Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., ТОВ «Фактрингова компанія «Вектор Плюс», про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла їх матір [PERSON] , й після її смерті спадкоємцями першої черги є вони, як єдині дочка та син, які звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. у строк, визначений законом, для прийняття спадщини із заявами для прийняття спадщини щодо майна померлої [PERSON] . У спадкову масу входить квартира [ADDRESS] , й зважаючи на їх частки, як єдиних двох спадкоємців після смерті їх матері [PERSON] , кожен із них претендує на Ѕ частину вказаного майна. Попередньо вони звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті їх матері, проте нотаріус постановами від 11 жовтня 2019 року та від 18 листопада 2019 року відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , зважаючи на відсутність оригіналу документа, що посвідчує право власності на вказане майно - свідоцтва про право власності. Оскільки оригіналу правовстановлюючого документа на майно у них не збереглося, а лише його копія, нотаріус звернувся до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про особу власника квартири [ADDRESS] , на що отримав відповідь про те, що згідно з даними реєстрових книг Київського міського бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 15.10.1996 року, Наказ № 1-С від 14.10.1996 року, та зареєстроване в Бюро 31.10.1996 року за реєстровим № 39897, й ця інформація співпадає інформації, зазначної у копії Свідоцтва про право власності на майно. Оскільки вони як спадкоємці надали лише ксерокопію документа, що підтверджує право власності на спадкове майно, надані документи не надавали змоги нотаріусу вчинити нотаріальну дію, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , діюча на півдставі ордерів про надання правової допомоги від 29 листопада 2010 року (а.с. 101, 102), позові вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, тим самим просила поновивши права позивачів на право спадкування майна за законом у порядку першої черги спадкування. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), при цьому зверенувся до суду із заявою про можливий розгляд справи за його відсутності. Відповідач надав відзив на позов від 03 липня 2020 року, у якому просив прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), при цьому звернулась до суду із заявою про можливий розгляд справи за її відсутності. Нотаріусом згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року надано матеріали спадкової справи. Відзив на позов приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. не надано. Третя особа - ТОВ «Фактрингова компанія «Вектор Плюс» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Матеріали справи містять численні заяви ТОВ «Фактрингова компанія «Вектор Плюс» про відкладення розгляду справи, водночас, суд, зважаючи на зазначану такою третьою особу підставу для відкладення розгляду справи, визнав підстави для відкладення розгляду справи необґрунтованими, з можливістю розгляду справи за відсутності такої особи. Третя особа ТОВ «Фактрингова компанія «Вектор Плюс» надала до суду заяву від 17.12.2019 року про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Суд, вирішуючи подану третьою особою заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, виходить із положення ч.3 ст. 267 ЦПК України, й вважає відсутніми підстави для вирішення поданої третьою особою заяви. Так, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спору, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки заява про застосування строку позовної давності подана третьою особою, а не стороною у справі, підстав для її вирішення немає. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, третьої особи на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, згідно поданих ними заяв. Вислухавши пояснення представника позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, а також матеріали спадкової справи № 26/2014 щодо майна померлої [PERSON] , [INFO] , номер у спадковому реєстрі - 56579562, витребувані ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року (а.с. 121 - 122, 130 - 152), у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенну із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та іншими нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть особи, актовий запис № 5639 (а.с. 13, матеріали спадкової справи). Після смерті [PERSON] її спадкоємцями першої черги за законом є позивачі, як єдині дочка та син. Факт родинних відносин між позивачами та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвави про народження позивачів (а.с. 10, 11, матеріали спадкової справи, а.с. 131-152), які звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. у строк, визначений законом, для прийняття спадщини із заявами для прийняття спадщини щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 21, 22, матеріали спадкової справи, а.с. 131-152). У спадкову масу входить квартира [ADDRESS] , й, зважаючи на частки позивачів, як єдиних двох спадкоємців після смерті [PERSON] , кожен із них претендує на Ѕ частину вказаного майна. Попередньо позивачі звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті їх матері, проте нотаріус постановами від 11 жовтня 2019 року та від 18 листопада 2019 року відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , зважаючи на відсутність оригіналу документа, що посвідчує право власності на вказане майно (а.с. 21, 22). Оскільки оригіналу правовстановлюючого документа на майно у позитвачів не збереглося, а лише його копія, нотаріус звернувся до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про власника квартири [ADDRESS] , на що отримав відповідь про те, що згідно з даними реєстрових книг Київського міського бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 15.10.1996 року, Наказ № 1-С від 14.10.1996 року, та зареєстроване в Бюро 31.10.1996 року за реєстровим № 39897 924) (а.с. 24). Зважаючи, що спадкоємці нотаріусу надали лише ксерокопію документа, що підтверджує право власності на спадкове майно, надані документи не надали змоги нотаріусу вчинити нотаріальну дію. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки обставини, які входять до предмета доказування відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі, суд встановлював їх на підставі матеріалів спадкової справи, витребуваної у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. (а.с.130 - 152). Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, свідоцтв про народження та одруження з метою встановлення факту родинних відносин між позивачами як спадкоємцями та померлим як спадкодавцем, й суд відповідно до ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року (а.с. 121 - 122, 126) витребував за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. (а.с.130 - 152) матеріали спадкової справи № 26/2014 щодо майна щодо майна померлої [PERSON] , [INFO] , номер у спадковому реєстрі - 56579562, із якої вбачається, що нотаріус звернувся до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про особу власника квартири [ADDRESS] , на що отримав відповідь про те, що згідно з даними реєстрових книг Київського міського бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 15.10.1996 року, Наказ № 1-С від 14.10.1996 року, та зареєстроване в Бюро 31.10.1996 року за реєстровим № 39897, й ця інформація співпадає інформації, зазначеної у копії Свідоцтва про право власності на майно, які стали предметом дослідження в ході розгляду цієї справи, й встановлені правовідносини та докази покладені в основу рішення суду про задоволення позову. Із матеріалів спадкової справи № 26/2014 до майна померлої [PERSON] , [INFO] , номер у спадковому реєстрі - 56579562, встановлена наявність постанов від 11.10.2019 року та від 18.11.2019 року (а.с. 148, 152) нотаріуса про відмову позивачам у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с.130 - 152, матеріали спадковї справи), що стало правомірною підставою для звернення позивачами до суду із цим позовом. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановивши, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх матері, вони звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовившись від спадщини, що підтверджується матеріалами спадковї справи (а.с. 130 - 152), а тому суд приходить до висновку, що позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину - по Ѕ частині кожен щодо квартири [ADDRESS] , проте свідоцтво не отримали і їх частки на вказане майно залишились не набутими ними, й оскільки позивачі протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, але не отримала свідоцтва про право на спадщину, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, а відсутність оригіналу правовстановчого документу за наявносі його копії, стало підставою для відмови позивачам, як спадкоємцям у порядку спадкування за законом першої черги, у видачі свідоцтв про право на спадщину, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за позивачами права власності за кожним із них по Ѕ частині щодо квартири [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , з урахуванням встановленого між ними родинного зв`язку на підставі свідоцтв про народження, а також інформації про особу власника квартири (а.с.24, 25), які надють їм право спадкування у порядку першої черги спадкування за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, та запереченні на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких підстав позов уцілому є обгрутнованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 10 510 грн. 00 коп. стягнути з відповідача на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1261, 1268 ЦК України, а також Закону України "Про нотаріат", з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: approved