Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач в позовній заяві вказує, що 24.10.2007 року між ВАТ "Всеукраїнський Акцонерний Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 53, за умовами якого відповідачу надавався кредит в розмірі 66500,00 доларів США строком до 22.10.2032 року, з оплатою за користування кредитними коштами в розмірі 13,00% річних. На підставі постанови правління НБУ від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на два роки до 19.03.2018 року включно. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 53 від 24.10.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, зареєстрований 24.10.2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинським В.М., реєстраційний номер 1549. Відповідно до даного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передав іпотекодержателю в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно: трикімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними за цим нерухомим майном, загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 64,6 кв.м., що знаходиться: [ADDRESS]. Дана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, що укладений 24.10.2007 року між [PERSON] Станом на 20.04.2016 року, у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх обов'язків, які передбачені кредитним договором, утворилась заборгованість в сумі 1 449 566, 97 грн. Тому банком 04.03.2016 року, на адресу [PERSON] була направлена вимога про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, вимоги банку проігноровано, залишено без відповіді та до теперішнього часу кредитна заборгованість не сплачена. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак, в матеріалах справи наявне клопотання представника банку за довіреністю Ключинського К.Л. про підтримання позовних вимог посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних на те причин, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення в пресі. Враховуючи вимоги ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення по таких підставах. Так, судом достовірно встановлено, що 24.10.2007 року між ВАТ "Всеукраїнський Акцонерний Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 53, за умовами якого відповідачу надавався кредит в розмірі 66500,00 доларів США строком до 22.10.2032 року, з оплатою за користування кредитними коштами в розмірі 13,00% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 53 від 24.10.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, зареєстрований 24.10.2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинським В.М., реєстраційний номер 1549. Відповідно до даного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передав іпотекодержателю в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно: трикімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними за цим нерухомим майном, загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 64,6 кв.м., що знаходиться: [ADDRESS]. Дана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, що укладений 24.10.2007 року між [PERSON] Станом на 20.04.2016 року, у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх обов'язків, які передбачені кредитним договором, утворилась заборгованість в сумі 1 449 566, 97 грн. Тому банком 04.03.2016 року, на адресу [PERSON] була направлена вимога про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, вимоги банку проігноровано, залишено без відповіді та до теперішнього часу кредитна заборгованість не сплачена. На підставі постанови правління НБУ від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на два роки до 19.03.2018 року включно. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 572 ЦК України, ч. 5ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець), забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленного майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником, забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно зіст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно дост. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Такі ж положення чинного законодавства передбачають і умови іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Наявність судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості на користь банку не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане відповідачем в іпотеку майно. Отже, враховуючи те, що на даний час заборгованість за кредитним договором № 53 від 24.10.2007 року не погашена, наявне рішення суду про стягнення заборгованості та те, що стягнення заборгованості за рішенням суду не позбавляє позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає, що існують всі підстави для задоволення вимоги банку про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Одночасно, суд звертає увагу на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу"та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню. Відповідну правову позицію висловив Верховний суд України в постановах від 30 вересня 2015 року у справах № 6-1825цс15 та № 6-1494цс15. Відповідно ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 22403,01грн., та підлягають до стягнення на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» витрати, пов'язані з публікацією оголошення в газеті «Вінниччина» про виклик відповідача в судове засідання, яке було опубліковане 05.10.2016 року, і за яке банком було здійснено оплату в сумі 300 грн., що підтверджується копією рахунку № СФ-0001006 від 27.09.2016 року, та за публікацію оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про виклик відповідача в судове засідання, яке було опубліковане 17.11.2016 року, і за яке банком було здійснено оплату в сумі 630 грн., що підтверджується копією рахунку № 15086 від 08.11.2016 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved