Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Комунальний навчальний заклад "Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат" звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі являються батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 01 вересня 2017 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] являються вихованцями комунального навчального закладу "Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат" де і знаходяться по даний час. За увесь період перебування дітей в навчальному закладі батьки жодного разу не цікавилися життям та здоров`ям малолітніх дітей. Згідно індивідуального плану реабілітації служби у справах дітей Коростенської районної державної адміністрації неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] опинилися у складних життєвих обставинах, батьки злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, однак служба у справах дітей Коростенської РДА як орган опіки та піклування не вирішили правовий статус малолітніх дітей. Тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення з них аліментів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити, а справу слухати без їх участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ст.247 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.3,4). Згідно довідки малолітні [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2017 року по теперішній час навчаються в комунальному навчальному закладі "Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат" та знаходяться на повному державному утриманні (а.с.19, 20). За увесь період перебування дітей в навчальному закладі батьки жодного разу не цікавилися життям та здоров`ям малолітніх дітей. Згідно індивідуального плану соціального захисту дитини, яка опинилася у складних життєвих обставинах, дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування служби у справах дітей Коростенської районної державної адміністрації, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] опинилися у складних життєвих обставинах, батьки злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, жодного разу не відвідували дітей (а.с.23-26). Нормами частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За нормами ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Відповідно до ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.245 Сімейного кодексу України - "Якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів". Судом встановлено та ні ким не спростовано, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання неповнолітніх дітей, не забезпечують необхідного утримання та не бажають брати участь у їх вихованні. Тому суд, приймаючи до уваги встановлені сукупністю доказів обставини у ході повного, всебічного й об`єктивного їх з`ясування, характер ставлення відповідачів до дітей, усвідомлюючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, діючи в інтересах неповнолітніх дітей, вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. За змістом частин 2, 3 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та за правилами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, частиною 1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" та ст.166 ч.3 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч.2 ст.182, ч.2 ст.183 Сімейного кодексу України, приймає до уваги майновий стан відповідачів, які є працездатного віку, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Разом з тим, нормою статті 184 Сімейного кодексу України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає необхідним роз`яснити [PERSON] та [PERSON] , що у відповідності до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, вони мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню солідарно судовий збір у розмірі 1536,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial