Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що в період шлюбу вони з відповідачем придбали автомобіль марки "Nissan Cefiro", кузов JNICAUA33Z0165782, державний номер [NUMBER], 2004 року випуску. Однак, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, а \~[PERSON] добровільно поділити майно не погоджується, тому позивач просить суд стягнути з відповідача 70 439,00 гривень грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль. 02 грудня 2015 року представник позивача за первісним позовом звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 86 294,45 гривень, оскільки згідно висновку експерта, дійсна вартість спірного автомобіля становить 172 588,90 гривень. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, та просить: 1) визнати його приватною власністю придбане ним за час шлюбу з позивачем за зустрічним позовом рухоме та нерухоме майно, та зобов'язати [PERSON] повернути йому: супутникову антену, тюнер, супутникові головки вартістю 1000,00 гривень; ноутбук вартістю 4500,00 гривень, телевізор діагональ екрана 21 вартістю 1500,00 гривень, телевізор діагональ екрана 32 вартістю 4800,00 гривень, тумба під телевізор вартістю 500,00 гривень, мікрохвильову пічку вартістю 1500,00 гривень, блендерний набір вартістю 800,00 гривень, газову плиту вартістю 3000,00 гривень, кухонний куточок вартістю 800,00 гривень, кухня вартістю 1000,00 гривень, шафа вартістю 2500,00 гривень, комод вартістю 1000,00 гривень, диван вартістю 2800,00 гривень, насосну станцію вартістю 6000,00 гривень, мобільний телефон марки "Самсунг" вартістю 2000,00 гривень, велосипед вартістю 1500,00 гривень, глибинний водяний насос вартістю 4000,00 гривень, 2) просить визнати його приватною власністю каналізаційну систему, свердловину та водогін за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Данилівка, вул. Нова, 29, або зобов'язати відповідача за зустрічним позовом компенсувати йому вартість вищезазначеного майна в розмірі 30 300,00 гривень; 3) визнати його власником грошових коштів в розмірі 6000,00 дол. США, які він отримав від продажу його власного автомобіля марки "Chery Elara" та віддав під час шлюбу з [PERSON] позикодавцю [PERSON] як борг; 4) розділити борг перед [PERSON] в розмірі 1400,00 дол США порівну між сторонами 5) стягнути з [PERSON] 2750,00 гривень, що становить половину вартості відеокамери та пральної машини, які їм подарували, а також витрати позивача за зустрічним позовом на правову допомогу в розмірі 1500,00 гривень. 02 грудня 2015 року позивач за зустрічним позовом уточнив свої позовні вимоги в частині визнання його власником грошових коштів в розмірі 6000,00 дол. США, які він отримав від продажу його власного автомобіля марки "Chery Elara" та віддав під час шлюбу з [PERSON] позикодавцю [PERSON] як борг, та просив стягнути з відповідча за зустрічним позовом 12 700,00 гривень. Представник позивач за первісним позовом в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала, просила суд їх задовольнити, щодо зустічного позову заперечувала, так як [PERSON] жодних доказів, що ними були придбано все вищезазначене рухоме і нерухоме майно за зустрічним позовом, не надав. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов підтривам, оскільки між ними була усна домовленість щодо розподілу спірного майна. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ОК №134094, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 серпня 2012 року, актовий запис №60 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОК №097608, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23 вересня 2014 року, актовий запис №68 (а.с. 6). Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 053521, автомобіль марки "Nissan Cefiro", кузов JNICAUA33Z0165782 належить [PERSON] Як вбачається з відомостей, наданих центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Васильків та Васильківського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області №34 від 14 січня 2015 року, автомобіль марки "Nissan Cefiro", кузов JNICAUA33Z0165782, 27 липня 2013 року зареєстровано за [PERSON], 18 листопада 2014 року зареєстровано за [PERSON] (а.с 43). Як вбачається з висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області №5-04/81 від 15 жовтня 2015 року, дійсна (ринкова) вартість автомобіля марки "Nissan Cefiro", кузов JNICAUA33Z0165782, державний номер [NUMBER], 2004 року випуску, становить 172 588,90 гривень. Як вбачається з копії договору безвідсоткової позики від 27 червня 2013 року, копії розписки від 27 червня 2013 року, [PERSON] надав в позику [PERSON] грощові кошти в розмірі 12000, 00 доларів США в термін до 26 червня 2016 року (а.с. 65-66). Як вбачається з копії акту звірки погашення боргу від 20 листопада2014 року, за [PERSON] залишився борг в розмірі 1400,00 доларів США (а.с. 68). Пунктом 22. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 23. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року \~передбачено, що вирішуючи \~спори \~між \~подружжям \~про \~майно, \~\~необхідно встановлювати \~обсяг \~спільно \~нажитого \~майна, \~наявного \~на \~час припинення спільного ведення господарства, \~з'ясовувати джерело і час його \~придбання. \~Спільною \~сумісною \~власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до \~частин 2, \~3 ст. \~325 ЦК можуть бути будь-які види майна, \~за винятком тих, \~які згідно із законом \~не можуть їм належати (виключені з цивільного при обороту), незалежно від того, на ім'я кого з \~подружжя \~вони \~були \~придбані \~чи внесені грошовими \~коштами, \~якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, \~зокрема, \~можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, \~продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; \~грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, \~дачнобудівельному, \~гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю \~за \~іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, \~ведення домашнього \~\~господарства, \~\~догляд \~\~за \~\~дітьми, \~хвороба \~тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності \~подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено \~домовленістю \~між \~ними \~\~або \~\~шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також, договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Більш того, відповідно. до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. \~Таким чином, приймаючи до уваги те, що позивач за первісним позовом разом з відповідачем [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство, та, що відповідач за первісним позовом під час шлюбу набув права власності на спірний автомобіль, при цьому [PERSON] без будь-якої згоди та повідомлення [PERSON] відчужив спірне майно, не в інтересах сім'ї та не на її потреби, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом та стягнути з відповідача грошову компенсацію замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки "Nissan Cefiro", кузов JNICAUA33Z0165782, державний номер [NUMBER], 2004 року випуску, що відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області №5-04/81 від 15 жовтня 2015 року становить 86 294,45 гривень. Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо надано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перераховане ним майно в зустрічній позовній заяві було придбано сторонами під час шлюбу, та що між ними була усна домовленість щодо розподілу спірного майна, окрім того, [PERSON] не надав суду оригінали письмових доказів, на які він посилається у підтвердження викладених у зустрічному позові обставин щодо існування на його думку боргу, а тому суд не може розглядати наданий копії договору безвідсоткової позики від 27 червня 2013 року, копії розписки від 27 червня 2013 року, як належний доказ, більш того, позивач за первісним позовом не надав суду доказів на підтвердження наявності письмової згоди позивачки на укладення відповідачем зазначеного вище договору безвідсоткової позики, як того вимагає ст. 65 СК України, а тому позовні вимоги є необгрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Судові витрати порподілені між стронами у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved