Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі виконавчий напис, вчинений 16.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 1/073695Д від 12.03.2007 року в сумі 6\~811088,88грн., посилаючись на те, що він вчинений з порушенням норм закону, зокрема, ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки нотаріус не переконався у безспірності розміру кредитної заборгованості й виконавчий напис видано з пропуском трирічного строку /а.с. 3-5/. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.11.2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено /а.с.71-74/. З таким рішенням не погодився позивач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі /а.с.80-82/. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, зазначаючи, що виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості та у строки, встановлені законом. Однак, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.03.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитну угоду № 1/073695Д та договір про видачу траншу № 1, за умовами яких [PERSON] отримав кредит у розмірі 100000 доларів США з терміном повернення не пізніше 11.03.2017 рокув порядку та на умовах, передбачених вказаними договорами / а.с. 8 13/. 16.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинений виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 6\~811088,88 грн./а.с. 15/. Як вбачається з виконавчого напису, вищевказана сума заборгованості складається із залишку заборгованості за кредитом 82159,40 доларів США, заборгованості за відсотками 106455,48 доларів США, пені 117857,36 доларів США, а також штрафів: 250 доларів США - фіксована частина та 15273,61 доларів США - процентна складова. Частиною 2 статті 1 Закону України "Про нотаріат" визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 33 Закону України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5 (в редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису). Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" та пункту 3 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всі необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк», 22.11.2010 року направив [PERSON] вимогу № 030-03/2279, де зазначив, що станом на 22.11.2010 року з його боку допущено порушення умов кредитного договору та не виконано такі договірні зобовязання: не сплачено суму кредиту у розмірі 2985,96 доларів США, не сплачено відсотки за користування кредитом 23316, 21 доларів США, не сплачено пеню за несвоєчасну сплату відсотків 3462,16 доларів США у строк, передбачений договором, та просив погасити цю заборгованість, зазначаючи, що у випадку не сплати боргу буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов договору іпотеки № 3695/1 від 12.03.2007 року, укладеного з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 12.03.2007 року, в обраний банком спосіб або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса./а.с.14/. Вказана вимога була отримана позивачем 29.11.2010 року, що сторонами не заперечується. Отже, предявивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. Таким чином, оспорюваний виконавчий напис від 16.10.2015 року було вчинено поза межами трирічного строку, встановленого вищевказаними нормами закону. На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та не надав жодної оцінки доводам позивача про наявність вимоги банку від 22.11.2010 року, що не відповідає нормам ст. 212 ЦПК України. Письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № 1/073695Д від 12.03.2007 року, на яку посилався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, датована 1 2.10.2015 року та згідно поштової квитанції відправлена боржнику 13.10.2015 року, за три дні до вчинення виконавчого напису від 16.10.2015 року, тобто така вимога направлена банком вдруге /а.с.24-26/. На підтвердження безспірності заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» представив нотаріусу кредитну угоду № 1/073695Д від 12.03.2007 року та договір про видачу траншу №1 від цієї ж дати з додатком графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також виписку по рахунку боржника станом на 15.10.2015 року /а.с.27-35/. Між тим, колегія суддів вважає, що зазначена виписка по рахунку не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, зокрема, розмір пені, нарахований банком у сумі 117857,36 доларів США значно перевищує розмір збитків, а також ПАТ КБ «Приватбанк» були нараховані штрафи, що є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення [PERSON] умов кредитного договору. Отже, апеляційний суд вважає, що наявні правові підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі виконавчого напису, вчиненого 16.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]Ю., а банк, в свою чергу, не позбавлений права звернутись до суду для захисту свої прав у порядку позовного провадження. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, на підставі ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відтак, апеляційна скарга задовольняється.

Outcome: approved