Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

В січні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4KS30050061 від 16.01.2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 3220,28 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення кредитних коштів до 16.08.2006 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 15.01.2014 року складає 58509,95 грн., тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення . Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 16.08.2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір № DNH4KS30050061, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3220,28 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 16.08.2006 року (а.с. 6-7). На підставі Закону України "Про акціонерні товариства" найменування юридичної особи Закрите акціонерне товариство "ПриватБанк" змінено на Публічне акціонерне товариство "ПриватБанк". Відповідно до п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк", банк є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства "ПриватБанк" (а.с. 11). Відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, що станом на 15.01.2014 року становить 58509,95 грн., яка складається з наступного: 1947,21 грн. - заборгованість за кредитом; 17928,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 38634,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання (а.с.5). Станом на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена. Таким чином [PERSON], порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Отже, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача 1947,21 грн. - заборгованість за кредитом; 17928,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Із матеріалів справи вбачається, що розмір пені, яку просить стягнути позивач, значно перевищує розмір основного боргу та відсотків за користування кредитом, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства, суд вважає за доцільне зменшити суму пені з 38634,25 грн. до 2000,00 грн., тим самим задовольняючи частково вимоги позову про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 585,10 грн., а позов задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме в сумі 218,76 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial