Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому зазначає, що 10.07.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080931П, відповідно до якого Позивач надав останньому кредит в сумі 60000,00 доларів США, з порядком повернення кредиту, передбаченим ст. 1 Кредитного договору зі сплатою 14,0 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 09.07.2018 р. або достроково у випадках передбачених договором. Свої обовязки, визначені Кредитним договором, Позивач виконав належним чином в повному обсязі, а саме: відкрито позичковий рахунок та надано суму кредиту. Однак [PERSON] не виконуються умови Кредитного договору порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Неналежне виконання взятих на себе зобовязань [PERSON] призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 11.02.2013 р. складає 714789,42 грн. та складається із: - сума заборгованості за кредитом 54643,37 доларів США, що становить 436764,46 грн. - сума заборгованості за відсотками 28363,21 доларів США, що становить 226707,11 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2722,23 доларів США, що становить 21758,78 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3698,12 доларів США, що становить 29559,07 грн. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором Позивач та [PERSON] уклали Іпотечний договір № 02-23-Ф080931П від 10.07.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5982, відповідно до п. 1.1. вказаного договору [PERSON] передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове підсобне приміщення загальною площею 309,9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Жовтневої революції, 32, заставною вартістю 527504,00 грн. Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14.04.2011 р. по справі № 2-1954/11, яке залишено без змін, у відповідності до ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 05.09.2013 р. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 24.10.2013 р.) вищевказане іпотечне майно визнано як таке, набуте під час сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] та поділено в рівних долях по ? частки нежитлового підсобного приміщення загальною площею 309,9 кв. м., що розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Жовтневої революції, 32. На підставі наведеного просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед Позивачем за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080931П від 10.07.2008 р. в сумі 714789,42 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а також стягнути з відповідачів витрат по сплаті судового збору. В ході розгляд справи відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд визнати частково недійсним Договір іпотеки № 02-23-Ф080931П від 10.07.2008 р. укладений між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" (ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] в частині передачі в іпотеку ? частки нежитлового підсобного приміщення площею 309,9 кв. м. за адресою: м. Херсон, вул. Жовтневої революції, 32, що належить [PERSON]. Позовні вимоги мотивує тим, що на час укладання оспорюваного Іпотечного договору нерухоме майно, що передано в іпотеку, перебувало у спільній власності [PERSON] та її -[PERSON], як таке, що придбане за час спільного проживання однією сім'єю, та не було отримано її згоди на укладання даного договору. В судовому засіданні представник позивача, за первісним позовом, - [PERSON] вимоги первісного позову підтримав, у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову, вимоги зустрічного позову підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню. Судом встановлено, 10.07.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080931П, відповідно до якого Позивач надав останньому кредит в сумі 60000,00 доларів США, з порядком повернення кредиту, передбаченим ст. 1 Кредитного договору зі сплатою 14,0 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 09.07.2018 р. або достроково у випадках передбачених договором. Свої обовязки, визначені Кредитним договором, Позивач виконав належним чином в повному обсязі, а саме: відкрито позичковий рахунок та надано суму кредиту. Однак [PERSON] не виконуються умови Кредитного договору порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Неналежне виконання взятих на себе зобовязань [PERSON] призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 11.02.2013 р. складає 714789,42 грн. та складається із: - сума заборгованості за кредитом 54643,37 доларів США, що становить 436764,46 грн. - сума заборгованості за відсотками 28363,21 доларів США, що становить 226707,11 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2722,23 доларів США, що становить 21758,78 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3698,12 доларів США, що становить 29559,07 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором Позивач та [PERSON] уклали Іпотечний договір № 02-23-Ф080931П від 10.07.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5982, відповідно до п. 1.1. вказаного договору [PERSON] передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове підсобне приміщення загальною площею 309,9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Жовтневої революції, 32, заставною вартістю 527504,00 грн. Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14.04.2011 р. по справі № 2-1954/11, яке залишено без змін, у відповідності до ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 05.09.2013 р. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 24.10.2013 р.) вищевказане іпотечне майно визнано як таке, набуте під час сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] та поділено в рівних долях по ? частки нежитлового підсобного приміщення загальною площею 309,9 кв. м., що розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Жовтневої революції, 32. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. В свою чергу згідно ч. 1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII визначено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Таким чином предмет іпотеки відповідає вимогам закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII, в наслідок чого щодо наведеного нерухомого майна діє мораторій на примусове стягнення (відчужене без згоди власника) майна. Відповідно до ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи батосторонніми (договори). Дво- чи багатосторінним правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Ст. 205 ЦК України передбачено, що сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою,п`ятою та шостою ст.. 203 ЦК України. Відповідно до п.8, Постанови Пленуму Верхового Суду України №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Статтею 203 ЦК України визначені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до частини першої вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно із положенням ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Враховуючи наведене, та з урахуванням того що відповідачка за первісним позовом, не надавала своєї нотаріально посвідченої згоди на передачу в іпотеку нерухомого майна що перебувало у спільній власності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є законними та обґрунтованими, а таму підлягають задоволенню.

Outcome: approved