Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У червні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.09.2015 року близько 18 год. 30 хв. в м. Ужгороді по вул. Кошицька з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем марки «ЗАЗ-110307» д.н.з. [NUMBER] ., було скоєно ДТП. Позивач вказує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення [PERSON] . Правил дорожнього руху , за що постановою Ужгородського міськрайонного суду [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. У порушення вимог Закону, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент настання ДТП, застрахована не була. Внаслідок даної пригоди потерпіла особа - [PERSON] зазнав матеріальних збитків завданої ушкодженням автомобіля, у розмірі 10 824,16 грн. що підтверджується звітом № 83 від 05.10.2015 року, складеного експертом. Як зазначає позивач, оскільки на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, потерпіла особа звернулась до МТСБУ з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем 24.12.2015 року було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 5744,71 грн. відповідно до наказу МТСБУ № 6711 від 22.12.2015 року. Крім того, позивачем сплачено за послуги аварійного комісара 487,14 грн. Посилаючись на викладені обставини, на приписи п. 38.2.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст. 1191 ЦК України, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 5744,71 грн., витрати за послуги експерта 487,14 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн., оскільки останній не відповів на вимогу МТСБУ від 29.09.2015 року про сплату зазначених сум в досудовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Надав суду клопотання, відповідно до якого позовну заяву підтримує, просить її задовольнити та розглянути справу у його відсутності. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Відзив до суду не надходив. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями які повернулись на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 8800024981512, за № 8800023537120, за № 8800022244880 , за № 8800025324949 та рекомендованим повідомленням про вручення судового виклику за № 8800025054666. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 02.08.2018 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 05.08.2019 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 16.09.2019 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 08.10.2019 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 18.03.2020 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 28.04.2020 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 23.06.2020 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 05.08.2020 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Дергачова Н.В. від 17.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. від 06.03.2019 р. матеріали справи № 308/7051/18 прийняті до провадження. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Як встановлено судом , 22.09.2015 року близько 18год. 30 хв. в м. Ужгороді по вул. Кошицька відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ЗАЗ 110307» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] , власник якого є [PERSON] , після чого [PERSON] покинув місце ДТП до якої причетний. Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2015 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. ст. 124 , 122-4 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.13). Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує. Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] , власник якого є [PERSON] механічних пошкоджень. На виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності співвласників наземних транспортних засобів», власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] було повідомлено Моторне (транспортне) страхове бюро України про подію, про що свідчить письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду(а.с. 7). Цивільно-правова відповідальність потерпілої особи у вищевказаній ДТП [PERSON] , який є власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у страховій компанії "Глобус", що підтверджується полісом №АС/5963298 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.9). Як встановлено судом, 24.09.2015 року [PERSON] , який є власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а також звернувся 25.11.2015 року з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.7-8). Відповідно до звіту № 83 про оцінку автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 1.5i» номерний знак [NUMBER] , складеного оцінювачем Тимканич М.С. розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 1.5i» становить 10824,16 грн. (а.с.9-30). Наказом МТСБУ від 22.12.2015 року № 6711 на підставі ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та довідки №1 від 01.12.2015 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, номер справи 28429, тип винуватця - незастрахований; визначено сплатити на рахунок [PERSON] - 5744,71 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. (а.с.31). Згідно платіжного доручення № 6711рв від 24.12.2015 року МТСБУ перерахувало [PERSON] страхове відшкодування згідно наказу № 6711 від 22.12.2015 в сумі 5744,71 грн. (а.с.32). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язан-нях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.п. 33.1, 33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати),водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поваж-них причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з виниіншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п.п а п. 41.1 ст. 41 Закону України МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Положенням ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, враховуючи, що ДТП була скоєна з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння пригоди не була застрахована, МТСБУ здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, а відтак до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Судом встановлено, що Моторно (транспортним) страховим бюро України сплачено [PERSON] , у відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована у загальному розмірі 5744,71 грн. З урахуванням викладеного позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в сумі 5744 , 71 грн. підлягають задоволенню повністю. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальних збитків, які складаються з витрат на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 487,14 грн. , суд зазначає наступне. На підтвердження вимог про стягнення з відповідача матеріальних збитків, які складаються з витрат на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 487,14 грн. , позивачем не надано жодних належних доказів про сплату позивачем грошових коштів у розмірі 487,14 грн. за послуги аварійного комісара . Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 487,14 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (за подання позовної заяви). Предметом позову Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) є стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування , яка у загальному розмірі складає 6231,85 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 5744 , 71 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1624,26 грн. (5744 , 71 грн. * 1762,00 / 6231,85 грн. ). В порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1624,26 грн.

Outcome: partial