Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Заступник прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва" звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Транспортні логістичні системи", [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.07.2011 р. №1240, укладеного між ПП "Транспортні логістичні системи" та [PERSON]; зобов'язання [PERSON] звільнити приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №10), з 1 по 6 (групи приміщень №11) загальною площею 68, 40 кв. м. (в літ. «А») за адресою: [ADDRESS], та повернути КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва"; скасування в державному реєстрі запис про права власності [PERSON] на нежитлові приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №10), з 1 по 6 (групи приміщень №11) загальною площею 68, 40 кв. м в літ. «А» за адресою: [ADDRESS]. При цьому, посилається на те, що між Фондом приватизації комунального майна в Святошинському районі м. Києва та ПП "Транспортні логістичні системи" був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№1, 2, 3 (групи приміщень №10), з 1 по 6 (групи приміщень №11) загальною площею 68, 40 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Господарського суду України від 8.06.2011 р. (справа №48/200) договір купівлі-продажу зазначених приміщень був розірваний у зв'язку з неналежним виконанням умов договору ПП "Транспортні логістичні системи". Постановою Київського апеляційного господарського суду м. Києва від 21.07.2011 р. (справа №48/200) зазначене рішення господарського суду м. Києва залишено без змін і ця постанова набрала законної сили. За результатами перевірки, проведеної прокуратурою Святошинського району м. Києва, встановлено, що акт прийому-передачі від 4.03.2011 р., відповідно до якого зазначені приміщення переходять у власність ПП «Транспортні логістичні системи», є підробленим, і за даним фактом прокуратурою Святошинського району м. Києва 30.01.2013 р. відкрито кримінальне провадження за ст.ст. 366 ч.2, 191 ч.5 КК України. В подальшому на зазначені приміщення був укладений договір купівлі-продажу між ПП «Транспортні логістичні системи» та [PERSON] (договір купівлі-продажу №1240 від 22.07.2011 р. та акт прийому-передачі приміщень від 6.09.2011 р.). Тому, договір купівлі-продажу №1240 від 22.07.2011 р. на вказані приміщення не є дійсним, бо він укладений на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 16.04.2010 р. за реєстром №1282, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 16.04.2010 р. за №3901406 та зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 26.04.2010 р., записаного в книгу №201п-240, №9844-П, Витяг про державну реєстрацію прав №29781531, реєстраційний №33499496 ПП «Транспортні логістичні системи», який був розірваний відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду м. Києва від 21.07.2011 р. (справа №48/200). Крім того, в порушення п.1.5 договору купівлі-продажу №1240 від 22.07.2011 р. представник продавця не надав гарантії в момент укладення договору, що зазначені нежилі приміщення не знаходяться в спорі та відносно них відсутні будь-які права чи обтяження. Реєстрація даного правочину була здійснена всупереч п.1.1 Інструкції проведення державного реєстру правочинів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №86/5 від 18.08.2004 р. Всупереч зазначеної Інструкції реєстратор належним чином не здійснив перевірку поданих на реєстрацію документів та вніс до державного реєстру зазначений правочин від 26.04.2010 р. В ході розгляду справи заступник прокурора Святошинського району м. Києва уточнив позовні вимоги і просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22 липня 2011 року, укладений між Приватним підприємством "Транспортні логістичні системи" та [PERSON], №1240; зобов'язати [PERSON] звільнити приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №10), з №1 по №6 (групи приміщень №11) загальною площею 68, 4 кв. м ( в літері "а") за адресою: [ADDRESS], та повернути Комунальному підприємству "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва"; скасувати в державному реєстрі прав запис про право власності на ім'я [PERSON] на нежилі приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №10), з №1 по №6 (групи приміщень №11) ( в літері "а") загальною площею 68, 4 кв. м за адресою: [ADDRESS]. При цьому, мотивує такі вимоги тим, що в матеріалах справи зазначені різні варіанти місця знаходження даних приміщень. Представники позивачів Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в судовому засідання позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, посилаючись на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, віндикаційний позов до нього не пред'являвся, тому вимоги про визнання недійсним договору та витребування майна є неправомірними. Оскільки реєстрація права власності здійснювалась на підставі чинного на той час законодавства, тому вважає, що вимоги про скасування державної реєстрації не підлягають задоволенню. Представник відповідача Приватного підприємства «Транспортні логістичні системи» неодноразово в судові засідання не з'являвся, належним чином про час, місце слухання справи судові повістки направлялись по адресі відомої державної реєстрації відповідача, вказаній у позовній заяві та підтвердженій даними ЄДРПОУ, вони повертаються назад до суду з позначками поштового відділення, що обслуговує таку адресу, - "за закінченням терміну зберігання", тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника вказаного відповідача, відповідно до ст.ст.74, 76, 169 ЦПК України. Притягнуті до участі в справі в якості третіх осіб Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про час, місце слухання справи повідомлялись належним чином, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» просять справу слухати у відсутності їх представників, причини неявки представника третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції м.Києва до суду не відомі, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення прокурора, представників сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 16.04.2010 р. між Фондом приватизації комунального майна в Святошинському районі м. Києва та Приватним підприємством «Транспортні логістичні системи» укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№ 1,2,3 (групи приміщень №10), з 1 по 6 (групи приміщень №11) загальною площею 68,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (літера А) і по акту прийому-передачі проданого приміщення від 4.03.2011 р. вказане приміщення було передане у власність ПП «Транспортні логістичні системи». Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.06.2011 р. (справа №48/200) договір купівлі-продажу зазначених приміщень, укладений між Фондом приватизації комунального майна в Святошинському районі м. Києва та ПП «Транспортні логістичні системи» був розірваний у зв'язку з неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р. ПП «Транспортні логістичні системи». Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2011 р. зазначене рішення господарського суду м. Києва залишено без змін. 22.07.2011 р. на зазначені приміщення був укладений договір купівлі - продажу між ПП «Транспортні логістичні системи» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1240. По акту прийому-передачі приміщень від 06.09.2011 р. ПП «Транспортні логістичні системи» передало ці нежилі приміщення покупцю [PERSON] без будь-яких претензій. В державному реєстрі прав запис під номером 9844-П в книзі 201п-240 про право власності на ім'я [PERSON] був проведений Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 14.09.2011 р. на нежилі приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №10), з №1 по №6 (групи приміщень №11) ( в літері "А") загальною площею 68, 4 кв. м за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 33499496 (а.с. 6-17, 20-27, 132-135, 204, 205). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним. Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р., відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога по визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд враховує, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень між ПП «Транспортні логістичні системи» та [PERSON] від 22.07.2011 р. був укладений на наступний день після винесення постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2011 р., якою залишено без змін рішення Господарського суду м. Києва від 8.06.2011 р., яким суд задовольнив позов по розірвання договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р. №1282, укладеного між Фондом приватизації комунального майна в Святошинському районі м. Києва та ПП «Транспортні логістичні системи». Згідно ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюються або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. ПП «Транспортні логістичні системи» продало 22.07.2011 р. нежитлове приміщення після розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р., тобто, після припинення зобов'язання (прав та обов'язків) 21.07.2011 р. по попередньому договору купівлі-продажу з попереднім власником, тому такий договір від 22.07.2011 р. не можна вважати як законним. Стаття 627 ЦК України передбачає, зокрема, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, вимог розумності та справедливості. Суд оцінює критично посилання представника відповідача [PERSON] про те, що ПП «Транспортні логістичні системи» правомірно продало 22.07.2011 р. нерухоме майно [PERSON], маючи на таке майно державну реєстрацію і припинення права власності на майно не було зареєстровано, бо державна реєстрація права власності на майно є процедурним закріпленням права власності на певне майно, але юридично значимі дії по відчуженню майна ПП «Транспортні логістичні системи» не мало права вчиняти, бо договір купівлі-продажу від 16.04.2010 р. вже не був чинним 22.07.2011 р., бо був розірваний судом, а вказане підприємство повинно було діяти добросовісно та не замовчувати від нового покупця та приватного нотаріуса, яка посвідчувала договір купівлі-продажу, факт розірвання договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р. Отже, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, коли визнається недійсним договір купівлі-продажу від 22.07.2011 р., необхідно зобов'язати [PERSON] звільнити спірне приміщення та повернути його КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва». Відповідно до п. 1.1 Інструкції проведення державного реєстру правочинів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 86/5 від 18.08.2004 р., державна реєстрація правочинів здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України та Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.05.2004 р. Державна реєстрація даного правочину була здійснена з порушенням п. 1.1 Інструкції проведення державного реєстру правочинів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 86/5 від 18.08.2004 р. Відповідно до п. 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р. (діючого на час підписання договору) державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме лайно. Відповідно до п.3.1 зазначеного Тимчасового положення з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ розпочинається її розгляд. Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації. Всупереч цьому реєстратор належним чином не здійснив перевірку поданих на реєстрацію документів та вніс до державного реєстру зазначений правочин від 26.04.2010 р., записаний в книзі №201п-240, № 9844-П (Витяг про державну реєстрацію прав № 29781531, реєстраційний № 33499496). Як роз'яснено в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р., рішення суду по задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» ( в редакції Закону №5037-V1 від 4.07.2012 р.) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тому, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, суд вважає за можливе одночасно й скасувати в державному реєстрі запис про право власності [PERSON] на спірне нежитлове приміщення. Згідно ст. 121 Конституції України представництво інтересів громадянина та держави в суді покладається на органи прокуратури. Відповідно до ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. З метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: 1. звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); 2. вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; 3. ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4. брати участь у розгляді справ. Обираючи форму представництва, прокурор визначає в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Згідно з п. З Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р., справа № 1-199, поняття "інтереси держави" визначено як здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Враховуючи викладене, а також, що укладення договору купівлі-продажу було здійснено в порушення вимог законодавства і призводить до неправомірного використання комунального майна, прокуратура Святошинського району м. Києва в особі його заступника мала всі законні підстави для звернення з даним позовом до суду для захисту інтересів держави в особі позивачів по справі, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved