Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

29 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду з дійсним позовом до ТОВ «Агроальянс Груп» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 01 травня 2014 року, її було прийнято на роботу у ТОВ "Агроальянс Груп" на посаду апаратника рафінації жирів та олій 5 розряду в цех рафінації олій. 23 травня 2016 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням. За період її роботи з 01 травня 2016 року по дату її звільнення заробітна плата не була виплачена. Виплата належних їй сум 23 травня 2016 року (в день звільнення, який вона працювала, була на роботі та отримала трудову книжку) власником здійснена не була, а саме: заробітної плати з 01 травня 2016 року по 23 травня 2016 року та грошової компенсації за невикористані дні відпусток. Крім цього, зазначила , що у зв'язку із вказаною затримкою та відповідно до ст. 117 КЗпП роботодавець зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки. [PERSON] надала табуляграми за період з березня 2016 року по квітень 2016 року, в яких зазначені суми нарахованої заробітної плати: березень 2016 року нараховано 3 696 грн 00 коп., квітень 2016 року нараховано 3696 грн. 00 коп. Зазначила у розрахунках, що розмір її середньоденної заробітної плати складає: (3696 грн. 00 коп.. + 3696 грн.00 коп.) : (22 днів + 21 день) = 171 грн. 91 коп. . Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача TOB «Агроальянс» на її користь невиплачену заробітну плату за період з 01 травня 2016 року по 23 травня 2016 року, компенсацію за невикористані відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 517 грн. 97 коп. Позивач [PERSON]. до судового засідання не зявилася, про час, дату і місце судового розгляду була повідомленою належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути дійсну справу у її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Агроальянс Груп» [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 01 серпня 2016 року, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не зявилася, до суду надано заперечення проти позову з проханням розглядати справу за її відсутності. В своєму запереченні представник ТОВ «Агроальянс Груп» зазначила, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. За змістом положень норм чинного трудового законодавства обов'язок ведення кадрової та бухгалтерської документації покладено саме на роботодавця і саме він у розумінні ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України може надати такі документи в якості доказів у справі. Наприкінці квітня 2016 року ТОВ «Агроальянс Груп», яке здійснювало свою виробничу діяльність за адресою: вул. Свободи, 85 в місті Словянську Донецької області, зазнало рейдерського захоплення сторонньою фірмою ТОВ «СФС Трейд», та немає доступу до кадрової, бухгалтерської та іншої документації ТОВ «Агроальянс Груп» та не володіють активом ТОВ «Агроальянс Груп» до теперішнього часу. За зазначеними фактами порушені кримінальні провадження, в яких ТОВ «Агроальянс Груп» є потерпілою стороною. Надати суду довідку про середній розмір заробітної плати [PERSON], а також визначити наявність чи відсутність заборгованості по заробітній платі та її розмір, зясувати наявність чи відсутність невикористаних щорічних його відпусток та визначити розмір їх компенсації є неможливим. Довідки, видані Управлінням Пенсійного Фонду України в місті Словянську, надані [PERSON] в якості доказу невиплати ТОВ «Агроальянс Груп» заробітної плати [PERSON] свідчать лише про нараховані розміри заробітної плати та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи не виплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження невиплати заробітної платні [PERSON] не надано. Не надано також і довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, яку він просить стягнути. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати є необґрунтованими. Необґрунтованими є і вимоги позивача щодо стягнення компенсації за невикористані відпустки. На теперішній час неможливо встановити наявність чи відсутність невикористаних [PERSON] щорічних відпусток, за які роки, якою тривалістю та режимом оплати. Отже не є можливим встановити і розміри таких компенсацій. Зазначила також, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 20 вересня 2016 року вих. № 1024/ 12.1-21 засвідчено настання обставин непереборної сили: станом на 15 вересня 2016 року керівництво та працівники ТОВ "Агроальянс Груп" не мають безперешкодного доступу до виробничих потужностей, що знаходяться за адресою м. Словянськ, вул. Паризької Комуни 21В, документів первинного бухгалтерського обліку, особових справ працівників, технічної документації, приладів обліку електричної енергії тощо. Зазначені вище правопорушення (захоплення підприємств, протиправні дії третіх осіб) за фактичної відсутності можливості вільного та безпечного пересування та здійснення господарської діяльності за своїм характером не залежить від ТОВ "Агроальянс Груп" та мають ознаки форс-мажорних, тобто є непередбаченими, знаходяться поза контролем і унеможливлюють для ТОВ "Агроальянс Груп" своєчасне та в повному обсязі виконання податкових зобовязань, зобовязань щодо додержання законодавства України про працю тощо. На момент видачі висновку Донецькою торгово-промисловою палатою обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Отже, вина ТОВ «Агроальянс Груп», яка є основною умовою відповідальності за ст.117 КЗпП України відсутня, що виключає можливість відповідальності за несвоєчасну виплату невиплату належних працівникові сум при звільненні. Просить суд відмовити [PERSON]О.у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Агроальянс Груп» в повному обємі (а.с.29-30). Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] працювала в ТОВ «Агроальянс груп» апаратником рафінації жирів та олій 5 розряду в цеху рафінації олій з 01 травня 2014 року (Наказ № 253-14-к від 30 квітня 2014 року і була звільнена з роботи 23 травня 2016 року за власним бажанням, на підставі статті 38 КЗпП України ( Наказ № 491-16-к від 23 травня 2016 року) (а.с. 3) Так, відповідно до даних персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відносно [PERSON] у спірний період, у травні 2016 року, останній одночасно працював на двох підприємствах: ТОВ «Агроальянс груп» КОД 39111032 та ТОВ «СФС Трейд» КОД 39548253. У травні 2016 року розмір виплат, отриманих [PERSON] в ТОВ «Агроальянс груп» дорівнює нулю, розмір виплат, отриманих [PERSON] в ТОВ «СФС Трейд» становить 3696 грн. 00 коп. На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд, сприяючи всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, за клопотанням позивача, своєю ухвалою від 11 жовтня 2016 року витребував з ТОВ «СФС Трейд» відомості для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. З повідомлення ТОВ «СФС Трейд» №3110/9 від 31.10.2016р. вбачається, що 01 травня 2016 року між [PERSON]. (виконавець) та ТОВ «СФС ТРЕЙД» (замовник) укладено ци\-вільно-правовий договір №283 від 01 травня 2016 року зі строком виконання робіт з 01 по 31 травня 2016 ро\-ку. За договором Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи (надати послуги): з організації та виконання поточного ремонту та ревізії обладнання, будинків та споруд, прибирання території та приміщень та інші господарські роботи. Відносини між сторонами за договором регулюються Цивільним кодексом України. За актом виконаних робіт від 31.05.2016 року до Договору №283 від 01 травня 2016 року [PERSON] нараховано винагороду в розмірі 3696 грн 00 коп.. в тому числі податки та збори та виплачено вико\-навцеві винагороду в сумі 2975 грн. 28 коп. розмір вирахуваних загальнообов'язкових платежів 720грн. 72 коп. За цивільно - правовим договором облік робочого часу з 01 по 31 травня 2016 року не вівся, оскільки між [PERSON] та ТОВ «СФС ТРЕЙД» були відсутні трудові відносини (а.с. 34). Судом також були оглянуті розрахункові листки позивача за рік, що передував звільненню, та із яких видно, що позивачка перебувала у відпустці у липні-серпні 2015року.. Відповідно ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Відповідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.\~\~ Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом положень норм чинного трудового законодавства обов'язок ведення кадрової та бухгалтерської документації покладено саме на роботодавця і саме він у розумінні ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України може надати такі документи в якості доказів у справі. З огляду на норми чинного законодавства та специфіку трудових правовідносин, обовязок щодо доказування у спорах про стягнення сум, які повинні бути сплачені працівникові при звільненні зокрема покладається саме на роботодавця. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду достовірно встановлено, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем ТОВ «Агроальянс груп» при звільненні [PERSON] не здійснено з нею повного розрахунку, заробітна плата за період роботи з 01 по 23 травня 2016 ро\-ку виплачена не була, як не була сплачена і компенсація за невикористану відпустку. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача в тій їх частині, що представлені позивачем щомісячні розрахункові листи та відомості персоніфікованих даних не є допустимими доказами, оскільки не відносяться до бухгалтерських та кадрових документів, тому що чинним законодавством обмежень щодо засобів доказування у спірних правовідносинах, які вирішуються судом у цій цивільній справі не встановлено, а відповідачем будь-яким чином не спростовані доводи позивача та докази, представлені ним в обгрунтування своїх вимог. З огляду на викладене, роботодавцем під час судового розгляду доводи позивача в цій частині не спростовані, а тому з ТОВ «Агроальянс груп» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати, розмір якої суд визначає, виходячи з наданих сторонами відомостей та компенсація за невикористану відпустку. Положення Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 (далі - Порядку) передбачають, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. При розгляді даної справи суд вважає за можливе застосувати наведені положення Порядку для визначення розміру нарахованої але не виплаченої [PERSON] заробітної плати, оскільки чинне трудове законодавство порядку проведення таких розрахунків не містить, роботодавцем будь-яких відомостей або доказів суду також не надано. Відповідно до даних табуляграм за березень 2016 року по табельному номеру 0000232 [PERSON] була нараховано 3696 грн. 00 коп.; кількість відпрацьованих днів 22. У квітні 2016 року: нараховано 3696 грн. 00 коп.; кількість відпрацьованих днів 21. Таким чином слід дійти висновку, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить: 171 грн. 91 коп.=( 3696грн. 00 коп.+ 3696 грн. 00 коп.)/(22 дн.+11 дн.). Крім того, з наявних в розпорядженні суду відомостей також вбачається, що з врахуванням святкових днів, у травні 2016 року за період з 01 травня по 23 травня 2016 року кількість відпрацьованих [PERSON] днів становить 14 робочих днів. При цьому суд зважає на те, що позивачка працювала повний робочий день. Таким чином, розмір заробітної плати [PERSON] за період роботи з 01 по 23 травня 2016 ро\-ку становить 14Х171 грн. 91 коп. = 2406 грн. 74 коп. Тобто з ТОВ «Агроальянс груп» на користь [PERSON] підлягає стягненню не виплачена в день звільнення заробітна плата в сумі 2406 грн. 74 коп. , з яких підлягають утриманню податки і обовязкові платежі. Розвязуючи вимоги позивачки, про стягнення на її користь компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, суд виходив з наступного. За приписами ст. 2 Закону України Про відпустки, право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи, заробітної плати у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. За приписами ст. 2 Закону України Про відпустки, право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи, заробітної плати у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Статтею 11 ЗУ Про відпустки передбачено заборону ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд. Згідно із ст. 24 ЗУ Про відпустки, у разі звільнення працівника йому може бути виплачена грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно вимог ч 3. ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобовязаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Статтями 83 КЗпП, 24 ЗУ «Про відпустки» від\~15 листопада 1996 року №504/96-ВР передбачено, що\~у\~разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за\~всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а\~також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Кількість днів, за які потрібно виплатити компенсацію за невикористану відпустку, визначається виходячи з встановленої працівнику тривалості щорічної відпустки та розраховується пропорційно до відпрацьованого часу. Тобто для визначення кількості днів потрібно скористатися формулою: Комп. дні = Трив. відп. : 365 кал.днів* Відпр. дні, де Трив. відп. тривалість щорічної відпустки; Відпр. дні кількість відпрацьованих днів, за які належить відпустка,або Комп. дні = Трив. відп. : 12 місяців* Відпр. міс., де Відпр. міс. кількість місяців, за які невикористана відпустка. Під час судового розгляду було достовірно встановлено, що період роботи позивачки, з якого виникає право на повну щорічну відпустку, починається з дня його працевлаштування до відповідача - 01 травня. Таким чином, право на щорічну чергову відпустку загальної тривалості за період роботи 2015-2016 роки виникло у позивача 01 травня 2016 року. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка перебувала у відпустці у липні-серпні 2015 року. Отже станом на день звільнення позивачка мала право на чергову щорічну відпустку за 2016 2017 р.р. Також відповідачем не заперечувалось, що загальна тривалість відпустки становить 24 дні. Розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку проводиться відповідно до норм Порядку. Розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати для оплати компенсації є останні 12 календарних місяців (без урахування святкових та неробочих днів), які передують місяцю нарахування компенсації. В разі, якщо працівник відпрацював менше року, то розрахунок проводиться за період з першого числа місяця, наступного за місяцем прийняття на роботу до першого числа місяця, в якому нараховується компенсація. До розрахунку середнього заробітку для визначення компенсації за відпустку включаються основна та додаткова заробітна плата, премії, допомога по тимчасовій непрацездатності, середня зарплата за період відрядження, суми відпускних, доплати за суміщення професій, розширення зони обслуговування та виконання обовязків тимчасово відсутніх працівників. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення загальної суми доходу за розрахунковий період на кількість календарних днів в розрахунковому періоді. Для отримання суми компенсації потрібно помножити середньоденну заробітну плату на кількість днів, за які сплачується компенсація. Таким чином, з урахуванням проведених вище судом розрахунків, розмір компенсації за невикористану відпустку, який підлягає стягненню з ТОВ «Агроальянс груп» на користь [PERSON] становить 1952 грн. 82 коп.=18 комп.дн.(24:12 міс.Х9 міс.(з врахуванням того, що остання відпустка була у серпні 2015 року)х108 грн.49 коп. середньоденної заробітної плати( 39598 грн. 93 коп. сукупного доходу : 365 відпр. кал. дн.), з яких підлягають утриманню податки і обовязкові платежі. В той же час, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються Главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди, тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-948цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суддів. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 20 вересня 2016 року вих. №1024/ 12.1-21 засвідчено настання обставин непереборної сили: станом на 15 вересня 2016 року керівництво та працівники ТОВ "Агроальянс Груп" не мають безперешкодного доступу до виробничих потужностей, що знаходяться за адресою м. Словянськ, вул. Паризької Комуни 21В, документів первинного бухгалтерського обліку, особових справ працівників, технічної документації, приладів обліку електричної енергії тощо. Зазначені вище правопорушення (захоплення підприємств, протиправні дії третіх осіб) за фактичної відсутності можливості вільного та безпечного пересування та здійснення господарської діяльності за своїм характером не залежить від ТОВ "Агроальянс Груп" та мають ознаки форс-мажорних, тобто є непередбаченими, знаходяться поза контролем і унеможливлюють для ТОВ "Агроальянс Груп" своєчасне та в повному обсязі виконання податкових зобовязань, зобовязань щодо додержання законодавства України про працю тощо. На момент видачі висновку Донецькою торгово-промисловою палатою обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Отже, вина ТОВ «Агроальянс Груп», яка є основною умовою відповідальності за ст.117 КЗпП України відсутня, що виключає можливість відповідальності за несвоєчасну виплату невиплату належних працівникові сум при звільненні. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку задоволенню не підлягають. Також, відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з чим, з відповідача ТОВ «Агроальянс Груп» на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial