Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач через уповноваженого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить суд здійснити поділ спільно набутого майна подружжя та виділити у власність [PERSON] земельну ділянку, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Дударків. кадастровий номер: [NUMBER]; площею 0.12 га; виділити у власність [PERSON] земельну ділянку, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Дударків, кадастровий номер: [NUMBER]; площею 0.12 га; легковий автомобіль Маzda СХ7 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] залишити у власності та в користуванні [PERSON], при цьому стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 частини від дійсної ринкової вартості в розмірі 162 150,00 грн., за умови попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми відповідачем, а в разі не внесення залишити майно у спільній частковій власності, виділивши у власність [PERSON] 1/2 частину вказаного транспортного засобу; виділити у власність [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS]; виділити у власність [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 800,00 грн. Посилаючись на те, що з 06.10.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. За час подружнього життя ними було набуто вказане майно у власність. На даний час позивач проживає окремо. Шлюбний договір подружжям не укладався. Між сторонами не досягнуто згоди, щодо добровільного поділу спільно набутого майна, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом та об»єднано позовні вимоги в одне провадження. Звертаючись до суду із зустрічним позовом [PERSON] просить суд здійснити поділ спільно набутого майна, виділивши їй у власність 2/3 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] виділити у власність 1/3 частини вказаної квартири. Мотивуючи вимоги тим, що за період перебування сторін у шлюбі, ними було набуте спірне майно. [PERSON] вказує, що не заперечує проти запропонованого позивачем за первісним позовом порядку поділу земельних ділянок. Щодо позовних вимог про поділ легкового автомобіля Маzda СХ7 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], звертає увагу суду на те, що вказаний транспортний засіб вибув із її володіння, а тому вона заперечує щодо його поділу. Відносно поділу квартири [ADDRESS], позивач за зустрічним позовом просить суд відступити від рівності часток, та виділити їй у власність 2/3 частини вказаної квартири, а [PERSON] - 1/3 частини, оскільки після розірвання шлюбу з нею залишились проживати двоє малолітніх дітей, які перебувають на її утриманні. [PERSON] ухиляється від сплати аліментів стягнутих з нього за рішенням суду, у зв»язку із чим на момент звернення із зустрічним позовом до суду у нього утворилась заборгованість у розмірі 35 162,99 грн. Враховуючи, що діти часто хворіють, а встановлені їм діагнози потребують постійного медичного нагляду і лікування, відповідач самоусунувся від обов»зку щодо утримання дітей, а розмір аліментів є недостатнім для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, позивач за зустрічним позовом просить суд заявлені нею вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти зустрічного позову заперечувала у повному обсязі, вважала, що відсутні істотні обставини, для відступу від рівності часток при поділі спільно набутого подружжям майна - квартири [ADDRESS]. Додатково повідомила, що відповідачем за зустрічним позовом погашена заборгованість по сплаті аліментів, а стороною позивача за зустрічним позовом не доведено належними і допустимим доказами, що розмір аліментів встановлений судом, які позивач отримує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування малолітніх дітей. З огляду на означене, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним, у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON], підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити, виходячи із мотивів, якими обґрунтовано зустрічні позовні вимоги. Пояснив, що позивачем за первісним позовом не підтверджено ринкову вартість автомобіля Маzda СХ7 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] у сумі 162 150,00 грн. А відтак, розмір компенсації визначений [PERSON] ? частини автомобіля від його ринкової вартості у сумі 162 150,00 грн. є необґрунтованою. Більше того, зазначив, що позивач за первісним позовом просить суд про стягнення компенсації 1/2 частини вартості автомобіля за умови попереднього внесення [PERSON] відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а в разі не внесення такої грошової суми, просить виділити у власність [PERSON] 1/2 частини вказаного автомобіля. Разом з тим, після розірвання шлюбу, вказаний транспортний засіб було продано [PERSON] за 95 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу, а кошти від його продажу використані в інтересах сім'ї. За таких обставин, вважав, що розглядаючи заяву в межах заявлених позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення компенсації 1/2 частини вартості автомобіля від його ринкової вартості у сумі 162 150,00 грн., про що згодом під час надання усних пояснень заявляла представник позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 06 жовтня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі. (а.с.5). Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 49,51). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний.( а.с.5). За період перебування сторін у шлюбі, ними було набуто наступне майно: квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єщенко Д.М, зареєстровано у реєстрі за № 66 та в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна за реєстровим № 2592 ( а.с.83-85); земельні ділянки, що розташовані в Київській області, Бориспільський район, с. Дударків., кадастровий номер: [NUMBER]; площею 0.12 га, та кадастровий номер: [NUMBER]; площею 0.12 га, що підтверджується державними актами на земельну ділянку (а.с.6,7); легковий автомобіль Маzda СХ7 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 14.04.2015 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], земельна ділянка в Київській області, Бориспільський район, с. Дударків., кадастровий номер: [NUMBER], зареєстровані на праві власності за [PERSON] Крім того, за [PERSON] на праві власності було зареєстровано автомобіль Маzda СХ7 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 14.04.2015 року, який після розірвання із [PERSON] шлюбу було відчужено на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6341/2016/137310 від 19.10.2016 року. Право власності на земельну ділянку в Київській області, Бориспільський район, с. Дударків., кадастровий номер: [NUMBER], на підставі державного акту на землю зареєстровано за [PERSON] Однак, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку, лише на ім'я одного з подружжя, не спростовує презумпції належності вищевказаного майна до спільної сумісної власності подружжя. Отже, сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому в разі не вчинення сторонами дій направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя"). Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. По-перше, відповідно до ст. 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК України). По-друге, суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності ( ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей. По-третє, суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об'єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Крім того, в процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов'язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя. Відповідно до ч. 1,4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки сторони дійшли добровільної згоди щодо поділу земельних ділянок площею по 0,12 га кожна, в Київській області, Бориспільський район, с. Дударків., кадастровий номер: [NUMBER], та кадастровий номер: [NUMBER], визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог в цій частині та приходить до висновку, що у власність [PERSON] у порядку поділу майна подружжя слід виділити земельну ділянку за кадастровим номером: [NUMBER], а у власність [PERSON] у порядку поділу майна подружжя слід виділити земельну за кадастровим номером: [NUMBER]. Щодо позовних вимог про поділ автомобіля Маzda СХ7 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], шляхом виплати [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 1/2 частини від вартості спірного автомобіля в розмірі 162 150,00 грн., за умови попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми відповідачем, а в разі не внесення залишити майно у спільній частковій власності, виділивши у власність [PERSON] 1/2 частину вказаного транспортного засобу, то суд виходить з наступного. Як було зазначено вище, транспортний засіб Маzda СХ7 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], був зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 14.04.2015 року на праві власності за [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6341/2016/137310 від 19.10.2016 року, [PERSON] продала вказаний автомобіль [PERSON] за 95 000,00 грн. Таким чином, відчудження транспортного засобу було здійснено відповідачем за первісним позовом після розірвання шлюбу із позивачем. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] не здійснювала компенсації ? частини грошових коштів від продажу даного автомобіля відповідачу та заперечує проти вимог попереднього їх внесення на депозитний рахунок суду. Як пояснив представник відповідача за первісним позовом, [PERSON] використала ці кошти на потреби сім»ї, а саме на оздоровлення дітей. При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним і подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог. Як визначає п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя"). Таким чином, суд вважає, що поділ спірного транспортного засобу має бути проведений, виходячи із вартості спірного автомобіля на момент його продажу 19.10.2016 року, визначеної договором купівлі продажу № 6341/2016/137310 укладеним між [PERSON] та [PERSON], оскільки інших належних і допустимих доказів, у розумінні положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, на підтвердження його вартості сторонами не надано. Не зважаючи на роз»яснене судом право на призначення експертного дослідження для визначення дійсної вартості спірного автомобіля. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 71 СК України, суд дійшов висновку про необхідність проведення поділу транспортного засобу шляхом покладання на [PERSON] обов'язку компенсувати [PERSON] 47 500,00 грн. у вигляді грошової компенсації замість його частки (1/2) у спільному майні.( 95000 грн. :2). Вирішуючи позовні вимоги про поділ в порядку спільно набутого майна подружжя квартири [ADDRESS], необхідно зазначити наступне. Як убачається, із матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 21.11.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с.52-56). Із досліджених судом довідок - розрахунку заборгованості по аліментах, виданих Дніпровським районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.09.2017 року, 08.12.2017 року, убачається, що у [PERSON] станом на 23.06.2017 року існувала заборгованість перед [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей на підставі означеного рішення суду у сумі 35 162,99 грн. Станом на 01.12.2017 року вказана заборгованість погашена у повному обсязі. [PERSON] просить суд відступити від рівності часток при поділі квартири [ADDRESS] посилаючись на недостатній розмір аліментів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування малолітніх дітей. Перевіряючи обставини, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги та надаючи оцінку наданим на їх підтвердження доказам, судом встановлено, що матеріали справи містять консультативні висновки лікарів, рахунки на оплату медичного обстеження та придбання ліків малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.60-82). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року при вирішенні справи про стягнення аліментів, було встановлено, що доход [PERSON] за основним місцем роботи за період з 25.01.2017 року по 27.02.2017 року складає 3 428,76 грн. На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. Із довідки розрахунку заборгованості по аліментів від 08.12.2017 року виданої Дніпровським районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, убачається, що 1/3 частина доходу [PERSON] на 2017 рік становить 19 311,83 грн., що в середньому на місяць за 2017 рік складає 1 600,00 грн., тобто по 800,00 грн. на кожну дитину щомісяця. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Інших відомостей щодо розміру доходу [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від шести до вісімнадцяти років з 01 січня 2017 пo 30 квітня становить 1689 грн., з 01 травня пo 30 листопада - 1777 грн., з 01 грудня - 1860 грн. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] доведено належними і допустимими доказами, що розмір аліментів, який вона отримує на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. А відтак, суд вважає, що при вирішенні даного спору, є підстави відступи від засад рівності часток подружжя на підставі ч. 3 ст. 70 СК України. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд обмежений у праві самостійного збирання доказів, і лише сприяє сторонам у реалізації їхніх прав і обов»язків. Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає можливим визначити ідеальні частки сторін у праві власності на квартиру без її реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що у порядку поділу майна подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а відповідно за [PERSON] визнати право власності на 1/3 частини вказаної квартири. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем за первісним позовом судові витрати по оплаті судового збору підлягають відшкодуванню [PERSON] у розмірі 2 815,51 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат за зустрічним позовом з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 553,86 грн.

Outcome: partial