Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

02.04.2021 року представник позивача адвокат Бараненко Д.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Товарна Біржа "Сангай", приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л., в якій просили визнати договір №630 купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , укладений 15 грудня 2000 року між продавцями - [PERSON] , [PERSON] , від імені та за дорученням яких на той час діяв [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від власного імені, та покупцем - [PERSON] , яка діяла від власного імені на Товарній Біржі "Сангай" - дійсним. Встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме станом на 27 листопада 2009 року. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом четвертої черги, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2000 року між [PERSON] та відповідачами було укладено договір №630 купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з будинку [ADDRESS] . У встановлений законодавством строк [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. Однак, постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу був укладений на товарній біржі. На підставі вищевикладеного, просила суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті свекрухи та всановити факт постійного проживання з нею. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов в повнному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач та представники третіх осіб були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явились в судове засідання без повідомлення причин; відзив відповідачем не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення. Допитані в судовому засіданні 05.10.2021 свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачка проживала разом з [PERSON] з 2002 року по день її смерті за адресою: [ADDRESS] . З`ясувавши позиції сторін, показання свідків, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Щодо позовної вимоги про визнання договору дійсним, суд приходить до наступного. 15.12.2000 року між [PERSON] та відповідачами було укладено договір №630 купівлі - продажу будинку [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2009 року, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. 01.03.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. з заявою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №38//02-31 від 01.03.2021 року, виданої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, які підтверджують право власності (договір купівлі - продажу від 15.12.2000 року був укладений на товарній біржі). Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин України. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Спірний договір купівлі-продажу нежилого приміщення підлягав нотаріальному посвідченню, однак нотаріальна форма при його укладенні дотримана не була. В той же час, як було встановлено вище, [PERSON] як покупцем було виконано всі умови договору в повному обсязі, зокрема вона: оплатила продавцю вартість майна, прийняла його у власність. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до п.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки факт купівлі-продажу житлового будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено, останній не містить протизаконних умов, суд вважає можливим визнати такий договір дійсним. Що стосується вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, суд проходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно дост.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт наявності родинних відносин, а саме, що позивачка є невісткою померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 09.06.1969 року серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 06.03.1992 року серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №37 від 24.01.2020 року в житловому будинку [ADDRESS] починаючи з 14.02.2002 року разом з [PERSON] по день її смерті була зареєстрована та проживала лише [PERSON] . Факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини, також підтверджується показами свідків. Суд вважає можливим встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме з 14.02.2002 року по [INFO] . Отже, [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті свекрухи [PERSON] , оскільки проживала з нею однією сім`єю більше, ніж п`ять років, а саме 7 років до часу відкриття спадщини, тобто до дня смерті, а саме до [INFO] . Що стосується вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті свекрухи [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом четветої черги, суд приходить до наступного. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2009 року, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Після її смерті нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] яка померла [INFO] , було відмовлено у зв`язку з невідповідністю договору купівлі-продажу вимогам чинного законодавства, а саме: відсутністю нотаріального посвідчення договору та не підтверджено родинний зв`язок спадкоємця із спадкодавцем. Згідно довідки КП «Миколаївське МБТІ» від 21.10.2020 року №2350 станом на 28.12.2012 року в КП «ММБТІ» власником на житловий будинок [ADDRESS] є [PERSON] - на підставі договору купівлі-продажу №630 від 15.12.2000 року, виданого ТБ "Сангай" та зареєстрованого в КП ММБТІ 22.12.2000 року за №2887. Інші спадкоємці вказану спадщину не прийняли. Оскільки, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , інших спадкоємців, що прийняли спадщину не має, в нотаріальному порядку оформити спадщину позбавлена можливості, то суд приходить до висновку, що позивач має право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відповідно до положень ст.ст.1264, 1268, ч.3 ст.1296 ЦК України, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині, що стосуються визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] яка померла [INFO] , а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved