Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~04 вересня 2018\~року (згідно\~поштового конверту\~30.08.2018\~року (а.с.36))\~ представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач 17.08.2012 року отримав кредит у розмірі 4500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач забов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 01.07.2018 року у відповідача перед банком існує заборгованість в сумі 15028,68 грн. \~ \~ \~ \~Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні відсутній, в позовній заяві зазначив, що не заперечує справу розглянути за відсутності представника банку.\~ Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав заяву згідно якої просить справу розглянути у його відсутності. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.78). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. 17.08.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] (далі відповідач) було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.8). Відповідач підписавши анкету заяву (а.с.8) погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і був згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Відповідач зобов`язався їх виконувати та ознайомлюватись зі внесеними змінами на офіційному сайті позивача. Заява засвідчена підписами\~\~\~\~уповноваженої особи\~\~\~\~ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем. Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав і надав кредитні кошти позичальнику. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ ««ПРИВАТБАНК»). Відповідач не виконав зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим станом на 01.07.2018 року у відповідача перед виникла заборгованість в загальному розмірі 15028,68 грн, яка складається з: - 1584 грн. 59 коп. - тіло кредиту; \~ \~ \~ \~ - 3694 грн. 60 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; \~ \~ \~ \~ - 8557 грн. 65 коп. заборгованість за пеню; \~ \~ \~ \~ - 500 грн. 00 коп. - штраф ( фіксована частина); \~ \~ \~ \~ - 691 грн. 84 коп. - штраф ( процентна складова); Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Заборгованість за тілом кредиту не спростована відповідачем та підлягає стягненню з останньогона користь банку. Що стосується стягнення відсотків, то суд зважає на наступне. [PERSON] Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. В даному випадку відповідачу була видана кредитна картка зі строком дії до січня 2018 року включно (а.с.69 зворот). Отже, строк кредитування припинився з 01 лютого 2018 року та з цієї дати відповідач вже не користувався кредитною карткою та у нього припинились зобов'язання по сплаті щомісячних платежів, які він мав вносити у термін до 25 числа кожного місяця та сплати відсотків, які нараховувались за базовою ставкою щомісяця. В даній справі сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобовязання. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій справі, оскільки був встановлений строк кредитування до 01.02.2018 року, а тому після його закінчення банк мав право просити стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. Отже, нарахування відсотків після 01.02.2018 року є безпідставним, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Разом з тим, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в період з 17.08.2012 року по 31.01.2018 року в сумі 2085,03 грн. Оскільки штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, процентна складова штрафу підлягає перерахунку. Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів складається з 1584,59 грн. заборгованості за кредитним лімітом та 2085,03 грн. заборгованості за процентами, що дорівнює 3669,62 грн., штраф у розмірі 5% від суми заборгованості складе 183,48 грн. Разом із тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача пені. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3757, 00 грн не підлягає задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже на підставі вище викладеного суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4352,62\~грн, заборгованості, яка складається з: 1584,59 грн - заборгованість за кредитом, 2085,03 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 183,48 грн. - штраф у розмірі 5% від суми заборгованості, а в решті позовних вимог необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial