Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

18 лютого 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із позовними вимогами, якими просять: «Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] , 50 000,00 гривень - як часткове відшкодування шкоди, 500,00 гривень - сплачений судовий збір та 2000,00 гривень - витрати на правову допомогу. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] , 55 976,00 гривень - як часткове відшкодування шкоди, 559,00 гривень - сплачений судовий збір та 2000,00 гривень - витрати на правову допомогу» Позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 11 лютого 2018 року, приблизно о 16 год 13 хв, [PERSON] . керував автомобілем марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння. Рухаючись зі швидкістю 60 км/год по проїзній частині вул. Алма-Атинської з боку вул. Довбуша в напрямку вул. Новаторів у м. Києві з правим боковим інтервалом до трамвайних колій приблизно 1 метр, допустив порушення вимог п. 2.9а, 10.1, 11.3 правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, відволікся від управління керованого ним автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху, де в той час зі швидкістю 30 км/год рухався автомобіль «Cheri Amulet», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого [PERSON] здійснив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля «Ford Transit» в передню ліву бокову частину автомобіля «Cheri Amulet», від даного зіткнення автомобіль «Ford Transit» відкинуло лівіше на тротуар, а автомобіль «Cheri Amulet» одразу зупинився. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та дружина [PERSON] , отримали телесні ушкодження та були доставленні до лікарні швидкої-медичної допомоги. Для встановлення вартості матеріального збитку позивач [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер Експерт» з заявою про проведення вартості матеріального збитку. Відповідно до Звіту №127/03-18 від 14 березня 2018 року, вартість матеріального збитку складає 131 274,85 гривень. 05 квітня 2018 року [PERSON] яка є потерпілою особою у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 128 КПК України заявила цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 гривень та відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 138 750,00 гривень, яка складається з: 131 274,85 гривень - майнова шкода, 1 500,00 гривень - вартість проведення експертного дослідження товарознавчого дослідження, 5 976,00 гривень - витрати на лікування та транспортування з лікарні. 24 квітня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, задоволено та присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 138 750 грн (сто тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після набрання вироком законної сили [PERSON] , як власник транспортного засобу звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак отримав відмову, оскільки вироком Дніпровського районного суду міста Києва визначено особу [PERSON] , яка зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в результат дорожньо-транспортної пригоди, тому у МТСБУ не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих. 10 березня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Виходячи з положень ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 14 квітня 2021 року представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Петрик Ганна Григорівна подала письмові пояснення, з викладенням своїх міркувань щодо предмету спору, та просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року громадянина [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.. 286 Кримінального кодексу України та задоволено цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та присуджено до стягнення на користь позивачів матеріальну шкоду в розмірі 138 750,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень. 16 квітня 2021 року представник позивачів - адвокат Бокач Ігор Петрович подав заперечення на письмові пояснення відповідача з викладенням своїх міркувань щодо предмету спору, посилаючись на те, що на виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист №1-кп/755/813/18 виданий 29 травня 2018 року, щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 138 750,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., однак 28 серпня 2019 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки шкода заподіяна позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не відшкодована [PERSON] , тому наявні підстави регламентної виплати Моторним (транспортним) страховим бюро України. 02 грудня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині позовних вимог які пред`явлено позивачем [PERSON] про відшкодування шкоди завданої майну в розмірі 50 000,00 гривень та відшкодування витрат на лікування в розмірі 5 976,00 гривень. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 11 лютого 2018 року, приблизно о 16 год 13 хв, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю 60 км/год по проїзній частині вул. Алма-Атинської з боку вул. Довбуша в напрямку вул. Новаторів у м. Києві з правим боковим інтервалом до трамвайних колій приблизно 1 метр, допустив порушення вимог п. 2.9а, 10.1, 11.3 правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, відволікся від управління керованого ним автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху, де в той час зі швидкістю 30 км/год рухався автомобіль «Cheri Amulet», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого [PERSON] здійснив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля «Ford Transit» в передню ліву бокову частину автомобіля «Cheri Amulet», від даного зіткнення автомобіль «Ford Transit» відкинуло лівіше на тротуар, а автомобіль «Cheri Amulet» одразу зупинився. 24 квітня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки. На підставі ст. 76 Кримінального кодексу України покладено на [PERSON] наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вирок у частині позбавлення [PERSON] права керування транспортними засобами підлягає реальному виконанню. Присуджено до стягнення з [PERSON] процесуальні витрати в розмірі 1716 грн за проведення автотехнічної експертизи № 12-1/406 від 01.03.2018р., 1796 грн 90 к. за проведення судово-медичної експертизи №340/Е від 01.03.2018 року; 1796 грн 90 к. за проведення судово-медичної експертизи №341/Е від 01.03.2018 року. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задоволено. Присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 138 750 грн (сто тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. На даний час вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року не скасовано та набрав законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] , як власник автомобіля «Cheri Amulet», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування завданої майнової шкоди, яка мала місце 11 лютого 2018 року, та 21 серпня 2018 року отримав відмову в зв`язку з тим, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року, визначено особу [PERSON] , який зобов`язаний відшкодувати заподіяну шкоду. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Відповідно до частин 4, 5, 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальну провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справи про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду подати цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №755/4770/18 (провадження №1-кп/755/813/18) [PERSON] має статус потерпілої особи кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018100040001630 від 12 лютого 2018 року за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У відповідності до ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, [PERSON] заявила цивільний позов про відшкодування майнової шкоди завданої спричиненої кримінальним правопорушення моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень та 138 750,00 гривень, яка складається з: 1 500,00 гривень - вартість проведення експертного товарознавчого дослідження, 5 976,00 гривень - витрати на лікування та транспортування з лікарні, та 131 274,85 гривень - майнова шкода, що підтверджується Висновком №127/03-18 щодо вартості матеріального збитку транспортного засобу «Cheri Amulet», державний номерний знак [NUMBER] від 14 березня 2018 року. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. В рамках кримінальної справи №755/4770/18, судом було досліджено та взято до уваги Висновок №127/03-18 вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Cheri Amulet», державний номерний знак [NUMBER] , від 14 березня 2018 року, замовником якого виступав [PERSON] , за загальним обсягів доказів, які долучено до позовної заяви, позивачем [PERSON] долучено той самий Висновок, як доказ оцінки заподіяної шкоди, на підтвердження вартості заподіяної шкоди власнику транспортного засобу «Cheri Amulet», державний номерний знак [NUMBER] . Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року, щодо засудженого [PERSON] , [INFO] , за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, набрав законної сили 25 травня 2018 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Закону України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню. За даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, в автоматизованій системі виконавчого провадження міститься інформація по виконавчому провадженню № 57169511, ідентифікатор доступу: 6БД280579765. На виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 1-кп/755/813/18 виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 29 травня 2018 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 158 750,00 гривень. 13 вересня 2018 року заступником начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лагоцькою Вікторією Федорівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 13 вересня 2018 року заступником начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лагоцькою Вікторією Федорівною винесено постанову по арешт коштів боржника. 19 жовтня 2018 року заступником начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лагоцькою Вікторією Федорівною винесено постанову по арешт коштів боржника. 22 серпня 2019 року заступником начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лагоцькою Вікторією Федорівною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 21 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінською Катериною Михайлівною винесено постанову про передачу виконавчого провадження. 21 лютого 2021 року начальником відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко Іриною Василівною винесено постанову про прийняття виконавчого провадження. Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Членство страховиків у МТСБУ є обов`язковою умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Моторне (транспортне) страхове бюро України діє на підставі Статуту, який затверджено Загальними зборами членів МТСБУ (протокол від 18 жовтня 2018 року №55/2018), який погоджено Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Розпорядження від 13 грудня 2018 року №2173) Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Статуту, Моторне (транспортне) страхове бюро України не має на меті отримання прибутку. Метою діяльності Моторного (Транспортного) страхового бюро України є: виконання гарантійних функцій стосовно відшкодування шкоди, завданої третім особам при експлуатації наземних транспортних засобів, відповідно до чинного законодавства України та угод, укладених Бюро з уповноваженими організаціями інших країн зі страхування цивільно-правової відповідальності; взаємне врегулювання питань стосовно відшкодування шкоди та забезпечення виплати страхового відшкодування третім особам; координація роботи страховиків - його членів у сфері страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як на території України, так і за її межами; захист інтересів членів Бюро. Основними завданнями Бюро є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів (компенсацій та відшкодувань) на умовах, передбачених чинним законодавством України; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при Бюро для забезпечення виконання покладених на нього функцій; виконання страхових зобов`язань з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у тому числі за договорами міжнародного страхування) за страховиків - членів Бюро у разі недостатності коштів та майна цих страховиків, що визнані банкрутом та/або ліквідовані; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування "Зелена картка" та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; укладання угод з уповноваженими організаціями інших країн з страхування цивільно-правової відповідальності про взаємне визнання договорів страхування цивільно-правової відповідальності та взаємне врегулювання питань стосовно відшкодування шкоди; виконання цих угод; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються спеціальним Уповноваженим органом з питань регулювання ринків фінансових послуг, та забезпечення такими полісами страховиків - членів Бюро в порядку, визначеному Президією Бюро; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників; розрахунок розміру базового страхового платежу та коригуючих коефіцієнтів за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності для подання на затвердження до Уповноваженого органу з питань регулювання ринків фінансових послуг; встановлення порядку укладання та виконання членами Бюро договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (в т. ч. договорів міжнародного страхування), забезпечення платоспроможності Бюро та його членів; представництво членів Бюро з метою захисту їх інтересів у взаємовідносинах з органами державної влади України, а також з уповноваженими організаціями інших країн - членів міжнародної системи автострахування "Зелена картка" з страхування цивільно-правової відповідальності; представництво та участь Бюро у роботі відповідних міжнародних органів; розгляд претензій третіх осіб стосовно відшкодування шкоди, спричиненої власником транспортного засобу, що мав відповідний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладений у державах з уповноваженими організаціями з страхування цивільно-правової відповідальності, з якими Бюро уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування, та/або відповідно до інших укладених Бюро угод; координація діяльності страховиків - членів Бюро при укладанні договорів перестрахування по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності за договорами міжнародного страхування на період, поки укладення таких договорів перестрахування буде вимагатися умовами членства Бюро в міжнародній системі автострахування "Зелена картка" та/або прийнятими на себе членами Бюро зобов`язаннями; взаємодія з органами державної влади України з метою захисту інтересів членів Бюро щодо законодавчого врегулювання питань, пов`язаних з проведенням обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; здійснення через засоби масової інформації заходів щодо роз`яснення питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, його соціально-суспільного значення; створення, підтримка та обслуговування єдиної централізованої бази даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. (п. 3.2. ст. 3 Статуту) Суб`єктами звернення є потерпілий (юридична та фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу), або інша особа, яка має право на отримання відшкодування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, заподіяної третій особі У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Згідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ. Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ. У відповідності до п. 41.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; б) власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду; в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а" та "в" цього пункту, розподіляються рівними частками між повними членами МТСБУ. МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування. (п. 41.3 ч. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. (п. 41.4 ч. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 3 статті 368 Цивільного кодексу України, вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Відповідно до ч. 1,2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, з 09 березня 2002 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження видане Новошляхівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області 09 березня 2002 року. Легковий автомобіль марки «Chery Amulet», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 29 грудня 2017 року. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим. Зі змісту статтей 15,16 Цивільного кодексу України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Визначаючи предмет позову як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами процесуального законодавства позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачем є особа, якій пред`явлено позовні вимоги. Тобто учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Такий висновок міститься у постанові Верховного суду № 759/15075/19 від 01.07.2021, ЄДРСР №98105328. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупність, суд приходить до висновку, що транспортний засіб марки «Chery Amulet», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , є об`єктом права спільної власності подружжя, а правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлений законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року вирішено питання та присуджено до стягнення з винної особи на користь потерпілої особи [PERSON] , яка є дружиною позивача у даній справі, в повному обсязі матеріальну шкоду, що становить 131 274,85 гривень, яка визначена Висновком № 127/03-18 щодо вартості матеріального збитку транспортного засобу, оскільки один з подружжя, як співвласник майна реалізував право на відшкодування шкоди шляхом пред`явлення цивільного позову в межах кримінальної справи, тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення страхового відшкодування, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed