Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" 26.01.2015 року звернулось в суд із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 10059,67грн. та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 09.10.2006 року ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали Кредитний договір № б/н (надалі Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов'язався погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Однак своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту, а саме по сплаті поточних платежів по кредиту та нарахованих відсотках відповідач не виконує. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суд поступило клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, згода на заочний розгляд справи. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася провторно, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином рекомендованим листом. Відомостей про причину її неявки немає. Суд у відповідності до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідачки та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 09.10.2006 року ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали Кредитний договір № б/н. Згідно цього Договору позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у розмірі 2000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості кредитом, для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються ним у суб'єктів господарювання, та інших операцій, що не заборонені діючим законодавством. Відповідно до п.23 с.1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, [PERSON] отримала споживчий кредит. За умовами Кредитного договору [PERSON] зобов'язалась щомісяця в строки, визначені Умовами та Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією за попередній звітній місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості та процентів за користування кредитною лінією. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погасити кредит не пізніше останнього дня місяця, вказаного у платіжній картці. Банку надано право вимагати дострокового виконання зобов'язання в разі порушення боржником умов договору. Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом протягом строку дії платіжної картки на погашення заборгованості. Згідно доданого розрахунку [PERSON] сім разів внесла платежі у погашення процентів на карточку у період з 26.11.2006р. по 27.04.2007р. Позивачем не надано відомості про строк дії платіжної картки, виданої відповідачці, який вказується на лицевій стороні самої картки. Однак, цей строк не повинен перевищувати строку дії договору. Відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг строк дії договору 12 місяців з дня підписання. Передбачено можливість його автоматичної пролонгації. Проте, у п.3.1.3 вказано по продовження строку дії платіжної картки шляхом надання клієнту іншої карти з новим строком дії. Відомості про те, що відповідачці видавалася нова платіжна картка відсутні. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, оскільки відповідачкою після отримання кредиту сім разів було проведено платіж у погашення процентів по кредиту, відтак порушено обов'язок погашення кредиту частинами, у Банку виникло право вимагати дострокового повернення кредиту до закінчення строку дії платіжної картки. Про порушення своїх прав Банку достовірно було відомо з часу прострочення чергових платежів, а саме з наступного місяця після внесення останнього платежу з травня 2007 року. Судом не встановлено, що відповідачкою строк кредитної картки продовжувався і їй видавалася нова кредитна картка. Судом встановлено, що з позовом до суду про стягнення з [PERSON] суми неповернутого кредиту та процентів за користування ним ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в січні 2015 року. Пунктом 7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк якого минув. Відповідно до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у зв'язку з вищевказаним пунктом ЗУ "Про захист прав споживачів" позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Таким чином, позивач безпідставно вимагає повернення заборгованості за Кредитним договором № б/н від 09.10.2006 року в сумі 1505,62грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 7598,83грн., штрафних санкцій в розмірі 500грн. та 455,22грн., а всього 10059,67грн. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed