Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

24 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він з 27.11.1998 року є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON]. Відповідач протягом останніх 10 років за місцем реєстрації не проживає і жодних відомостей про себе не повідомляє. Її реєстрація носить формальний характер. Він звертався до Індустріального відділу ДРАЦС РС ДМУЮ в Дніпропетровській області з приводу встановлення факту смерті відповідача. За їх даними відсутній актовий запис про смерть відповідача з 2004-2014 роки. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991р. № 1956 - ХІІ даний договір купівлі-продажу квартири зареєстрований на біржі нерухомості "Лідер" не підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку, стягнути судові витрати по справі (а.с.3-6). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Зазначила, що шлюбні відносини припинено з ініціативи відповідача. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 42 (1637) від 28 травня 2015 року (а.с.20). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 27.11.1998 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу зареєстрованого на біржі нерухомості "Лідер" та зареєстрований в КП "ДМБТІ" на праві часткової власності (а.с.7). Згідно довідки Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради № 185 від 20.01.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8). Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 23 серпня 1985 року - розірвано (а.с.9). З відповіді Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 12.12.2014 року № 1944/10.4-24 згідно перевірки за період з 2004 по 2014р. даних з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON], [INFO] відсутній (а.с.10). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного: У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо. В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивачі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], наділений правом володіння, користування та розпорядження цією квартирою. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкає понад десять років, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про її тимчасову відсутність не встановлено, а отже вона не проживає у квартирі без поважних причин. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація [PERSON] в квартирі носить формальний характер, вимоги позивачі підлягають задоволенню.

Outcome: approved