Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що в період часу з 01.07.1996 року по 16.03.2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду економіст відділу постачання. 16 березня 2017 року позивача було звільнено з ПрАТ "ХТЗ" за угодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. На час звільнення їй не в повному обсязі виплачено заробітну плату за відпрацьований час у розмірі 7046,67 гривень, а через затримку розрахунку також роботодавець повинен сплатити середній заробіток, із середньоденного розрахунку 325,43 гривень, починаючи з дня звільнення по день фактичного розрахунку. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 7046,67 гривень, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з розрахунку 325,43 гривень на день. В суді позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалась на обставини, які викладені в позовній заяві, а також на докази, які додані до позовної заяви. Розмір середньоденного заробітку обчислений нею на підставі розрахункових листів. Надання первісних бухгалтерських документів та довідок є обов'язком роботодавця Також вважає неспроможними посилання представника відповідача щодо відсутності первинної документації, оскільки в день звільнення їй було видано трудову книжку. Представник відповідача Романюк А.В., який діє на підставі довіреності, в судове засідання надав заперечення та додаткові пояснення. В обґрунтування заперечень проти позову посилався на те, що дійсно трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Припиненню трудового договору передувало те, що 15.03. 2017 року до адміністративної будівлі відповідача увійшла група невідомих людей, які назвалися представника влади так званої "Донецької народної республіки", які вимагали сплачувати податки на їх користь, передати в їх розпорядження майно підприємства. Через неможливість виконання злочинної вимоги відповідач залишив майно підприємства в розпорядженні представників так званої "ДНР" та під їх контролем, наслідком чого стало фактичне припинення подальшої господарської діяльності підприємства у м. Донецьку. Крім того, відповідач був змушений штучно обмежити доступ робітників до виробничих потужностей, контроль над якими було втрачено, шляхом переведення таких робітників до інших структурних підрозділів, розміщених на підконтрольній Україні території, або у випадку незгоди останніх із переведенням - шляхом застосування крайнього заходу у вигляді звільнення. За фактом захоплення виробничих потужностей на адресу ГУНП в Донецькій області надіслано заяви про вчинення кримінального правопорушення та за даним фактом Бахмутським відділом поліції ГУНП в Донецькій області внесені відомості до ЄРДР за № 12017050150000801. Щодо вимоги стягнення заборгованості по заробітній платі, то у зв'язку із відсутністю первинної документації через незаконне захоплення підприємства відповідач позбавлений можливості відповідно до діючого законодавства нарахувати, розрахувати та виплатити всі суми, що належать позивачу при звільненні. Окрім того, 17.03. 2017 року відповідачем подано заяву до ГУНП в Донецькій області щодо втрати контролю над печаткою підприємства. В газеті "Голос України" від 22.03. 2017 року було опубліковано оголошення про втрату ПрАТ "ХТЗ" контролю над основною печаткою підприємства з 17.03. 2017 року. В судовому засіданні представник відповідача додатково пояснив, що позивач посилається на документи з розрахунком заробітної плати, виконані самостійно позивачем, при цьому звернув увагу суду на те, що природа таких розрахунків не відома, а матеріали справи не містять докази, які б підтверджували об'єктивну сума заборгованості підприємства перед позивачем, які б до того ж були підписані уповноваженими особами. Щодо розрахункової відомості, на яку посилалась позивачка, просив суд критично поставитись до цього документу, оскільки дана розрахункова відомость була видана пізніше ніж 31.03.2017 року, тобто після захоплення підприємства та втрати контролю над документаціє. Вважає, що відсутні докази наявності заборгованості, відсутні табелі обліку робочого часу для розрахунку. Крім того, рішенням Господарського суду Донецької області встановлено факт невиконання умов договору з ТОВ "Метінвест Бізнес Сервіс" сервісного обслуговування, за умовами якого окремою умовою договору є виконання розрахунків працівникам, здійснення нарахування заробітної плати відповідно до робочого часу. Однак 16 березня ПрАТ "ХТЗ" не надав будь-якої документації, для того щоб ТОВ "Метінвест Бізнес Сервіс" виконав умови договору щодо нарахування виплат, що встановлено рішенням Господарського суду Донецької області від 22.08. 2017 року. Таким чином господарський суд дійшов висновку про відсутність провини ПрАТ "ХТЗ" у ненаданні первинних документів, які мали бути використані ТОВ "Метінвест Бізнес Сервіс" для здійснення нарахування працівникам. Вважає, що документи, надані позивачем, не відповідають порядку оформлення первинних документів, та такі документи не можуть вважатись належними та допустимими доказами. Просив у задоволенні позовних відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач - Приватне акціонерне товариство "Харицький трубний завод" втратив контроль над виробничими потужностями, що підтверджується відповідним зверненням до правоохоронних органів та витягом з кримінального провадження ЄРДР № 12017050150000782, з правовою кваліфікацією - за ст. 341 КК України. Позивач був звільнений з посади фахівця із забезпечення сировиною та матеріалів першої категорії бюро сировини та матеріалів відділу постачання Приватного акціонерного товариства "Харицький трубний завод" з 16.03. 2017 року за угодою сторін, на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 6585 від 16.03.2017 року ПрАТ «ХТЗ» та відповідним записом у трудовій книжці позивачки. (а.с.4-7,10) Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 5 червня 2014 року) передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м. Харцизьк. Крім того, прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Так, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року. За відповідним фактами Бахмутським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області дійсно розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017050150000782 за ст.341 КК України. Задля надання відповідної оцінки ситуації, що склалася у діяльності ПрАТ «ХТЗ», останній звернувся із відповідним запитом до Торгово-промислової палати України. Висновком ТПП України від 23.06.2017 року було підтверджено існування форс-мажорних обставин, які роблять неможливим виконання ПрАТ «ХТЗ» передбачених ст. 47 та ст.116 КЗпП України зобов'язань щодо здійснення розрахунку у день звільнення. Даний висновок Торгово-промислової палати України ґрунтуються на тому, що після 15.03.2017 року (дати фактичного захоплення невстановленими особами виробничих потужностей) відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітників у день звільнення. Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд виходить з того, що сторони не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження нарахування та невиплати заробітної плати позивачу за відпрацьований час, до того ж та відсутня будь-яка бухгалтерська документація, яка б підтверджувала наявність такої заборгованості, з якої суд мав би можливість перевірити розрахунок чи розрахувати грошові суми до стягнення. Відповідач з об'єктивних причин позбавлений можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем. За таких обставин не можливо зробити беззаперечний висновок щодо наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 7046,67 гривень, та середнього заробітку. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, раховуючи принцип диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed