Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

ПАТ "ПроКредит Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ "Віолена" про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.12.2007 року між ЗАТ "ПроКредит Банк" та [PERSON] укладено рамкову угоду № 172, за умовами якої позивач встановив позичальнику ліміти умов кредитування: ліміт кредитування - еквівалент 700 000 доларів США, ліміт строку кредитування 240 місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних. В забезпечення виконання умов Рамкової угоди між банком та [PERSON] укладено договір траншу № 16.8339/172 згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 297 500 доларів США на строк користування 120 місяців, а відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит, сплатити відсотки в розмірі 12% річних в порядку та строки, встановлені графіком повернення, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту, 21.12.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 172, згідно з яким [PERSON] поручається перед банком за виконання зобов'язань [PERSON] як солідарний боржник. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту, 15.05.2008 року між банком та ТОВ "Віолена" укладено договір поруки № 172-ДП 2, згідно з яким ТОВ "Віолена" поручається перед банком за виконання зобов'язань [PERSON] як солідарний боржник. Відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання в результаті чого, станом на 19.08.2014 року у них виникла заборгованість у розмірі 2349972, 54 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу у розмірі 2349972, 54 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ "Віолена" суму боргу у розмірі 2349972, 54 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ "ПроКредит Банк" підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.12.2007 року між ЗАТ "ПроКредит Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ПроКредит Банк") та [PERSON] укладено рамкову угоду № 172, за умовами якої позивач встановив позичальнику ліміти умов кредитування: ліміт кредитування - еквівалент 700 000 доларів США, ліміт строку кредитування 240 місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних. В забезпечення виконання умов Рамкової угоди між банком та [PERSON] укладено договір траншу № 16.8339/172 згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 297 500 доларів США на строк користування 120 місяців, а відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит, сплатити відсотки в розмірі 12% річних в порядку та строки, встановлені графіком повернення, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. рамкової угоди № 172 від 21.12.2007 р. кредитор на підставі угоди зобов'язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умова, визначених угодою та кредитними договорами. Банк свої обов'язки перед [PERSON] виконав, що підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON], меморіальним ордером № 3349_11 від 21.12.2007 року. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. рамкової угоди № 172 від 21.12.2007 р. за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити кредитору проценти у розміри та в порядку, визначених угодою та кредитним договором у межах максимальних розмірів процентів встановлених угодою. Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного його погашення. Відповідно до п. 10.2. рамкової угоди № 172 від 21.12.2007 р. при порушенні встановлених договором строків погашення грошових зобов'язань, позичальник зобов'язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань, але не менше ніж 15 гривень за кожний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.. Згідно з п.10.4 рамкової угоди № 172 від 21.12.2007 р. нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості без застосування встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості. Понесені збитки відшкодовуються винною стороною у повному розмірі понад неустойку. Згідно з п.10.4 рамкової угоди № 172 від 21.12.2007 р. до всіх вимог, що випливають з угоди та кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлюється спеціальна чи обмежена позовна давність. Відповідно до п. 8.2.1. рамкової угоди № 172 від 21.12.2007 р. банк має право вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю ніж 3 банківські дні. Відповідно до п. 8.6. рамкової угоди № 172 від 21.12.2007 р. у випадку існування заборгованості позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів, позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше ніж через три банківські дні з моменту настання 30 календарного дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором. 21.12.2007 р. між ЗАТ "ПроКредит Банк", правонаступником якого є ПАТ "ПроКредит Банк" і відповідачем [PERSON] в забезпечення виконання кредитного договору укладено договір поруки № 172, згідно з умовами якого [PERSON] поручилась перед банком за виконання усіх зобов'язань [PERSON] за рамковою угодою № 172 від 21.12.2007 р. у повному обсязі, як солідарний із позичальником боржник. Крім того, 15.05.2008 року між банком та ТОВ "Віолена" укладено договір поруки № 172-ДП 2, згідно з яким ТОВ "Віолена" поручається перед банком за виконання усіх зобов'язань [PERSON] як солідарний з ним боржник. Відповідно до п. 3.1. договорів поруки від 21.12.2007 р. № 172, від 15.05.2008 року № 172-ДП 2, поручитель в праві у день настання строку виконання зобов'язання позичальником здійснити його належне виконання за позичальника повністю або частково. Поручитель вправі здійснити дострокове виконання зобов'язання за позичальника на умовах та випадках, визначених кредитними договорами. При цьому поручитель несе усі ризики та відповідальність перед позичальником щодо наслідків дострокового погашення, а також зобов'язується нести усі витрати пов'язані із достроковим виконанням. Відповідно до п. 3.2. договорів поруки від 21.12.2007 р. № 172, від 15.05.2008 року № 172-ДП 2, поручитель зобов'язаний належно повністю виконати зобов'язання позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв'язку із порушенням умов кредитних договорів, а також неможливістю виконання ним його зобов'язань (смерть, тривалий від'їзд за кордон, тимчасова відсутність, ліквідація, банкрутство тощо). Кредитор може вимагати від поручителя дострокового виконання усіх зобов'язань позичальника за наявності підстав для дострокового виконання, які встановлені умовами кредитних договорів. Відповідно до п. 3.9. договорів поруки договорів поруки від 21.12.2007 р. № 172, від 15.05.2008 року № 172-ДП 2, якщо кредитор надіслав поручителю вимогу про погашення заборгованості позичальника і протягом п'яти банківських днів з моменту її відправлення поручитель не виконає цю вимогу, поручитель сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості позичальника за кредитним договорами за кожний день існування заборгованості позичальника, починаючи з шостого банківського дня з дати відправлення поручителю вказаної вимоги. Як роз'яснено у п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Чинне законодавство України передбачає, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка у вигляді пені, якою у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Ч. 3 ст. 549 ЦК України встановлюється, що пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання перед боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ст. 118 ЦПК України позивач вправі об'єднати у одній позовній заяві кілька вимог, зв'язаних між собою. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України, приведених у постанові пленуму № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, частини другої статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує зобов'язання за кредитним договором у встановлений строк. За таких обставин, відповідачі [PERSON] та ТОВ "Віолена" мають зобов'язання перед позивачем за кредитним договором по поверненню кредиту [PERSON], яке, як встановлено судом, на теперішній час не виконано. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Уклавши з банком кредитний договір та отримавши суму за договором траншу у розмірі 297 500 доларів США, [PERSON] у відповідності з умовами договору зобов'язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а відповідачі [PERSON] та ТОВ "Віолена" взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON] Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором укладеного між ЗАТ "ПроКредит Банк", правонаступником якого є ПАТ "ПроКредит Банк" та [PERSON], у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, заборгованість відповідачів за договором перед банком в гривневому еквіваленті за курсом станом на 19.08.2014 р. становить суму у розмірі 2349972,54 грн., яка складається з заборгованість по капіталу у розмірі 167211,64 доларів США, що еквівалентно 2186009,77 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 6204,41 доларів США, що еквівалентно 81112,18 грн., заборгованість по процентах за фактичне користування простроченим капіталом у розмірі 313, 48 доларів США, що еквівалентно 4098,22 грн., пеня у розмірі 78752,37 грн. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, дослідивши надані ПАТ "ПроКредит Банк" письмові докази, суд перевіривши правильність розрахунків ПАТ "ПроКредит Банк", приходить до висновку, що позовні вимоги банку є обґрунтованими та стягненню з відповідачів на користь банка підлягає сума з заборгованості у розмірі 2349972,54 доларів США. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь банку понесені ним судові витрати .

Outcome: approved