споживачів; нарахування пені Споживачам за несвоєчасну сплату послуг з централізованого опалення; облік пільг і субсидій, що надаються Споживачам; стягнення заборгованості і пені зі Споживачів за несвоєчасну сплату послуг з централізованого опалення в судовому порядку, інші пов'язані з виконанням договору доручення. Виконавець повинен забезпечити укладення договорів зі Споживачами відповідно до п. 3.2.1 цього договору /п. 5.7, п. 5.8 Договору/. В свою чергу 20 листопада 2012 року між Комунальним підприємством "Сервіс", як виконавцем послуги з централізованого опалення, та [PERSON], як споживачем, був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, відповідно до якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. За наведених підстав, суд вважає безпідставними доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності в неї обов'язку сплачувати позивачу вартість послуг з централізованого опалення через відсутність між ними відповідного договору. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не сплачували вартість послуг з централізованого опалення, внаслідок чого їх заборгованість за період з березня 1998 року по червень 1998 року становить 102 грн. 12 коп., за період з липня 2001 року по березень 2003 року - 628 грн. 62 коп., за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року - 1410 грн. 37 коп. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку, останнім нараховано відповідачу 3% річних від простроченої суми за період з березня 1998 року по червень 1998 року в сумі 47 грн. 94 коп.; за період з липня 2001 року по березень 2003 року в сумі 218 грн. 48 коп. та інфляційні нарахування в сумі 3 грн. 45 коп., а також 3% річних від простроченої суми за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року в сумі 10 грн. 64 коп. та інфляційні нарахування в сумі 1 грн. 36 коп. Статтею 71 ЦК УРСР, який діяв до 01.01.2004 року, та ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач із вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з березня 1998 року по червень 1998 року та з липня 2001 року по березень 2003 року звернувся до суду 23 жовтня 2013 року, тобто позов за вищевказані періоди пред'явлений поза межами строку позовної давності. Згідно ст. 84 ЦК УРСР з закінченням строку позовної давності по головній вимозі вважається, що строк позовної давності минув і по додатковій вимозі (неустойка, поручительство тощо). Аналогічне закріплено й у ст. 266 ЦК України. Відповідно до частин 3 і 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. А статтею 75 ЦК УРСР було передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. За таких обставин, позовні вимоги ПрАТ "Горлівськтепломережа" підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року, а саме з [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути на користь ПрАТ "Горлівськтепломережа" заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 705 грн. 19 коп., 3% річних в сумі 5 грн. 32 коп. та інфляційні нарахування в сумі 0,68 грн. з кожної. В задоволенні позову за період з березня 1998 року по червень 1998 року та з липня 2001 року по березень 2003 року слід відмовити у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку зі зверненням до суду з даним позовом ПрАТ "Горлівськтепломережа" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Оскільки позов задоволено частково на суму 1422,37 грн. (58,70% від заявлених позовних вимог на загальну суму 2422,98 грн.), судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 134,66 грн., тобто по 67 грн. 33 коп. з кожного.

Outcome: partial