Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Комунальне підприємство «ЖЕК №7» звернулося до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що КП «ЖЕК №7» є балансоутримувачем житлового фонду Словянської міської ради, у тому числі житлового будинку № 8А по вул. Світлодарській(колишня Чубаря) м. Словянська Донецької області, та надає житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] є власницею квартири № 8 у вказаному житловому будинку № 8А пор вул. Світлодарській м. Словянська, та має особистий рахунок № 80008. Відповідач [PERSON] є наймачем вказаної квартири. Свої зобов'язання по оплаті наданих житлово-комунальних послуг за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Світлодарська(колишня Чубаря)[ADDRESS], в порушення вимог діючого законодавства (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 66,68 ЖК України) відповідачі належним чином не виконують. У звязку із чим, станом на 01 червня 2016 року мають заборгованість перед позивачем КП «ЖЕК №7» за надані житлово-комунальні послуги у сумі 1 711 грн. 94 коп. У звязку із викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги яка утворилася станом на 01 червня 2016 року та становить 1 711 грн. 94 коп. 01 грудня 2016 року позивачем до суду було подано уточнену позовну заяву, згідно із якою КП «ЖЕК №7» просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги яка утворилася за період з травня 2015 року по листопад 2016 року включно, яка станом на 01 грудня 2016 року складає 2548 грн. 22 коп. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності №74 від 19 березня 2016 року (а.с. 16), у судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначив, що позивач надає комунальні послуги, а відповідачі їх отримують. Відповідачами не доведено того, що позивачем не надаються комунальні послуги, як не доведено, що такі послуги неякісні. Крім того, зазначив, що дійсно між сторонами відсутній договір про надання комунальних послуг, однак між ними встановилися фактичні договірні відносини, за якими позивач надає комунальні послуги, а відповідачі ними користуються. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснення надала аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Крім того повідомила, що позивач не надає комунальні послуги, оскільки вона неодноразово зверталася у ЖЕК з тим, щоб його працівники усунули несправності у електрощитку, а також коли сталося аварія з трубами у її квартирі, однак ніхто не зявився, і вона все змушена були робити за власні кошти. Вважає, що оскільки у неї відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг та позивач комунальні послуги не надає, то у позові слід відмовити. Також представила суду чеки на витрачені нею матеріали та повідомила, що відносно неналежного надання комунальних послуг нею до позивача були лише усні звернення, акти про це нею не складалися. Визнає, що з усіх послуг належним чином виконується прибирання прибудинкової території. позивачем У письмових запереченнях зазначила, що позивач в якості підґрунтя своїх прав посилається на ст. 68 Житлового Кодексу України, але вона регулює правовідносини між комунальним підприємством та наймачем державного житлового фонду, а не між комунальнім підприємством та власником житла. Вона не є наймачем житла у державному чи громадському фонді, а є його власником. Стаття 68. ЖК України, строки внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги: наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української PCP, не вказав яких. Згідно із ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України: « 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.». Тим часом, застосовуючи законодавство у системному зв'язку (а не вибірково, як це робить позивач) очевидно, що у правовідносинах сфери житлово - комунальних послуг, для виникнення обов'язків - необхідна наявність договору. Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, є предметом регулювання спеціального Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно із ст. 19 цього Закону: Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасники відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно із ст. 29 цього Закону, договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово - комунальних послуг з іншим виконавцем. Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. При укладанні договору повинні бути дотримані вимоги статті 26 цього Закону, а саме: сторонами повинні бути узгоджені вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи і їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг, тощо. При цьому повинен бути дотриманий принцип відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства. На виконання вимог прикінцевих положень цього Закону Кабінет Міністрів України розробив і затвердив Постановою № 560 від 12 липня 2005 року, № 529 від 20 травня 2009 року "Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій". Відповідно ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмірі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно із ст. 638 ЦК України такий договір може вважатися укладеним тільки після досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, тому в даному випадку, без письмового договору нема ані юридичних підстав для стягнення зобов'язань, ані самих зобов'язань з оплати комунальних послуг. Для підтвердження свого права вимоги позивач повинен був надати докази про те, що: він є учасником правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг (власник, споживач, виконавець, виробник, балансоутримувач, управитель); у позивача встановлені договірні правовідносини з боржником, між сторонами укладені письмові договори на надання житлово-комунальних послуг, які по формі та за змістом відповідають Типовим договорам. Позивач наводячи цифри суми вимог, не додав жодного документу, який би підтверджував виконання ним зазначених у заяві робіт (надання послуг) у визначеному обсязі. Зазначені документи були б необхідні для визначення достовірності здійснених позивачем та отриманих відповідачами послуг. Тобто, належними доказами, відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 та від 12 липня 2005 року № 560, мають бути розрахунки витрат, акти чи інші документи, які підтверджують надання послуг. Надані позивачем таблиці суперечать вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». За відсутності договірних відносин між стягувачем та боржником та за відсутності узгодженого сторонами тарифу за житлово-комунальні послуги стягувач не надав суду первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтвердили понесені стягувачем витрати на надання житлово - комунальних послуг в сумі стягуваного боргу. Вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими і задоволенню не підлягають. У судові засідання, призначені на 08 грудня 2016 року та 21 грудня 2016 року не зявилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, просила розглядати справи у присутності її представника. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 02 грудня 2016 року, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтримала заперечення своєї довірительки, надала доповнення до заперечень, також пояснила, що дійсно її довірителька не зверталася до позивача щодо неотримання комунальних послуг у письмовому виді, та нею не складалися акти про ненадання позивачем комунальних послуг, разом з тим її довірителька не знала перечень послуг, які надає позивач, оскільки між ними не був укладений відповідний договір про надання комунальних послуг, ініціювання якого цілком покладається на позивача, який в свою чергу не здійснив жодних дій для того, щоб такий договір укласти. За таких обставин, її довірителька була позбавлена можливості скласти акти по ненадання позивачем комунальних послуг. Ствердила, що жодної з перелічених позивачем послуг, крім прибирання території та роботи ліфта її довірителька не отримувала, а позивач не довів їх надання у судовому засіданні. Представлені документи щодо надання таких послуг не можуть заслуговувати на увагу, оскільки складані лише позивачем, у відсутності протилежної сторони, що може свідчити про їх недостовірність. У письмових додаткових запереченнях зазначила, що позивач стверджує, що [PERSON] є наймачем квартири 8 по вулиці Світлодарська (Чубаря) [ADDRESS] (надалі - квартира). Однак це суперечить дійсності та наданим документам. Єдиним власником вказаної квартири є [PERSON] і ніяких наймачів у цієї квартирі не має. Тому вважає, що [PERSON] не може бути солідарним відповідачем за вказаним позовом. Крім того, у своїй позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, однак, за які саме спожиті послуги ним були надані не вказує. Між власником квартири та позивачем не має ніяких договірних зобовязань в у звязку із тим, що договір про надання цих послуг не було укладено. Відповідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24 червня 2004 року (далі - [PERSON] 1875) виконавець надання житлово- комунальних послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Цей припис Закону 1875 було порушено позивачем, оскільки останній, не звертався до власниці квартири [PERSON] з пропозицією укласти відповідний договір. Відповідно ч. 1ст. 19 Закону 1875, відносини між сторонами (виконавцем та споживачем) як між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг повинні ґрунтуватися на договорі про надання житлово-комунальних послуг, укладеному на основі типового договору, а обов'язку споживача (відповідача) оплачувати вартість житлово-комунальних послуг має передувати виконання позивачем обов'язку підготувати договір про такі послуги та надати його на підписання споживачу. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону 1875 споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону 1875 обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону 1875, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Така позиція і Верховного Суду України - Постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 р. у справі N 6-295 цс 15. У наданих позивачем розрахунках не зрозуміло якими саме послугами користувалась відповідачка, коли вона їх отримала і яка вартість кожної отриманої послуги. У звязку із наведеним, просила суд відмовити у задоволенні позову КП «ЖЕК №7» у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, проти задоволення позову заперечувала. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку [PERSON] та її представника, дослідивши матеріали справи, та надані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги КП «ЖЕК №7» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово комунальні послуги, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У судовому засіданні достовірно встановлено, що КП «ЖЕК №7» є балансоутримувачем житлового фонду Словянської міської ради, у тому числі житлового будинку № 8А по вул. Світлодарській(колишня Чубаря)м. Словянська Донецької області, та надає житлово-комунальні послуги., зокрема за адресою: [ADDRESS], що стверджується рішенням виконкому Словянської міської ради від 18 березня 2009 року № 153 (цивільна справа за заявою КП «ЖЕК №7» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги номер провадження 2-н/243/218/2016 (а.с. 4)). Згідно із договором дарування квартири від 25 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за №2874, відповідач [PERSON] є власником житлового приміщення, а саме квартири розташованої за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Світлодарська(колишня Чубаря)[ADDRESS] (а.с. 4, 4 з.б.), що також стверджується відомостями витягу з Державного реєстру правочинів №10061606 від 25 червня 2011 року та повідомленням КП «БТІ» № 1754-2/0.83/01 від 12 липня 2016 року наданим на запит суду, згідно із якими, власником квартири [ADDRESS](колишня Чубаря) м. Словянська є саме відповідач [PERSON] Відповідно довідки КП «ЖЕК №7» №876 від 03 червня 2016 року, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Світлодарська(колишня Чубаря)[ADDRESS], з 17 червня 2011 року значиться зареєстрованою відповідач [PERSON], разом із нею з 25 серпня 1980 року зареєстрована також член сімї, мати [PERSON], [INFO] (а.с. 7), що також стверджується ксерокопіями паспортів громадян України [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-6). Із розрахунку по особовому рахунку № 20008, відкритому на імя відповідача [PERSON], видно, що за адресою житлового приміщення квартири [ADDRESS](колишня Чубаря) м. Словянська Донецької області, за період з травня 2015 року листопад 2016 року включно, КП «ЖЕК №7» було надано житлово-комунальні послуги, при цьому, оплату послуг проведено частково. У звязку із чим, утворена заборгованість на загальну суму у\~ 2548 грн. 22 коп. Відповідно договорів про одноразове проведення протиепідемічних заходів №15 від 26 квітня 2016 року, та №54 від 15 червня 2016 року, де замовником є КП «ЖЕК №7», а виконавцем ТОВ «Профдезінфекція», було замовлено проведення комплексних протиепідемічних, дезінфекційних, дератизаційних, дезінсекційних послуг, зокрема за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Світлодарська, буд. 8-А. Договори були виконані про що свідчить, відповідні Акти виконаних робіт від 14 липня 2016 року та 04 липня 2016 року. Як видно із Акту №111 первинної, повторної перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів комунально - побутових обєктів, житлових та громадських будинків від 25 грудня 2015 року, КП «ЖЕК №7» була виконана перевірка та прочистка димових і вентиляційних каналів в житловому будинку, зокрема у будинку № 8-А розташованому за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Чубаря 8-А. Відповідно наряду завданню №9 за червень 2015 року, за місцем проведення робіт, по вул. Чубаря, буд. 8-А, КП «ЖЕК №7», було зокрема проведено: ремонт штукатурки стелі, прямолінійних відкосів, вікон, дверей підїзду; шпаклювання стін, панелей; фарбування стін та стеклі фарборозпилювачем; фарбування вікон підїзду з середини та ззовні, труб, перил, дверей входу у підвал, і таке інше. Згідно із ст. 119 ч. 6 ЦПК України, до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу. Згідно ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Пунктом 1-5 частини 1 статті 96 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, зокрема в пункті третьому зазначено випадок при заявлені вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2016 року судовий наказ № 2-н/243/218/2016 від 22 квітня 2016 року виданий за заявою КП «ЖЕК № 7», про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, яким у солідарному порядку стягнуто з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1 433 грн. 18 коп., та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 344 грн. 50 коп. з кожного скасовано. Згідно із п. 1 ч. 1, п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги, виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, плата за житво-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 527 ЦК України вказує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені у Законі України "Про житло-комунальні послуги". Так, положенням статей 20, 21 вказаного Закону України врегульовані права та обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначене коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник. Зокрема, обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Тобто, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Відповідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п. п. 6, 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов'язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги. При цьому, згідно з положенням ст.ст. 64, 66-68, 145, 156 ЖК України, повнолітні члени сім'ї наймача, члена кооперативу, власник зобов'язані брати участь в оплаті витрат по утриманню житла і несуть разом з ним солідарну відповідальність. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. У Постанові ВСУ № 6-2951 цс15 від 20 квітня 2016 року., викладена правова позиція, згідно із якою основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як зазначалося вище, виконавчий комітет Словянської міської ради рішенням від 19 листопада 2003 року за № 664 передав комунальному підприємству «ЖЕК № 7»(рішення № 9-ІХ-24 від 17 квітня 2003 року про створення підприємств комунальної власності територіальної громади по обслуговуванню та утриманню житла та прибудинкових територій») на баланс майно територіальної громади і зокрема будинки жилого фонду, до якого відноситься будинок, у яком проживають відповідачі. Отже саме позивач є комунальним підприємством, яке надає комунальні послуги відповідачам. Аналіз чинного законодавства та відповідної судової практики дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Не заслуговують на увагу також доводи відповідачів у тій їх частині, що відповідачка [PERSON] є власником квартири, а не наймачем, оскільки діючі на теперішній час правовідносини між балансоутримувачами, які водночас зобовязані надавати комунальні послуги та власниками квартир, які такими послугами користуються, не витікають із договору найму житла, і таке поняття як квартирна плата у відносинах балансоутримувача (виконавця житлово-комунальних послуг) та власника житла на сьогодні не містить такої складової як плата за найми житла, а складається із сукупності вартості комунальних послуг згідно із встановленими тарифами(а.с.9). Суд не погоджується із доводами відповідачів в тій їх частині, що ними не отримувалися комунальні послуги, оскільки аналіз представлених у судовому засіданні договорів, актів виконаних робіт дозволяє дійти висновку, що позивачем комунальні послуги по утриманню будинків надавалися. Отже суд приходить до висновку, що між сторонами договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги існували на підставі відкритого особового рахунку, оскільки позивач фактично надавав відповідачам компослуги по утриманню будинку, а відповідачі використовували дані послуги для задоволення власних потреб та не відмовлявся від них. Доказів того, що протягом зазначеного вище періоду позивачем не надавались комунальні послуги, чи надавались неналежним чином суду не представлено, і ця обставина визнається відповідачкою [PERSON] та її представником, які у судовому засіданні ствердили, що дійсно не було складено жодного акту по невиконанню позивачем комунальних послуг. Судом досліджені представлені відповідачами чеки. Суд не може прийняти їх до уваги як доказ ненадання позивачем комунальних послуг та усунення відповідачами самостійно несправностей, усунення яких відносяться до компетенції саме позивача у сфері надання комунальних послуг. На думку суду, представлені суду чеки лише свідчать про придбання певного товару відповідачем, однак самі по собі не можуть слугувати доказом того, що дійсно була в наявності несправність, яку повинен був в межах наданнях комунальних послуг позивач, однак він її не усунув, і відповідачі змушені були усунути її самостійно. Так суду не представлено ні акту виконаних робіт, не рахунку-фактури, фіксації у актах ненадання позивачем комунальних послуг, тощо. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що що відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримували та користувались наданими КП «ЖЕК № 7» житлово-комунальними послугами. [PERSON] є власником спірного житлового приміщення, а [PERSON] членом сімї власника квартири, і відповідно наймачем, який фактично користувався цими послугами. Відмови від отримання житлово-комунальних послуг відповідачами не подавалася. Оплата спожитих послуг проведена частково, на особовому рахунку № 20008 наявна заборгованість. Доводи відповідачів, з огляду на досліджені судом докази, щодо ненадання комунальних послуг позивачем в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовної заяви «ЖЕК № 7» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з травня 2015 року по листопад 2016 року включно, та яка станом на 01 грудня 2016 року склала 2548 грн. грн. 22 коп. Суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Склад та розмір судових витрат входить до предмету доказування по справі. Відповідно розяснень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову(частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір,(наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Відповідно п.4, ч.2, ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подачу заяви про видачу судового наказу, встановлюється ставка 50 відсотків ставки, що визначається з оспорюваної суми у разі звернення до суду з позовом у порядку позовного провадження. Відповідно ч.2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу, внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. З огляду на викладене, з врахуванням тієї обставини, судовий наказ від 19 травня 2016 року виданий Словянським міськрайонним судом скасований, суд приходить до висновку, що оскільки позов судом задоволений, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 689 грн. 00 коп. з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved