Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", далі ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір від 24 грудня 2010 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. В порушення умов вказаного кредитного договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 28311 грн. 96 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 1801 грн. 37 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 24486 грн. 21 коп., заборгованості за пенею та комісією - 200 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1324 грн. 38 коп. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 28311 грн. 96 коп. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с.4). Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача (а.с. 130). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідач подав до суду заяву про застосування судом строку позовної давності, мотивуючи її тим, що останній платіж щодо погашення заборгованості по кредиту за вказаним договором ним був зроблений у 2013 році, а ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовом у березні 2018 року, поза межами встановленого законодавством трирічного строку позовної давності. З Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, п.1.1.7.31 яких встановлено строк позовної давності щодо вимог Банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років, він не ознайомлювався, вони не містять його підпису. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови він розумів, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови щодо збільшення строку позовної давності не змінювались. В його заяві від 24 грудня 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Просить відмовити в позові ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку зі спливом позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України (а.с.56-58). Від позивача АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на заяву про застосування строків позовної давності, в якому останній заперечував проти заяви відповідача, вважаючи, що обставини, на які посилається відповідач у своїй заяві не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі (а.с.90-94). Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір від 24 грудня 2010 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який складається з анкети - заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, що становлять кредитний договір (а.с. 10, 11, 12 - 35). Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" з 21.05.2018 року змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (а.с.124). Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана анкета - заява разом пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.10). Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Зміни до Умов та правил надання банківських послуг вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України. У тих випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє позичальника про внесення змін шляхом використання різних каналів зв'язку (п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати позичальника, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від позичальника про незгоду зі змінами, то вважається, що позичальник приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення позичальника. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку невиконання зобов'язань по Договору, на вимогу Банка виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку (п. 2.1.1.5.5 та п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг). За умовами договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (п.2.1.1.7.6). Крім того, у випадку виникнення прострочення зобов'язання на суму від 100 грн. позичальник сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів (п. 2.1.1.12.6.1). Згідно п.2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності щодо вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання договору від 24 грудня 2010 року. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов'язки, які вони врегулювали вказаним договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] заборгованість станом на 28 лютого 2018 року року становить 28311 грн. 96 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 1801 грн. 37 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 24486 грн. 21 коп., заборгованості за пенею та комісією - 200 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1324 грн. 38 коп. (а.с. 8-9). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорював договір позики, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ним, не надав суду доказів, що кредитний договір укладений проти його справжньої волі. Відповідач у своїй заяві просив суд застосувати позовну давність, відмовити в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позивач отримав заяву відповідача про застосування строку позовної давності (а.с. 90-94). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Слід зазначити, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що строк дії кредитної картки [PERSON] до останнього дня 11.2014 року (а.с.99). Таким чином, договір діяв до 30 листопада 2014 року, після чого у банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, звернувшись до суду в установлений законом строк позовної давності. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у березні 2018 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 28 лютого 2018 року, тобто після спливу трирічного строку з часу спливу терміну дії кредитної картки. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає обґрунтованим посилання відповідача щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності. Договором встановлений строк кредитування до останнього дня 11.2014 року - до 30 листопада 2014 року, а тому після його закінчення банк мав право просити стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. Необгрунтованою є вимога про стягнення нарахованої на ці проценти неустойки, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога про стягнення нарахованої на ці проценти неустойки. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2018 року в справі № 204/3294/14-ц. Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, та поновленням прав, пов'язаних з поверненням кредиту у встановлені строки. Суд детально проаналізувавши, перевіривши причини пропуску строку звернення до суду, встановлені ст.257 ЦК України, не вбачає їх поважності. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Суд вважає, що збільшення строку позовної давності повинно бути обумовлено конкретною датою чи строком та підтверджено підписом позичальника. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд не приймає до уваги положення п. 1.1.7.31 Умов та правила надання банківських послуг, згідно якого установлено позовну давність тривалістю в 50 років, з тих підстав, що Умови не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними. Крім того, у заяві-анкеті позичальника (а.с. 10) домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим доводи позивача про звернення до суду з вимогами до відповідача з дотриманням договірних строків позовної давності не заслуговують на увагу суду. Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2010 року, нарахованої в межах строку кредитування до 30 листопада 2014 року у зв'язку з пропуском позовної давності, в частині стягнення нарахованих процентів за кредитним договором від 24 грудня 2010 року за період з 1 грудня 2014 року (наступний день після закінчення строку кредитування) до 28 лютого 2018 року (день, станом на який банк просив стягнути заборгованість) та неустойки на ці проценти - у зв'язку з їх безпідставністю. Відповідно до ст.ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054, 267 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 279 ЦПК України, -

Outcome: dismissed