Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка 4 листопада 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна набутого під час шлюбу, мотивуючи його тим, що з [PERSON] вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з 1993 року по 2013 рік. Шлюб між ними не реєструвався. За час спільного проживання у фактичних шлюбних стосунках у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того, ними було набуто майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та автомобіль, на умовах фінансового лізингу. В подальшому сімейне життя між ними не склалося, наприкінці 2013 року фактичні шлюбні відносини між ними були припинені. В зв'язку з неадекватною поведінкою відповідача, його постійними докорами та приниженнями на її адресу, вона була змушена залишити проживання в спірному будинку та винаймати з дітьми інше житло. Таким чином, вважає, що має право на розподіл майна, набутого під час шлюбу. Просила визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля, придбаного за договором фінансового лізингу № НЕGFA-02007501, укладеного 24 лютого 2012 року між ПАТ «Приват Банк» та [PERSON] 20 листопада 2015 року позивачка на виконання ухвали судді від 11 листопада 2015 року про залишення позовної заяви без руху подала до суду позовну заяву в новій редакції, з якої виключила вимогу про визнання за нею права власності на ? частину автомобіля. 2 червня 2016 року позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме, просила встановити факт проживання її однією сім'єю з [PERSON] 26 липня 2016 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог та просила встановити факт проживання її ([PERSON]) однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 рік та визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позов є необгунтованим. Зокрема відповідач пояснив, що у вказаний позивачкою період, а саме з 1993 року по 2013 рік вони не проживали однією сім`єю, перші два роки вони жили разом, а потім позивачка "гуляла", дітей "тягала" за собою, або залишала їх у своїх батьків. Разом вони проживали періодично, позивачка по півроку проживала окремо, і так відбувалося все життя. Із [PERSON] у них народилося двоє дітей та спочатку вони всі разом проживали в будинку його батьків, розташованому по [ADDRESS], а потім перейшли проживати до нового будинку, розташованого по [ADDRESS], який збудували його батьки для себе. Так як, батьки одночасно будували ще один будинок та для газифікації будинків потрібні були значні кошти, то було прийнято рішення, що один із будинків буде оформлено на його ім`я та він на себе оформить кредит, так як два кредити батьки не змогли б виплачувати. Таким чином, один будинок було оформлено на нього, а інший на його батьків. Ні він, ні позивачка участі в будівництві будинку не брали. Суд, заслухавши сторони, покази свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого: Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом установлено, а саме з пояснень самих сторін: позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] та відповідно до копій їх паспортів громадян України, що останні в період часу з 1993 року по 2013 рік в зареєстрованому шлюбі між собою та іншими особами не перебували. В своїх позовних вимогах позивачка просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з 1993 року по 2013 рік. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли до набрання чинності Сімейного Кодексу України до - 1 січня 2004 року, та з того часу факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу набув юридичного значення, а тому в судовому порядку слід було б визнавати факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 2013 рік. Однак враховуючи, що спірні правовідносини продовжували існувати до 2013 року, тобто після набрання вказаним Кодексом чинності та спірне майно сторонами фактично вважається набутим в 2007 році, суд, вважає за можливе встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу у період з 1993 року по 2013 рік та вважає що підстав розділяти ці періоди немає (тобто період до набрання Сімейним Кодексом чинності та після набрання Сімейним Кодексом України чинності). Зазначений факт підтверджується: Витягом з погосподарських книг Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 381 від 23 серпня 2015 року, відповідно до якого: в погосподарській книзі за 1991-1995 роки, особовий рахунок № 903, який був відкритий на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] значилися, як такі що проживають: [PERSON], [PERSON] - співмешканка та їх донька [PERSON] (довідкою Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 03-24/1 від 7 жовтня 2015 року уточнено, що у вказаний період зазначені особи проживали на квартирі у [PERSON] за адресою: [ADDRESS]). Відповідно до записів в погоспордарських книгах № 3 за 1996 -2000 роки, особовий рахунок [NUMBER] за 2006-2010 роки, особовий рахунок [NUMBER] за 2011-2015 роки, особовий рахунок [NUMBER] [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім`ї входили: співмешканець [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON] Свідоцтвом про народження [PERSON], відповідно до якого, остання народилася [INFO] та її батьками вказані: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Свідоцтвом про народження [PERSON], відповідно до якого, остання народилася [INFO] та її батьками вказані: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Показами свідків: [PERSON], яка суду пояснила, що вона є сестрою позивачки. В 1993 році у віці 15 років її сестра вийшла заміж за [PERSON] Від шлюбу у них народилося двоє дітей. Спочатку сестра з чоловіком та дітьми проживали на квартирі, а потім перейшли до будинку, який збудували. В будівництві будинку їм фінансово допомагали батьки [PERSON], а також їх з [PERSON] мати, яка приймала участь в будівельних роботах. Коли йшло будівництво будинку сестра та її чоловік заробляли кошти, обробляючи земельну ділянку, яка належала їм та яку брали в оренду, садили овочі та продавали їх на ринку. [PERSON], яка суду пояснила, що вона є донькою сторін, а тому все своє життя, а саме до 20 років, вона жила з батьками та молодшою сестрою. Їй відомо, що батьки будували будинок, працювали в полі, вели спільне господарство. [PERSON], яка суду пояснила, що є тіткою [PERSON], а тому добре знає, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною, вона особисто була на їх весіллі. Шлюб вони не реєстрували, так як [PERSON] на той час було 15 років. Спочатку вони проживали у батьків [PERSON], а потім перейшли проживати до свого будинку. В будівництві будинку [PERSON] та [PERSON] допомагали їх батьки. Мати [PERSON] продавала бичків та гроші від реалізації давала на будівництво, крім того дала їм корову. [PERSON] та [PERSON] тримали господарство, обробляли землю, [PERSON] продавала на ринку овочі у великій кількості. [PERSON], який суду пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та жінку, бо товаришував з ними. Крім того, свідки, які були допитані за клопотанням відповідача [PERSON] та [PERSON], кожен окремо суду підтвердили, що [PERSON] була дружиною [PERSON] Фотографіями, на яких зображені сторони в певні періоди часу та на яких зафіксоні події: весілля, вінчання, свято 1 вересня, хрестини молодшої дитини сторін та інші події. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона з відповідачем з 1993 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та ними було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS]. В будівництві будинку їм допомагали батьки. Даний факт підтверджується: Показами вище вказаних свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (серія [NUMBER]), виданим 27 березня 2007 року на підставі рішення Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 64 від 30 листопада 2006 року). Згідно довідки Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області №02-24/1 від 7 жовтня 2017 року, земельна ділянка під будівництво житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS], згідно кадастрової книги, надана радгоспом імені ХХII з`їзду КПРС (наказ № 1-3/123 від 3 травня 1988 року). Копія наказу в сільській раді не зберігається. Вище вказаними виписками із погосподарських кних Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області, відповідно до яких, [PERSON] та [PERSON] з 1995 року по 1998 рік мали присадибну земельну ділянку, площею 0, 25 га, з 1999 року по 2000 рік мали присадибну земельну ділянку, площею 0,50 га. В період часу з 2006 року по 2010 рік останні мали підсобне господарство (корову, птицю), присадибну земельну ділянку, площею 0,50 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,25 га, на якій вирощували картоплю, овочі у відкритому та закритому грунті, земельну частку (пай), площею 4,995 га, яка знаходиться в особистому користуванні та на якій вирощували ячмінь. Копією трудової книжки позивачки, відповідно до записів якої, позивачка в період часу з 26 травня 1993 року по 11 листопада 2002 року працювала в сільськогосподарському підприємстві, в період з 12.04.2005 року по 8.11.2015 року перебувала на обліку в Білозерському РЦЗ Херсонської області, та з 1.07.2007 року продовжила трудову діяльність. В ході судового засідання за клопотанням відповідача були допитані в якості свідків його батьки: [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що в період з 1989 року по 1990 рік, коли її син [PERSON] проходив строкову службу в армії, вони з чоловіком вирішили будувати для нього будинок та почали виписувати будівельні матеріали. В 1993 році син привів до них [PERSON] та вони з чоловіком зробили їм весілля. Вже на той час було розпочато будівництво будинку по [ADDRESS], а саме зведено стіни. Будинок будував її чоловік, будівництво тривало близько п`яти років та виключно за їх з чоловіком рахунок (вони виписували будівельні матеріали в радгоспі та оплачували їх). Крім того, в період часу з 1993 року по 1995 рік вони з чоловіком будували житловий будинок по [ADDRESS], а в 1991 році розпочали будівництво житлового будинку в с. Кірове. Коли будівництво будинку по [ADDRESS] було завершено вони запропонували сину вибрати в якому будинку він хоче жити, в тому, що розташований по [ADDRESS], чи в тому, що по [ADDRESS]. Син вибрав новозбудований будинок по [ADDRESS], після чого на нього було оформлено право власності на вказаний будинок. [PERSON], та її батьки участі в будівництві будинку не приймали. Фактично її син та [PERSON] знаходились на їх з чоловіком утриманні. Свідок [PERSON] надав суду покази, аналогічні показам свідка [PERSON] На підтвердження показів свідків [PERSON] та [PERSON] за клопотанням відповідача буди допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо, суду підтвердили, що їм відомо, що [PERSON], коли працювала в радгоспі виписувала будівельні матеріали на будівництво житлового будинку в с. Правдине. Свідок [PERSON] додатково суду пояснила, що з 1991 року по 2001 рік вона працювала завідуючою складу будівельних матеріалів СВК "Дружба" та в цей період часу [PERSON] виписували будівельні матеріали. Їй також відомо, що остання будувала житловий будинок в с. Правдине для свого сина [PERSON], який працював в радгоспі та його дружиною була [PERSON], будівництво житлового будинку тривало декілька років. Свідок [PERSON] додатково суду пояснила, що коли вона працювала касиром в радгоспі, то [PERSON] виписували будівельні матеріали для будівництва будинків в с. Правдино. Їй також відомо, що [PERSON] була дружиною [PERSON], який деякий час працював в радгоспі. Посилання відповідача на те, що спірне домоволодіння фактично є майном його батьків не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивачки, так як в даному випадку, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно, але це вже цілком інші правовідносини, які не є предметом дослідження в зазначеній справі. Одночасно, суд критично відноситься до показів відповідача [PERSON] в тій частині, що в період спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 року він не працював та не мав доходу, так як згідно показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній працював в радгоспі "Радянська Земля" (СВК "Дружба"). Копію трудової книжки відповідач суду не надав. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та в період цього часу ними було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями, який є їх спільною власністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved