Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Ясногірської селищної ради м. Краматорська про визнання права власності в порядку спадкування, свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], є її батьком, після укладення та розірвання шлюбу її прізвище «Полянська». ЇЇ батько, [PERSON], помер 22.04.2009, про що 23.04.2009 виконкомом Ясногірської селищної ради міста Краматорськ Донецької області в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №57. Після смерті її батька відкрилася спадщина, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223, що належав йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.08.1981 нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4175, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Краматорська 10.08.1981 за реєстровим №21373; земельна ділянка площею 0,1405 га, що розташована за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), 223, що належала йому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землі серії ДН, виданого 02.04.1997 Ясногірською селищною радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №375. Слід зазначити, що розпорядженням Ясногірського селищного голови від 17 лютого 2016 №6р "Про перейменування вулиць та провулків у селищі Ясногірка", вулицю «Кірова» перейменовано на вулицю «Лівобережна». На час відкриття спадщини вона не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON]. У встановлений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України строк, вона подала до Третьої Краматорської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її батька [PERSON]. Інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має. Таким чином, вона є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого батька. 20.12.2016 державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1405 га, що розташована за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна, 223, зареєстрованого в реєстрі за №1158, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.12.2016 року, номер запису про право власності: 18149747, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1124446414129. В цей же день 20.12.2016, вона звернулася до Третьої Краматорської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223, після смерті її батька [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Третьої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] від 20.12.2016 за №1008/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223, після смерті її батька, у звязку з тим, що вона не подала документів, що посвідчують право власності її батька [PERSON] на вказаний житловий будинок, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 06.08.1981 нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4175, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Краматорська 10.08.1981 за реєстровим №21373. Дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] 06.08.1981 року нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4175, вона не має можливості отримати, оскільки за інформацією Другої Краматорської державної нотаріальної контори документи даної нотаріальної контори за 1981 рік передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Слід зазначити, що всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній, про що в Другій Краматорській державній нотаріальній конторі її було повідомлено. Таким чином, вона позбавлена можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223, через неможливість отримання в Третій Краматорській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Просить визнати за нею, право власності в порядку спадкування за законом, після смерті її батька [PERSON], померлого 22.04.2009, на житловий будинок «А-1» загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., до складу якого входить прибудова «А1», з господарськими і побутовими будівлями та спорудами: літня кухня Б», погріб «В», сараї «Г», «Д», «Е», убиральня «Ж», гараж «З», літній душ «И», колодязь К», огорожа №1-3, вимощення №1, що розташовані за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та винести рішення на розсуд суду. Заслухавши думку представника позивача, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені до них правовідносини. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 376 ЦК України визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Так, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) ( 435-15 ), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно ст..392 ЦК України власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності ,якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1258 ЦК України, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Із статті 1268 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», роз'яснено, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті 22.04.2009 [PERSON] відповідно до свідоцтво про смерть серії 1-НО за № 368492 виданого виконкомом Ясногірської селищної ради місто Краматорськ Донецької області, актовий запис № 57 від 23.04.2009, відкрилась спадщина яка складається з: житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223, земельна ділянка площею 0,1405 га, що розташована за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), 223 (а.с.10). Відповідно до розпорядженням Ясногірського селищного голови від 17 лютого 2016 за №6р «Про перейменування вулиць та провулків у селищі Ясногірка», вулицю «Кірова» перейменовано на вулицю «Лівобережна» (а.с.13-14). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН, виданого 02.04.1997 Ясногірською селищною радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №375, право власності на земельну ділянку площею 0,1405 га за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223, належить [PERSON] (а.с.12). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 223 по вул. Лівобережна (Кірова) у смт. Ясногірка м. Краматорська Донецької області, право власності належить [PERSON] (а.с.22-25). Разом з тим, за інформацією Другої Краматорської державної нотаріальної контори документи даної нотаріальної контори за 1981 рік передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву, а тому, видати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 223 по вул. Лівобережна (Кірова) у смт. Ясногірка м. Краматорська Донецької області, виданого [PERSON] 06.08.1981 нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4175, не має можливості (а.с.20). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії ЯЕ № 892916 (а.с.6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] від 20.12.2016, [PERSON] після смерті батька отримала у спадщину земельну ділянку площею 0,1405 га за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223 (а.с.15). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2016, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами № 223 по вул. Лівобережна (Кірова) у смт. Ясногірка м. Краматорська Донецької області, на підставі того, що не було надано документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на зазначений будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами (а.с.21). За таких обставин, приймаючи до уваги те, що на житловий будинок № 223 по вул. Лівобережна (Кірова) у смт. Ясногірка м. Краматорська Донецької області є власністю померлого [PERSON], а прибудова «А1», з господарськими і побутовими будівлями та спорудами: літня кухня Б», погріб «В», сараї «Г», «Д», «Е», убиральня «Ж», гараж «З», літній душ «И», колодязь К», огорожа №1-3, вимощення №1, що розташовані за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногірка, вул. Лівобережна (Кірова), буд. 223 збудовані за життя батьком позивача самовільно, і останній на момент смерті в установленому законом порядку не набув права власності на ці споруди, тобто не ввів їх в експлуатацію, а отже право власності на вказане нерухоме майно на момент відкриття спадщини йому не належало, а тому суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, оскільки до спадкоємця в порядку спадкування переходять лише ті майнові права, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 22.04.2009 р., на житловий будинок №223 по вул. Лівобережній (Кірова), смт. Ясногірка, м. Краматорська Донецької області, в інший частині позову відмовити.

Outcome: partial