Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що йому на праві власності належить будівля гуртожитку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року. До набуття позивачем права власності будівля гуртожитку використовувалась попереднім власником ВАТ "Металургмаш" у якості гуртожитку для тимчасового проживання одиноких осіб, які перебували з підприємством у трудових відносинах. З дати укладення позивачем договору купівлі - продажу гуртожитку в кімнатах площею 19,2 кв.м та 22 кв.м., зазначених у технічному паспорті на будівлю гуртожитку під №21 та №22 , на 1 поверсі мешкали та зареєстровані відповідачі ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ), а у 2016 році [PERSON] зареєстрував за адресою гуртожитку малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2017, яке набрало законної сили, позивачу відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом виселення відповідачів з гуртожитку. Правовою підставою проживання та користування відповідачами житловими кімнатами, зазначеними в рішенні суду від 24.02.2017 року, визнаний ордер. На даний час правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачами з вини відповідачів не оформлені письмовим договором найму приміщення. Як зазначається позивачем, ним розроблений та затверджений типовий договір найму приміщень, визначена плата за проживання, порядок її оплати та порядок оплати комунальних послуг і запропоновано мешканцям гуртожитку укласти договір найму, проте всі вимоги щодо оформлення договірних правовідносин відповідачами були проігноровані; відповідачі систематично ухиляються від укладання договору найму займаних приміщень, хоча вони постійно користуються жилими приміщеннями, приміщеннями загального користування та комунальними послугами; за спожиті комунальні послуги і користування приміщеннями відповідачі сплачують не в повному обсязі, визначаючи розмір оплати на власний розсуд, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року, яка складається з: 5207,46 грн. - за лютий 2020 р., 5054,98 грн. - за березень 2020 р. Позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку [ADDRESS] за період з 01 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року у розмірі 10 000 грн. Відповідачі не скористалися правом надання відзиву на позовну заяву. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність з 04.10.1999 р.; види діяльності: 55.90 Діяльність інших засобів тимчасового розміщування, 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням , 52.10 Складське господарство, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 81.21 Загальне прибирання будинків (а.с.22-24). Позивач є власником гуртожитку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №9-2380. Право власності зареєстроване Дніпропетровським БТІ в реєстровій книзі № 630 за реєстровим №2235-448 (а.с.20,21). Відповідачі мають право користування кімнатами № 21 та № 24 вказаного гуртожитку згідно технічної документації та мають зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, що визнано та не заперечується сторонами. Відповідачі ухиляються від укладання з позивачем договору на тимчасове проживання у гуртожитку та оплати за користування приміщенням за розрахунками, здійсненими позивачем; на письмові вимоги позивача не реагують (а.с.а.с.65-61). У зв`язку з порушенням зобов`язань з оплати за користування приміщенням у гуртожитку у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року, яка складається з: 5207,46 грн. - за лютий 2020 р., 5054,98 грн. - за березень 2020 р. Спірні правовідносини виникли із обов`язку наймачів, які користуються жилою площею в гуртожитку, сплачувати за користування приміщенням у гуртожитку. Дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 розділу 4 Положення про гуртожиток, затвердженого власником гуртожитку № 1 по [ADDRESS] 31 грудня 2019 року ФОП [PERSON] , плата за проживання у гуртожитку складає 2500,00 гривень за місяць за кімнату (а.с. 57-59). Плата за проживання сплачується до 10 числа кожного поточного місяця в готівковій або безготівковій формі за наступний місяць та комунальні платежі до 5 числа поточного місяця за попередній (п.2 розділу 4 вказаного Положення). Комунальні послуги - світло (електрична енергія), теплова енергія, вода (холодна та гаряча), каналізація, вивіз сміття та ін. Мешканець сплачує послуги по окремо виставленим рахункам на підставі показників приладів та рахунків, виставлених комунальними підприємствами (п. 3 розділу 4 вказаного Положення). Наказом ФОП [PERSON] від 31 грудня 2019 року з 01 лютого 2020 року встановлена ціну на проживання у одній кімнаті на місяць - 2500,00 грн. Комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання (а.с.57). Відповідно до Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ від 20 червня 2018 р. № 498, користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та інших актів законодавства. Згідно п. 11 цього Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані:своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.15 цього Положення особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг). Оскільки гуртожиток, у якому зареєстровані та проживають відповідачі, не є об`єктом державної або комунальної власності, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення статей 627, 638, 810, 812 ЦК України, положення Житлового кодексу Української РСР, а з 26.06.2018 року норми Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 р. № 498, яке поширює свою дію, згідно з ч. 1, на всі гуртожитки незалежно від форми власності та визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них. Так, відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності, на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення», таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку. За судового розгляду також встановлено, що відповідачами не був підписаний договір найму житлової площі у гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг (Постанова Верховного суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс1). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач, обравши певний спосіб захисту (ст. 16 ЦК), на власний розсуд визначився також із колом відповідачів, та подав до суду позов саме до відповідачів, які фактично проживають та зареєстровані у гуртожитку, та, як наслідок, є користувачами приміщення у гуртожитку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На переконання суду позивач виконав обов`язок доказування, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України. Таким чином, вочевидь наявність підстав для звернення позивача з даним позовом, в результаті дій відповідача порушені права позивача, які підлягають поновленню у спосіб, обраний позивачем (ст.ст. 11, 16 ЦК України), а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судові витрати (судовий збір) відносяться на рахунок відповідачів, які винні на користь позивача відшкодувати сплачений ним судовий збір у рівних частках.

Outcome: approved