Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON], вказуючи, що на прохання [PERSON] він, як продавець - консультант ТзОВ «МСЛ», в період з 18 по 26 жовтня 2014 року неодноразово робив останньому ставки на «Спортлігу» в борг, і протягом зазначеного періоду [PERSON] заборгував йому 160 000 грн., зазначений борг він обіцяв повернути йому до 3 листопада 2014 року, проте в добровільному порядку боргу не повернув, звернувся до суду з позовом про його стягнення з відповідача в примусовому порядку. [PERSON] пред"явленого до нього позову не визнав, подав суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання правочину недійсним. Ухвалою Бережанського районного суду обидва позови об»єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] ще до початку розгляду справи по суті заявлені ним позовні вимоги уточнив, пояснив, що фактично він в період з 18 по 26 жовтня 2014 року позичив [PERSON] зазначені у позові кошти, щоб останній міг зробити ставки на «Спортлігу» так як [PERSON] був постійним та поважним клієнтом, і він, знаючи від інших продавців - консультантів ТзОВ «МСЛ», що останній позитивно характеризується, не мав сумніву, що [PERSON] поверне йому позичені ним кошти. Крім цього йому було відомо, що [PERSON] має чек на виграш 200 000 грн. і через те вважав, що зовсім не ризикує, позичаючи останньому гроші, які його мама заощаджувала на весілля його брата та передавала їх йому для зберігання, але [PERSON] всупереч їх домовленостям не виконав умов боргового зобов"язання, хоч обіцяв в присутності свідків сплатити борг, а так як він фактично позичив [PERSON] вказану суму, тому просить його уточнені позовні вимоги задоволити, а що стосується вимог [PERSON] про визнання зазначеного договору позики недійсним, то вимоги останнього не заслуговують на увагу, оскільки він має власноручно написану [PERSON] боргову розписку, яка підтверджує про наявність зазначеного боргу, а тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю. Відповідач-позивач [PERSON], як відповідач позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, як позивач свої позовні вимоги підтримав, пояснив, що грошей від [PERSON] він не брав і ставок не ставив, а лише консультував [PERSON] щодо формування виграшної ігрової комбінації та визначення ставок лотереї, а представлену позивачем розписку він хоч писав власноручно, однак ці дії його були направлені на те, щоб допомогти [PERSON] вийти із ситуації, що склалася. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін і свідків, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду, в порядку встановленому законом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що в період 18 по 26 жовтня 2014 року [PERSON], щоб зробити ставки на «Спортлігу», позичив у [PERSON] гроші в сумах : 35 000 гривень, потім, щоб він міг відігратися та повернути раніше позичені кошти, позичав ще двічі по 35 000 гривень, потім - 30 000 і 25 000 гривень, а всього за період 18 по 26 жовтня 2014 року [PERSON] позичив у [PERSON] 160 000 грн.. Факт позики [PERSON] у [PERSON] грошових коштів в сумі 160 000 гривень підтверджується як показами представника [PERSON], так і показами самого позивача-відповідача [PERSON], які пояснили, що [PERSON], працюючи продавцем - консультантом ТзОВ « МСЛ», на прохання [PERSON] 18 жовтня 2014 року позичив йому для здійснення ставок 35 000грн., через декілька днів на прохання останнього позичив йому ще 35 000грн, потім, щоб відігратися та повернути раніше позичені кошти, [PERSON] позичив в нього ще 35 000грн; потім - 30 000 і 25 000грн, а всього [PERSON] позичив у нього 160 000 гривень. На підтвердження факту позики в нього грошей в сумі 160 000 гривень [PERSON] 28 жовтня 2014 року власноручно написав розписку, якою обіцяв повернути йому всю суму боргу до 1 листопада 2014 року, однак пізніше виявилося, що в розписці про повернення грошей [PERSON] написав не своє прізвище, а видумане ним прізвище - Опанасюк, і боргу йому до 1 листопада 2014 року не повернув, і тому на прохання позивача [PERSON] 1 листопада 2014 року переписав розписку, в якій вже написав своє власне прізвище, і цією розпискою зобов"язався борг в сумі 160 000 грн. повернути йому до 3 листопада 2014 року. Далі представник позивача [PERSON] пояснив, що гроші, які були позичені позивачем [PERSON] на здійснення ставок, [PERSON] зразу були внесені у касу ТзОВ «МСЛ», однак потім він, побоюючись, що [PERSON] не знайде грошей і до кінця звітного місяця, а саме, до 1 листопада 2014 року, не поверне боргу та, боячись гніву матері і боячись зірвати весілля, на яке складалися нею гроші, він забрав з каси зазначену суму грошей і повернув їх матері. Далі [PERSON] пояснив, що [PERSON] з метою повернення йому боргу, їздив з ним в м. Тернопіль і намагався отримати кредит, але йому не вдалося оформити кредит, і тому боргу йому він не повернув. Хоч відповідач-позивач [PERSON] позову не визнав, стверджував, що грошей від [PERSON] він не брав і ставок не ставив, проте факт позики ним у [PERSON] грошових коштів в сумі 160 000 гривень підтверджується договором позики (розпискою) власноручно написаною [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив того факту, що він сам добровільно, без будь-якого тиску чи примусу написав розписки про позику ним у [PERSON] грошей в сумі 160 000 грн., він також не заперечив того факту, що першу розписку, якою зобов"язався повернути [PERSON] борг в сумі 160 000 грн., він написав на видумане ним прізвище - Опанасюк, а другу розписку він на прохання [PERSON] 1 листопада 2014 року лише переписав із видуманого прізвища на своє власне. [PERSON] також в судовому засіданні не заперечив того факту, що разом із [PERSON] їздив в Тернопіль, намагався оформити кредит, щоб віддати [PERSON] зазначену суму грошей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що сама чула, як [PERSON] обіцяв віддати [PERSON] борг в сумі 160 000 гривень, і про це він особисто 28 жовтня 2014 року в її присутності без будь-якого тиску чи примусу написав [PERSON] розписку, але пізніше виявилося, що в цій розписці про повернення грошей [PERSON] написав не своє прізвище, а видумане ним - Опанасюк, тоді на прохання [PERSON] він 1 листопада 2014 року розписку переписав вже на своє прізвище. Далі свідок показала, що вона впродовж шести років також працює продавцем -консультантом ТзОВ "МСЛ" та протягом зазначеного часу знає [PERSON], як постійного їх клієнта. Офіс, в якому вона працює знаходиться в центрі, а офіс [PERSON] - на Привокзальній. [PERSON] неодноразово позичав в неї гроші і завжди їх повертав. Цього року [PERSON], щоб зробити ставки на «Спортлігу», позичив у неї 35 000грн., а другий раз 40 000 грн., однак зазначених коштів не повернув, а написав розписку, що їх поверне. Першу розписку про повернення їй боргу в сумі 75 000 гривень, він також написав на прізвище Опанасюк, а другу розписку переписав на своє власне прізвище. Розписку, написану [PERSON] від імені Опанасюка, вона віддала в прокуратуру для відповідного реагування. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]- керівник ТзОВ « МСЛ» показав, що в кінці жовтня 2014 року він виявив в касі ТзОВ « МСЛ» недостачу великої суми грошей і зателефонував [PERSON], останній пояснив, що вказані кошти з дня на день будуть повернуті в касу і передав телефонну трубку [PERSON], який просив не розголошувати відомості про нестачу та не повідомляти про це головний офіс, він також обіцяв, що знайде кошти і ближчим часом ліквідує цей борг. Далі свідок пояснив, що особисто був присутній, як [PERSON] 1 листопада 2014 року в присутності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в приміщенні їх офісу власноручно переписував розписку про те, що позичив у [PERSON] 160 000 грн. і обіцяє їх повернути до 3 листопада 2014 року. Вищевказану розписку він переписував через те, бо він, читаючи написану [PERSON] попередню розписку, виявив, що він написав прізвище не [PERSON], як він є насправді, а Опанасюк. [PERSON], не пояснюючи, чому він вказав в розписці видумане прізвище, із власної волі, без будь-якого тиску на нього, переписав розписку та жодним словом не обумовився про те, що він не позичав грошей, чи не робив ставки за зазначену суму грошей. Таким чином, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами доведено, що між сторонами був укладений договір позики, однак відповідач не дотримав умов договору та в обумовлений у розписці строк позичених у позивача коштів йому не повернув і у добровільному порядку не бажає повертати боргу, а тому позовні вимоги [PERSON]слід визнати підставними і задоволити їх. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним, то зазначені вимоги до задоволення не підлягають виходячи із таких підстав. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона, маючи рівні права щодо подання доказів та доведення їх переконливості перед судом, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В своєму зустрічному позові відповідач - позивач [PERSON] посилається на те, що він не позичав у [PERSON] зазначених у позові коштів, а лише консультував його з приводу ставок, а тому з тих підстав договір позики слід визнати недійсним. Суд вважає, що ці твердження [PERSON] не заслуговують на увагу, поскільки спростовуються розпискою, яка мається в матеріалах справи, згідно якої [PERSON] зобов"язався повернути [PERSON] позичені в нього гроші в сумі 160 000 гривень, а також спростовуються діями відповідача [PERSON], який з метою повернення позивачу боргу намагався в банках м.Тернополя оформити на своє ім"я кредит, особисто просив керівника ТзОВ «МСЛ» [PERSON] не карати [PERSON] за недостачу та не повідомляти про недостачу вище керівництво «МСЛ», [PERSON] обіцяв ближчим часом цей борг повернути. Зсилання [PERSON] в зустрічному позові на те, що за розпискою від 1 листопада 2014 року гроші йому [PERSON] не передавалися, також не заслуговує на увагу, бо фактично гроші [PERSON] передавалися [PERSON] з 18 по 26 жовтня 2014 року сумами: тричі по 35000 гривень, 30000 і 25000 гривень, і про отримання від [PERSON] загальної суми позики в розмірі 160000 гривень [PERSON] 28 жовтня 2014 року написав розписку, однак з метою обману [PERSON] написав в цій розписці видумане прізвище - Опанасюк, і тому 1 листопада 2014 року, вже володіючи коштами [PERSON] в розмірі 160000 гривень, він переписав розписку, що засвідчили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]. Цього факту не заперечив в судовому засіданні і сам відповідач-позивач [PERSON]. В зустрічному позові [PERSON] посилається також і на те, що укладенню договору позики від 1 листопада 2014 року передувала наявність тяжкої обставини. Однак, для підтвердження зазначеного факту [PERSON] не представив суду жодного доказу. А поскільки відповідач-позивач [PERSON] не представив суду жодних доказів щодо підставності зустрічних позовних вимог, то в їх задоволенні слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed