Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.08.2008 року ВАТ "Ерсте Банк" та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 014/0321/4/21863. Відповідно до положень цього договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 742 114,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи зі ставки 13,50% в рік. Кінцевий термін повернення кредиту та сплати всіх платежів - 26.08.2018 року. Відсотки сплачуються щомісячно до 15 числа (включно) кожного місяця безготівковим платежем на позичковий рахунок, що вказаний в договорі, чи в касу банку. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за його користування та комісій позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Однак, уклавши з позивачем договір про отримання кредиту, позичальник [PERSON] систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами, яка станом на 26.05.2014 року становить 648 827,61 євро. Надіслана відповідачу вимога про виконання кредитних зобов'язань залишилась без реагування. Позивач також зазначає, що виконання зобов'язань за договором забезпечується заставою рухомого майна - автомобіля марки "КРАЗ" згідно з договором застави транспортного засобу. Відповідно до умов останнього у випадку невиконання позичальником зобов'язань по кредитному договору заставодержатель з дотриманням відповідної процедури має право звернути стягнення на заставне майно реалізує його будь-яким прийнятим способом самостійно або через третіх осіб за власним розсудом. Тому позивач просить звернути стягнення на вказаний транспортний засіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом реалізації предмета застави способом проведення прилюдних торгів, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн. Представник позивача Ласійчук О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить їх задовольнити та згідний на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений через адміністрацію Сокирянської ВК №67 Чернівецької області, в якій відповідач відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк, про що свідчать поштові повідомлення про одержання представником даної установи судових повісток-викликів та іншої судової кореспонденції для вручення їх [PERSON] та розписками останнього про отримання вказаних документів в строк, передбачений ч.4 ст.74 ЦПК України. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.08.2008 року ВАТ "Ерсте Банк" та відповідач [PERSON] уклали вищевказаний кредитний договір з фізичною особою № 014/0321/4/21863 (а.с.6-9). Відповідно до положень даного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 742 114,00 євро до 26.08.2018 року зі сплатою 13,50 % річних на реконструкцію та будівництво готельного комплексу за адресою: [ADDRESS], за програмою "Кредит на будівництво (добудову та реконструкцію) та ремонт комерційної нерухомості з встановленням іпотеки" на умовах, визначених договором. Згідно з положеннями п.п. 1.1.1, 1.2 вказаного договору встановлюється надання траншів кредиту в межах ліміту кредитування до 31.08. та 30.09.2008 року в розмірі по 247 371,00 євро, а до 31.10.2008 року - 247 372,00 євро. Повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником відповідно до графіку платежів, наведеному в додатку №1 до договору. Отже, банк свої зобов'язання за договором виконав. У відповідності до п.п.5.1, 5.2 договору відповідач зобов'язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісій на умовах, передбачених договором; здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку погашення траншів кредиту згідно з графіком платежів та остаточне погашення отриманого кредиту щомісячно до 15 числа (включно), починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту на рахунки, зазначені в договорі. У відповідності до п.9.1 договору за порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, що передбачені договором, відповідач сплачує банку пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також штраф в розмірі 0,1 % від суми наданого кредиту за кожний факт порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором заставодавець на умовах, передбачених договором, передав в заставу належний йому автомобіль марки "КРАЗ», що стверджується договором застави транспортного засобу, посвідченим 27.08.2008 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 15-16). В п.1.2 договору застави зазначені характеристики даного автомобіля, вказані в резолютивній частині цього рішення, а в п.1.3 сторонами визначено вартість предмета застави і така вартість становить 1 149 000, 00 грн. Пунктом 2.12 договору застави передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань по кредитному договору заставодержатель на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставне майно реалізує його будь-яким прийнятим способом самостійно або через третіх осіб за власним розсудом. Відповідно до п.3.2.2 договору застави заставодержатель має право достроково, тобто до настання строку погашення боргу по кредитному договору, стягнути суму заборгованості по вказаному договору за рахунок звернення стягнення та реалізації заставного майна у випадку порушення заставодавцем умов договору застави та/або умов кредитного договору. Судом встановлено, що відповідач станом на 26.05.2014 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 648 827,61 євро, що еквівалентно 10 681 110, 11 грн., яка складається із основного боргу за кредитом - 508 375,51 євро; заборгованості за відсотками - 140 452,10 євро. Божнику також нараховані штрафні санкції в загальному розмірі 291 915,68 грн., з яких: 132 414,97 грн. пеня за прострочення користування кредитом, 159 500,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків (а.с.21-25). Правонаступником ВАТ "Ерсте Банк" є ПУАТ "ФІДОБАНК", що стверджується відповідними змінами до Статуту та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.26-36). Судом також встановлено, що 10.02.2014 року ПУАТ "ФІДОБАНК" відповідачу направлялось повідомлення - вимога про виконання кредитних зобов'язань (а.с. 19). Враховуючи подальше пред'явлення даного позову, суд вважає, що зазначена вимога залишилась відповідачем без задоволення. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст.589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.19, ч.1 ст.20 Закону України " Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Оскільки відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором (основне зобов'язання), в зв'язку з чим заборгованість залишається непогашеною, позивач як заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави. Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, в зв'язку з чим присудженню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3 654 грн. Останній сплачено позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою, що стверджується платіжним дорученням № 212482133 від 28.05.2014 року (а.с.1). На підставі ст.ст. 526, 530, 589, 611, 1054 ЦК України, ст. ст.19, 20 ч.1 Закону України "Про заставу" та,

Outcome: approved