Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі Відділення «Одеська регіональна дирекція» звернулося до суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, площею 0,0221 гектарів, що розташовані на території [ADDRESS], за іпотечним договором, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 02.04.08 р. за реєстровим номером 2771. В попередньому судовому засіданні 03.02.2012 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO], в якості співвідповідачів у справі. В попередньому судовому засіданні 03.02.2012 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову залучено орган опіки та піклування - Приморську районну адміністрацію м. Одеси. Крім того, позивач просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, виселити із житлового будинку осіб, які зареєстровані та проживають в цьому будинку - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], а також неповнолітню особу, зареєстровану в даному приміщенні [PERSON] [INFO]. 04.04.2012 р. представник позивача подав заяву в якій просив збільшити суму вимог за кредитними договорами № 13.51-25/08-СК від 13.03.2008 р., та № 13.52-25/08-СК від 03.04.2008 року в загальній сумі 1 160 511,85 доларів США, що станом на 12.03.2012 року за курсом НБУ становить 9 269 588, 40 грн., посилаючись на ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та п. п. 1.1 і 4.1 Іпотечного договору. Представник [PERSON] звернувся до суду із письмовою зустрічною позовною заявою до Банку, у якій просив визнати недійсними додаткову угоду №1 від 30.10.2008 року, Договір про внесення змін №2 від 10.06.2009 року,Договір про внесення змін №3 від 16.07.2009 року до Кредитного договору № 13.51-25/08-СК від 13.03.2008р., та визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 30.10.2008р., Договір про внесення змін №2 від 10.06.2009 року, Договір про внесення змін №3 від 16.07.2009 до Кредитного договору № 13.52-25/08-СК від 03.04.2008р. Ухвалою суду від 24.05.2012 року було відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви. Заочним рішенням від 27.11.2012 року - позов було задоволено. Ухвалою Приморського районного суду від 06.11.2013 року заочне рішення - скасовано - справу призначено до нового розгляду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 3 березня 2008 р. між Банком та [PERSON] було укладено Генеральну угоду № 25 (надалі - Генеральна угода), згідно умов якої Банк зобов'язався надати вказаному відповідачу кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, із загальним розміром позичкової заборгованості в еквіваленті 3 000 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту, терміном до 13.03.2018 року. На виконання умов зазначеної Генеральної угоди з відповідачем були укладені відповідні кредитні договори. Так, між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 13.51-25/08-СК від 13.03.2008 р., згідно умов якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 290 000,00 доларів США, строком користування по 10 березня 2015 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 18 % річних. 03.04.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 13.52-25/08-СК, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 450 000,00 доларів США строком користування по 03 квітня 2015 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 18 % річних. Надання [PERSON] грошових коштів за вказаними кредитними договорами підтверджується меморіальним ордером № TR.7297.1 від 13.03.2008 р., та меморіальним ордером № TR.7370.1 від 03.04.2008 р. Пунктом 5.1 кредитних договорів встановлений обов'язок відповідача щодо повернення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом в повному обсязі, в строки та в порядку, що встановлюються вказаними кредитними договорами. Відповідно до п. 3.1 кредитних договорів погашення кредиту та сплата процентів за його користування мало здійснюватись позичальником згідно встановлених договорами графіків погашення кредитів та сплати процентів. Пунктом 5.5 кредитних договорів встановлено обов'язок [PERSON] повністю повернути кредит та сплатити нараховану плату за його користування (проценти) незалежно від настання строку виконання зобов'язання (достроково) у випадку невиконання зазначеним відповідачем зобов'язань за кредитними договорами, у тому числі у разі несплати процентів за користування кредитом згідно графіку, якщо термін прострочення виконання зобов'язань зі сплати процентів перевищує три дні. В матеріалах справи містяться виписки по особовим рахункам Позичальника із яких вбачається, що просрочка зі сплати відсотків за користування за кредитним договором № 13.51-25/08-СК від 13.03.2008 р. виникла з 19.08.2009 року, а зі сплати тіла кредиту з 19.02.2010 року. В матеріалах справи також містяться виписки по особовим рахункам Позичальника із яких вбачається, що просрочка зі сплати відсотків за користування за кредитним договором № 13.52-25/08-СК від 03.04.2008 р. виникла з 09.09.2009 року, а зі сплати тіла кредиту з 09.02.2010 року. Згідно із п. 4.2 Іпотечного договору, у разі невиконання зобов'язань за будь-яким кредитним договором, що є невід'ємною частиною Генеральної угоди, Банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням того, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по сплаті тіла кредиту та процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в таких розмірах: - за кредитним договором № 13.51-25/08-СК від 13.03.2008 р. в розмірі 455 185, 01 доларів США, з яких 269 596,67 доларів США - сума кредиту, яка підлягає поверненню за кредитним договором; 137 696, 52 доларів США - сума процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору; 40 326,31 доларів США - сума штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму процентів та кредиту, відповідно до п. 8.1. кредитного договору; 7 565,51 доларів США - сума відсотків за неправомірне користування, нарахованих на прострочену суму процентів та кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. - за кредитним договором № 13.52-25/08-СК від 03.04.2008 р. в розмірі 705 326,84 доларів США, з яких 421 780,39 доларів США - сума кредиту, яка підлягає поверненню за кредитним договором; 210 969, 35 доларів США - прострочена сума процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору; 61 093,38 доларів США - сума штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму процентів та кредиту, відповідно до п. 8.1. кредитного договору; 11 483,72 доларів США - сума відсотків за неправомірне користування, нарахованих на прострочену суму процентів та кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до вимог договору та чинного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість забезпечення виконання зобов'язань шляхом укладення договору іпотеки. Судом встановлено, що виконання зобов'язань Відповідача за кредитними договорами було забезпечено укладенням іпотечного договору 02.04.2008 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2771. Предметом іпотеки виступив будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та, в цілому, складається з одного житлового будинку, загальною площею - 208,9 (двісті вісім цілих та дев'ять десятих) кв. м. у тому числі житловою - 81,1 (вісімдесят одна ціла одна десята) кВ. м., та земельна ділянка, площею 0, 0221 (нуль цілих двісті двадцять одна десятитисячна)гектарів, що розташовані на території: [ADDRESS] Одеської міської ради, на якій знаходиться вищевказаний будинок. Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.01.2002 року Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №499330, виданого Одеською міською радою 31.12.2002 року. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Пункти 4.1.,4.2. іпотечного договору передбачають, що Банк у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або договором іпотеки має право достроково стягувати наданий кредит, незалежно від встановленого строку виконання зобов'язання та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмету іпотеки Позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів, витрат, пов'язаних з предявленням вимоги і звернення стягнення на квартиру, збитків, завданих порушенням основного зобовязання та/або договору іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 Закону України «Про іпотеку»). Представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Стаття 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачає, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Проте, на думку суду дія вищевказаного Закону не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами до набрання чинності цього закону і випливають з договору, укладеного 23 квітня 2008 року та не має зворотної дії у часі. Крім того, із конструкції Закону вбачається, що його норми підлягають застосуванню в порядку виконання судового рішення. Враховуючи зазначене, вимоги Банку в частині звернення стягнення на предметі іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором 13.51-25/08-СК від 13.03.2008 р. та кредитним договором № 13.52-25/08-СК від 03.04.2008 р. - підлягають задоволенню. Крім того, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню в повному обсязі вимоги Банку стосовно виселення осіб, які проживають та зареєстровані в житловому будинку, який є предметом іпотеки. Згідно із ст. 40 Закону, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до довідки Комітету Мікрорайону «Приморський» в м. Одесі Органу самоорганізації населення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.10.2011 року, в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також неповнолітня особа - [PERSON], [INFO]. Згідно із п. 3.2 Іпотечного договору, [PERSON] мав право виключно на підставі письмової згоди Іпотекодержателя - Банку, реєструвати будь-яких осіб за адресою Предмету іпотеки. Станом на дату укладення іпотечного договору житловому будинку зареєстровані та проживали лише: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що вбачається із Довідки Комітету мікрорайону «Приморський» від 19 березня 2008 року, що міститься в матеріалах цивільної справи. Разом з тим, в матеріалах справи відсутня згода на реєстрацію в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зокрема, [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Більш того, за умовами п. 2.6 Іпотечного договору, [PERSON] зобов'язаний виселитися та виселити всіх мешканців з Предмету іпотеки, у разі здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Позивач звертався до позичальника та поручителя із вимогою про погашення заборгованості за кредитними договорами, що вбачається з вимог за вих. №№ 690/23-00-08-2 від 09.09.2009 р., 793/2300-08-2 від 28.09.09 р., однак погашення заборгованості за кредитними договорами здійснено не було. Позивач також звертався до відповідачів з вимогами щодо добровільного виселення, що вбачається з вимог за вих. № 52/2300-08-2 від 17.01.2011, №53/2300-08-2 від 17.01.11 р., № 50/2300-08-2 від 17.01.2011 року, № 51/2300 - 08-2 від 17.01.2011 року, вих. № 109/2300-2 від 01.02.2012, вих. № 110/2300-2 від 01.02.2012 р. За умовами п. 43. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Будь-які дії, вчинені без згоди Банку після укладення договору іпотеки, наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки, не є підставою для відмови у виселенні неповнолітніх. (абзац 2 п. 44 даної Постанови). Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved