Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року . Свою заяву позивач пояснює тим, що 08.05.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON], уклали кредитний договір 2608/0508/88-020 (зі змінами та доповненнями) відповідно до умов якого Банк зобовязується надати позичальнику кредити у сумі 100000,00 дол.США., а [PERSON] зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього, а саме Графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON], що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 08.05.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON], уклали Договір Поруки №1, згідно умов якого [PERSON] як поручитель поручається за виконання [PERSON] обовязків, що виникли на підставі основного договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ Альфа-Банк. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.07.2015 року має заборгованість в сумі 2\~066 815 (два мільйони шістдесят шість тисяч вісімсот пятнадцять) грн. 12 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1967617 (один мільйон девятсот шістдесят сім тисяч шістсот сімнадцять) грн. 03 коп., заборгованості по відсоткам в сумі 89702 (вісімдесят девять тисяч сімсот дві) грн. 65 коп., пені в сумі 9495 (девять тисяч чотириста девяносто пять) грн. 44 коп., а тому позивач по справі звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості із [PERSON] та [PERSON] як із солідарних боржників. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Відповідача [PERSON] [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову, надала пояснення аналогічні до письмових заперечень. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в порядку передбаченому чинним законодавством.Надала до суду заперечення Просила відмовити в задоволенні позову на підставі ст. 559 ЦК України та зазначила, що договір поруки укладений між нею та відповідачем є припиненою, оскільки кредитор протягом дії поруки не звернувся з позовом до неї. Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Зазначені в позовній заяві адреси відповідачів, є останнім відомим їх місцем проживання для відповідача. Окрім того згідно ч. 1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 157 та ч. 2 ст. 224 ЦПК України, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи та порушення прав сторін по справі та інших осіб, суд визнав за можливе провести розгляд вказаної справи за відсутності [PERSON] в загальному порядку. Разом з тим зазначила, що відсоткова ставка збільшилася до 12,90% , на що вона згоди не надавала. Суд заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши всі наявні докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст..514 ЦК України до нового кредитора переходить право первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином судом встановлено, що внаслідок укладення вказаних вище договорів відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором від 08.05.2008 2608/0508/88-020(зі змінами та доповненнями від 06.003.2009р.,від 05.03.2010 р.,від 21.05.2010 р.,від 22.12.2011 р.,) позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно дост. 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що новий кредитор, на виконання вимог ЦК України повідомив боржників про зміну кредитора, однак вимоги сплати суми заборгованості залишилися не виконаними, а тому позивач був змушений звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості. Відповідно до договору поруки від 08.05.2008 року [PERSON] поручилася перед ПАТ «Сведбанк» за належне виконання умов [PERSON] кредитного договору 2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року (зі змінами та доповненнями від 06.03.2009р., від 05.03.2010 р., від 21.05.2010 р., від 22.12.2011 р.). Як зазначено в п. 10 договору поруки, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням. Частина четверта ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання,якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті61,64 Господарського процесуального кодексу України,стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно до кредитного договору №2608/0508/88-020 (зі змінами та доповненнями) від 08.05.2008 року ПАТ «Сведбанк» надало [PERSON] кредитні кошти з кінцевий термін повернення кредиту відповідно до змін від 05.03.2010 року до 23 лютого 2035 року. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед Банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Крім того договір поруки укладався 08.05.2008 року, в той час як за умовами договору строк був не встановлений, а тому у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України, він має тривалість один рік. Рік з моменту укладання договору поруки закінчився 08.05.2009 року, а позовна заява була подана до суду 12.08.2015 року. При вирішенні справи судом враховується висновок Верховного Суду України який викладений в постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-53цс14, який є обовязковим відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Непредявлення банком вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобовязанням. За вказаних обставин вимоги позивача по справі до [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Однак суд бере до уваги, що згідно ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] неналежним чином виконує свої зобовязання за кредитним договором (зі змінами та доповненнями від 06.03.2009р.,від 05.03.2010 р.,від 21.05.2010 р.,від 22.12.2011 р.,), а тому станом на 08.07.2015 року має заборгованість в сумі 2\~066 815 (два мільйони шістдесят шість тисяч вісімсот пятнадцять) грн. 12 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1967617 (один мільйон девятсот шістдесят сім тисяч шістсот сімнадцять) грн. 03 коп., заборгованості по відсоткам в сумі 89702 (вісімдесят девять тисяч сімсот дві) грн. 65 коп., пені в сумі 9495 (девять тисяч чотириста девяносто пять) грн. 44 коп. Відповідно до умов вказаного кредитного договору №2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року\~\~банк свої зобовязання виконав та надав кошти у розмірі 100000 дол.США. 06.03.2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору №2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року відповідно до якого графік погашення кредиту викладено в новій редакції. 05.03.2010 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору №2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо нової редакції п.1.1 кредитного договору: надати позичальнику кредит у розмірі 92\~469 дол. США на строк до 23 лютого 2035 р., внесли зміни до п.3.1.1 кредитного договору щодо платежу у сумі 911,80 дол.США. 05.03.2011 р. між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року відповідно до якого кредитний договір викладено в новій редакції та зазначено, що розмір строкової заборгованості за кредитом складає 87183,00 дол.США, прострочена заборгованість за договором відсутня. 21.05.2010 р. між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору №2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року відповідно до якого позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних та сторони визначили, що розмір визначеної процентої ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору. 22.12.2011 р. між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень №5 до кредитного договору №2608/0508/88-020 від 08.05.2008 року відповідно до якого даний договір передбачає реструктуризацію кредитної заборгованості позичальника та зміну умов кредитування. Та п.2 зазначених змін передбачено, що сторони домовилися з 22 грудня 2011 року шляхом укладання цього договору про внесення змін та доповнень збільшити суму заборгованості на позичковому рахунку позичальника № 2203.3.0260151.01 на суму залишків, нарахованих на дату укладання цього договору на рахунках: простроченої заборгованості за кредитом згідно п.1.1 цього договору про внесення змін та доповнень, простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором згідно п.1.2 цього договору про внесення змін та доповнень (в тому числі нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом) .Також п. 3 передбачалось, що розмір строкової заборгованості складає 93681,27 дол.США. [PERSON] погодився із умовами вказаними в кредитному договорі з подальшими змінами та доповненнями, про що свідчить його підпис. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 08.05.2008 року відповідач має заборгованість в сумі 2\~066 815 грн. 12 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 1967617 грн. 03 коп., з заборгованості по відсоткам в сумі 89702 грн. 65 коп., пені в сумі 9495 грн. 44 коп. Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Суд бере до уваги, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором виконує неналежним чином, а тому, на підставі вказаного вище, має повернути заборгованість яка виникла у нього перед позивачем по справі. Щодо заперечень представника відповідача щодо розрахунку суд зазначає наступне. Частинами першою - другоюстатті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст..58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не приймає до уваги висловлені представником відповідача сумніви щодо правильності представленого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки вказані у ньому терміни її виникнення відповідають із умовами кредитної угоди, передбачає урахування внесених відповідачем коштів. Натомість представником відповідача чи відповідачем особисто не представлено іншого фахового розрахунку заборгованості та не заявлено клопотань про його перевірку експертом. Суд із свого боку позбавлений права самостійно збирати докази у цивільному судочинстві. Отже, єдиним доказом розміру заборгованості є саме розрахунок позивача, його належність доводами представником відповідача чи відповідачем не спростована. Відповідач не скористався своїм право щодо проведення економічної експертизи, при цьому не скористався своїм правом заявити таке клопотання. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: partial