Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання двох синів: Тимура та Кіріла на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2011 року шляхом зміни способу їх присудження, а саме: з 33% від усіх видів доходів щомісячно на фіксований розмір - по 500 грн. 00 коп. щомісяця на кожну дитину до їх повноліття з поверненням раніше виданого виконавчого листа. В обґрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що відповідач є працездатною особою, але з лютого 2015 року не працює, на обліку в центрі зайнятості населення не перебуває. В [PERSON] дві вищі освіти, має спеціальність -"правознавство", може працювати за професією "менеджер". Працює без оформлення трудового договору, а тому має неконтрольований та мінливий дохід. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача в судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] до [PERSON] перебували у шлюбі з 30 серпня 2001 року по 28 листопада 2011 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: Тимура, [INFO] та Кіріла, [INFO], місце проживання яких рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2012 року, постановленого в цивільній справі № 2-4945/11, визначене з матір'ю. [PERSON] мешкає окремо від дітей та на підставі рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2011 року, постановленого в цивільній справі № 2-4073/11, сплачує аліменти у розмірі 33% від усіх видів доходу щомісяця. Відповідач є працездатною особою, з лютого 2015 року постійного заробітку (доходу) не має, на утриманні інших осіб також не має. До лютого 2015 року працював комерційним директором КНВП "Тріботехніка" та директором ТОВ "Мебеленд" З викладеного слідує, що майновий стан як платника аліментів так і особи, на користь якої вони були присуджені, змінився, що є підставою для зміни розміру аліментів. Так, відповідно ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за відсутності домовленості, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій формі. При визначенні розміру аліментів, відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може бути здійснена шляхом зміни способу їх присудження. (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові № 6-143цс/13, прийнятій за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України і має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За такого, суд доходить висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у зв'язку зі зміною обставин, що мають істотне значення.

Outcome: approved