Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що в травні 2015 року їй стало відомо про факт відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №84, вчиненого 06.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, згідно якого вбачався факт наявної в неї заборгованості перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на загальну суму 32 498 грн. 81 коп. Відповідно до змісту виконавчого напису, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна запропонувала стягнути грошові кошти в сумі 34 198,81 гривень з позивачки, які є її боргом за Генеральною угодою № б/н від 02.03.2015 року, укладеним між позивачкою та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Позивачка вважає що нотаріус, який вчинив вищевказаний напис, не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив право позивачки на добровільне виконання вимог третьої особи в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором та Законом, а з боку Банку мало місце зловживання своїми правами - як Кредитора (стягувача), оскільки ним по одному й тому ж кредитному договору вживалися заходи стягнення у формі як звернення до суду про стягнення суми боргу, так і до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, і за двома рішенням отримувалися та подавалися виконавчі листи для проведення примусового стягнення суми боргу. За таких умов позивачка просить постановити рішення, яким визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивачка не з'явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник позивачки не з'явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Від приватного нотаріуса надійшла заява, згідно якої вона просить справу розглядати без її участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, згідно Генеральної угоди б/н від 02.03.2015 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та позивачкою, Позичальниці було реструктуризовано заборгованість за кредитним договором №SAMDN52000068213342 від 19.09.2012 року і визначено розмір заборгованості з дня підписання Генеральної угоди у розмірі 25 093,19 грн., дата погашення кредиту - 30.09.2015 року. Відповідно до умов Генеральної угоди, позичальнику було встановлено строковий кредит в сумі 20 491,98 грн. На позичальника, в свою чергу, покладався обов'язок сплати щомісячно 3415,33 грн. для погашення заборгованості по кредиту. Всього протягом дії даної Генеральної угоди позивачкою було сплачено лише 400 грн. Наприкінці грудня 2015 року від ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" була отримана письмова вимога від 18 грудня 2015 року про усунення порушень за генеральною угодою б/н від 02.03.2015 року зі змісту якої вбачається, що станом на час розрахунку - 14.12.2015 року мало місце прострочення з боку позивачки виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. На підставі викладеного представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в даній вимозі вказав на необхідність дострокового повернення позивачкою кредиту та сплати вищевказаних сум заборгованості, відповідні дії слід було вчинити в 5-денний строк з моменту одержання даної вимоги. Також у вимозі зазначено, що у випадку невиконання даної вимоги банк розпочне захист охоронюваних прав кредитора на дострокове повернення кредиту відповідно до ст.ст.16,18 ЦК України шляхом подачі до суду цивільного позову/вчинення виконавчого напису. В травні 2015 року позивачці стало відомо про факт відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №84, вчиненого 06.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною , згідно якого вбачався факт наявної в позивачки заборгованості ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на загальну суму 32 498 грн. 81 коп. При порівнянні зі змістом письмової вимоги від 18.12.0214 року сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, менша на 500 (п'ятсот) грн. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України. В зв'язку з цим, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, на виконання вказаного вище Закону України «Про нотаріат», Міністерством юстиції України був прийняти Наказ №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (з подальшими змінами та доповненнями). Зокрема, глава 16 вищевказаного Порядку містить положення про наступне : 1.1. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. 2.3. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. 3. Умови вчинення виконавчого напису 3.1. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 3.2. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172". При вчиненні виконавчого напису нотаріусом було допущено порушення вищевказаного Порядку, оскільки з часу надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику (іпотекодавцю) не сплинуло 30 днів, так як повідомлення-вимога була датована 18 грудня 2015 року, а виконавчий напис вчинено 06 січня 2016 року. Тобто минуло лише 18 днів. Крім того, на час вчинення виконавчого напису розмір заборгованості, вказаний у листі-вимозі та самому виконавчому написі не базувався на умовах Генеральної угоди, доказами чого наступні факти. Згідно п.п.2.2. Генеральної угоди зазначено, що у випадку допущення порушення позичальником строків погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 8508,47 грн. Натомість, у згаданій вище письмовій вимозі від 18.12.2015 року розмір штрафу був вказаний в сумі 8470,57 грн., а у виконавчому написі розмір штрафу визначений вже в сумі 7 970,57 грн., що свідчить про наявність суперечностей, а відтак - спору з приводу суми заборгованості, яка фактично була у позичальника на час вчинення вищевказаних дій банком. Розмір залишку заборгованості по тілу, зазначений у письмовій вимозі та оспорюваному виконавчому напису, не відповідає умовам Генеральної угоди, оскільки : сума кредиту - 20 491, 98 грн. (п.2.1. Генеральної угоди) - 400 грн. (фактично сплачених позивачкою 24.04.2015 року = 20 091, 98 грн., а у письмовій вимозі та виконавчому напису зазначено 20 066, 14 грн. Також, у змісті зазначеного виконавчого напису не вказано жодного документа, що підтверджує суму безспірної заборгованості; документів, що підтверджують факт настання кінцевого терміну виконання зобов'язань чи факт прострочення виконання зобов'язання. Чинним законодавством, що регулює нотаріальну діяльність, не надано визначення поняття «безспірна заборгованість», тому підтвердження наявності заборгованості боржника щодо виконання грошового зобов'язання стосовно юридичних осіб має ґрунтуватися на даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності контрагентів за договором, виходячи з такого. Належними доказами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» - платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, а не лише односторонній розрахунок такої заборгованості здійснений кредитором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, то безпосередньо після її закінчення. Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за № 919/9518, до первинних документів відносяться рахунки бухгалтерського обліку банків. Факт надання нотаріусу жодного з названих документів в змісті виконавчого напису не згадується, посилання на такі у виконавчому написі - відсутні. Згідно з виконавчим написом, строк, за який провадиться стягнення - період з 02 березня 2015 року по 14 грудня 2015 року, період розрахунку якого не обґрунтований жодним посиланням на наданий банком документ. За таких обставин, приватний нотаріус не мав підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення позивачки заборгованості за кредитним договором б/н від 02 березня 2015 року, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачкою вимоги про усунення порушень; та зі спливом тридцятиденного строку з часу отримання позивачкою такої вимоги, що свідчить про порушення приватним нотаріусом вимог, передбачених ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», та глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». На думку суду, приватний нотаріус з підстав, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» зобов'язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 02 березня 2015 року, проте вчинив таку нотаріальну. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, заявлений позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved