Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

16.12.2014 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка вказала, що 04.12.1998 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони прожили у спільному шлюбі 7 років. Вподальшому сімейні відносини між сторонами зіпсувалися, сторони не розуміють один одного, не можуть знайти спільну мову у вирішенні сімейних проблем. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні стосунки припинено. Позивачка вважає, що в подальшому збереження шлюбу недоцільне. Прізвище після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне - [PERSON]. Неповнолітнього сина залишити на її утриманні та вихованні. Спору щодо розподілу майна між сторонами немає. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася з поважних причин, надала суду заяву, згідно якої остання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з поважних причин, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Dраховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружжя проживає окремо, припинило шлюбні відносини, сторони не ведуть спільного господарства. Крім того, позивачка підтримала свої позовні вимоги та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно з свідоцтвом про народженя серії [NUMBER] від 27.05.1999 року (а.с. 6) у позивачки та відповідача є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON], [INFO], буде проживати разом з матір'ю і перебувати на її утриманні. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.01.2002 року (а.с. 7), після укладення шлюбу позивачці було присвоєно прізвище "[PERSON]". Таким чином, після розірвання шлюбу вона має право відновити своє дошлюбне прізвище - [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Факт сплати позивачкою судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок підтверджується квитанцією № 2110020 від 16.12.2014 року (а.с. 1). Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved