Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк" подало до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість у розмірі 13143 гривні за кредитним договором №CVXRRX02680128 від 26.03.2007 року. Стягнути судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що отримала кредит в сумі 6000 гривень, за які купила мопед. Спочатку [PERSON] платила за кредитом. В подальшому [PERSON] кілька місяців не сплачувала кошти в рахунок погашення заборгованості. Після цього до них додому приїхав працівник банку на прізвище [PERSON] і вилучив мопед. [PERSON] в подальшому пояснив, що продав цей мопед за 2000 гривень. Після цього [PERSON] перестала погашати заборгованість за кредитом. По справі вже було винесено рішення суду. [PERSON] має на утриманні хвору дитину. Дитині було проведено операцію за яку вони заплатили 22000 гривень. Відповідачка просить зменшити суму пені. Представник позивача Яремчук А.О. подав до суду заяву, в якій просить слухати справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Судом досліджені наступні докази: копія рішення Кельменецького районного суду від 26 квітня 2012 року по справі 2-158/12, розрахунок заборгованості за договором № CVXRRX02680128 від 26.03.2007 року, укладеного між „ПриватБанком" та [PERSON] станом на 25.11.2014 року, копія анкети-заяви позичальника [PERSON] від 26.03.2007 року, копія умов надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт), копія епікризу з картки хворого [PERSON] №1/134, копія епікризу з картки хворого [PERSON] №1/177, копія витягу з історії хвороби №5224 [PERSON], копія витягу з історії хвороби [PERSON] Судом встановлено, що між ЗАТ КБ „ПриватБанк", яке в подальшому реорганізоване в публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" та відповідачкою [PERSON] 26 березня 2007 року був укладений кредитний договір CVХRRX02680128. Згідно даного договору відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 7920 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.03.2009 року, зі сплатою щомісячної суми винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 95 гривень 04 копійки та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 1320 гривень. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідачка зобов'язалася щомісячно, в період з 20 по 25 число, сплачувати відповідні платежі за цим договором в загальній сумі 468 гривень 48 копійок. Для виконання зобов'язань за цим кредитним договором банк відкрив відповідачці рахунок 29093058158884. У заяві позивальника за підписом відповідачки [PERSON] від 26.03.2007 року зазначено що остання ознайомилася і згідна з умовами кредитування, які були надані їй в письмовій формі. Відповідачка надала свою згоду на те, що ця заява, разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) , Тарифами, складає між нею та банком кредитно - заставний договір. До 20 червня 2007 року відповідачка своєчасно і в повному обсязі сплачувала необхідні платежі. Станом на 14.02.2012 року відповідачка [PERSON] не виконала в повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернула позивачу основний борг в сумі 5787 гривень 05 копійок, а також прострочила заборгованість по відсотках в сумі 14494 гривні 04 копійки та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1140 гривень 48 копійок. Відповідно до умов договору відповідачці нараховані штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1718 гривень 43 копійки штраф (процентна складова) та пеня за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 12947 гривні 71 копійка. Загальна сума нарахованої заборгованості складала 36587 гривень. Згідно рішення Кельменецького районного суду від 16 травня 2012 року по справі 2-158/12 з відповідачки на користь позивача вже стягнуто 27208 гривень 62 копійки заборгованості за кредитним договором № CVХRRX02680128 від 26.03.2007 року. Станом на 25.11.2014 року відповідачка [PERSON] також не виконала в повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернула позивачу основний борг в сумі 5787 гривень 05 копійок, а також прострочила заборгованість по відсотках в сумі 14494 гривні 04 копійки та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1140 гривень 48 копійок. Відповідно до умов договору відповідачці нараховані штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 602 гривні 04 копійки штраф (процентна складова) та пеня за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 17828 гривень. Загальна сума нарахованої заборгованості складала 39249 гривень 57 копійок. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості. Пеня ж, в свою чергу, відповідно до п. 5.1. вказаних Умов сплачується при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожень день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з рішення Кельменецького районного суду від 26 квітня 2012 року по справі 2-158/12 вимоги позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] основного боргу в сумі 5787 гривень 05 копійок, заборгованості по відсотках в сумі 14494 гривні 04 копійки, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1140 гривень 48 копійок, пені за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 12947 гривні 71 копійка за період по 14 лютого 2012 року вже були предметом судового розгляду і щодо цих вимог є судове рішення , яке набрало законної сили. Таким чином суд розглядає справу в межах позовних вимог, що не були предметом судового розгляду, а саме стягнення пені за період з 14 лютого 2012 року по 25 листопада 2014 року в сумі 4881 гривня та штрафів 500 гривень штрафу (фіксована частина), 602 гривні 04 копійки штраф (процентна складова). Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: 1) значне перевищення розміру збитків та 2) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, та не заперечується позивачем, що відповідачка частково погасила кредит, з відповідачки вже стягнуто на користь позивача неустойку у вигляді пені в сумі 5787 гривень 05 копійок, загальний розмір неустойки яка вже стягнута і яку позивач просить стягнути значно перевищує розмір збитків - заборгованості за кредитом, яка становить 5787 гривень 05 копійок. Крім того, судом встановлено, що на утриманні відповідачки є четверо дітей, одна з яких має захворювання органів зору. Відповідачка просить суд зменшити суму неустойки. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем і стягнути з відповідачки неустойку в розмірі, який дорівнює половині суми основного боргу, а саме 2893 гривні 53 копійки, оскільки відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача борг в сумі 3538 гривень 20 копійок, в тому числі: штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 144 гривні 68 копійок штраф (процентна складова з врахування суми заборгованості з пенні, що підлягає до стягнення) та пеню за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 2893 гривні 53 копійки. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 65 гривень 58 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial