Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

27 квітня 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 62653,44 грн, за кредитним договором б/н від 15.02.2011 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач 15.02.2011 року отримав кредит у розмірі 4000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач забов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 31.03.2018 року у відповідача перед банком існує заборгованість в сумі 62653,44грн. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні відсутній, в позовній заяві зазначив, що не заперечує справу розглянути за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яке повернулося без вручення адресату з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання що зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідно ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Ухвалою суду від 08.06.2018 року вирішено провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. 15.02.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав і надав кредитні кошти позичальнику. Відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим станом на 31.03.2018 року у відповідача перед банком існує заборгованість в загальному розмірі 62653 грн. 44 коп. яка складається з: - 2532 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 52533 грн. 34 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 4128 грн. 01 коп. - заборгованість за пеню та комісію; - 500 грн. 00 коп. - штраф ( фіксована частина); - 2959 грн. 69 коп. - штраф ( процентна складова); Відповідно до ст.ст. 1048-1050, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 526, ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 610 - 611, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач взяв на себе зобов'язання по погашенню кредиту згідно договору, але своїх зобов'язань не виконав, чим порушуються права позивача, позовні вимоги слід задовольнити частково. Разом із тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за пенею і комісією та штрафів (фіксовану частину та процентну складову). Вимоги про стягнення на користь позивача штрафів (фіксовану частину 500 грн. та процентну складову 2959,69 грн), не підлягають задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Також згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвочасно виконано грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік, що передбачено п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПКУкраїн є обов`язковою для судів, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи вище викладене розрахунок по стягненні пені з відповідача може бути поведений виключно в межах строку позовної давності, а саме з 24.04.2017 року, що згідно розрахунку позивача становить 1000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial