Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Короткий зміст рішень суду, які передували зверненню третьої особи Департамента комунальної власності Одеської міської ради із заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами. 13 березня 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, та уточнивши вимоги, просили суд: - визнати незаконним та частково скасувати свідоцтво серії [NUMBER] від 22 березня 2007 року, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, про визнання права власності на нежили приміщення першого та другого поверхів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та виключення з свідоцтва частину кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., та кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м.; - витребувати у Одеської міської ради належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м.; - зобов`язати Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м.; - витребувати у Одеської міської ради належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м.; - зобов`язати Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м.. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволені. Суд постановив рішення про витребування у Одеської міської ради належного [PERSON] нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м. Суд зобов`язав Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м. Суд постановив рішення про витребування у Одеської міської ради належного [PERSON] нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. Суд зобов`язав Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. Суд визнав незаконним та частково скасував свідоцтво серії [NUMBER] від 22 березня 2007 року, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, про визнання права власності на нежилі приміщення першого та другого поверхів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та виключення з свідоцтва частину кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., та кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року в апеляційному порядку не оскаржено. 25 травня 2017 року третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі Департамент), у встановлений законом місячний строк, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року. В обґрунтування заяви Департамент зазначив, що предметом спору у даній справі є нежитлові приміщення 1-го поверху (кв. [ADDRESS] ) та 2-го поверху (кв. № 9), розташовані за адресою: [ADDRESS] . Територіальна громада міста Одеси є власником нежитлових приміщень на підставі свідоцтва про право власності. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2009 року у справі № 2-10280/09 встановлено, що вищенаведені нежитлові приміщення, начебто, є житловими, а саме: кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] . Вказаним рішенням визнано право приватної власності на зазначені квартири за [PERSON] та [PERSON] . В заяві про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами Департамент зазначив, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2009 року у справі № 2-10280/09 покладено в основу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року у справі № 522/5195/15-ц, про що вказано у мотивувальній частині рішення. Заочне рішення суду від 25 серпня 2009 року скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року та у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] відмовлено. Позивачка [PERSON] подала заяву, в якій заперечувала проти задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Представник позивачів надав суду клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні заяви Департаменту про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що заявник пропустив строк на звернення з відповідною заявою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року у задоволенні заяви про перегляд рішення суду від 16 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено. Ухвала скасована постановою апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2018 року, заява Департаменту направлена до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду. Протоколом автоматизовного розподілу судової справи від 03 серпня 2018 року визначено склад суду: головуюча суддя Домусчі Л.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року Департаменту відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення суду від 16 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами. Ухвала суду скасована постановою Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року, заява Департаменту направлена до Приморського районного суду м. Одеси на новий розгляд. Постановою Верховного Суду від 21 липня 2020 року постанова Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року залишена без змін. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено склад суду: головуюча суддя Свячена Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2020 року заява прийнята до провадження з призначенням у судове засідання з викликом сторін. У судове засідання 11 листопада 2020 року з`явилися представник заявника, інші учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомленні належним чином. Представник позивачки надав суду клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено 23 лютого 2021 року. 23 лютого 2021 року у судове засідання з`явилися представник Департаменту, представник відповідача Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради. Представник позивачки [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 01 квітня 2021 року. 01 квітня 2021 року у судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 27 травня 2021 року. У судове засідання 27 травня 2021 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник Одеської міської ради надав суду заяву про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 16 серпня2021 року. 16 серпня 2021 року у судове засідання з`явилися представник позивачки та представник заявника - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Інші учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивачів 12 травня 2021 року надав суду пояснення щодо заяви Департаменту про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. В своїх поясненнях представник позивачів зазначив, що рішення суду від 16 лютого 2016 року в апеляційному порядку відповідачем та третьою особою не оскаржено, відповідачі та третя особа були присутні у судовому засіданні та знали про існування даного судового рішення. Рішення набрало чинності та виконано у встановленому законом порядку. Після виконання рішення суду Департамент звернувся із заявою про перегляд рішення суду від 16 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами у зв`язку з скасування заочного рішення суду від 25 серпня 2008 року, але підстави ухвалення рішення суду від 16 лютого 2016 року чинні на даний час, а саме: розпорядження Приморської райадміністрації Одеської міської ради від 17 серпня 2005 року № 2196 «Про передачу кв. [ADDRESS] »; розпорядження Приморської райадміністрації Одеської міської ради від 19 серпня 2005 року № 2196 «Про передачу кв. [ADDRESS] »; розпорядження Приморської райадміністрації Одеської міської ради від 20 жовтня 2005 року № 3042 «Про призначення державної технічної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого реконструкцією об`єкту - кв. [ADDRESS] » після відновлюваного ремонту»; розпорядження Приморської райадміністрації Одеської міської ради від 20 жовтня 2005 року № 3037 «Про призначення державної технічної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого реконструкцією об`єкту - кв. [ADDRESS] , після відновлюваного ремонту»; акти державної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] , затверджені Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 22 листопада 2005 року. Представник позивачів в своїх поясненнях також зазначив, що дії Департаменту щодо звернення із заявою про перегляд судового рішення, яке набрало чинності та виконано, направлені на неправомірне позбавлення позивачів (добросовісних набувачів) права власності на квартири, які вони відновили з майже зруйнованих приміщень та зробили ремонт. Представник позивачів також підкреслив, що Департамент подав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами 29 травня 2017 року, рішення апеляційного суду Одеської області постановлено 26 квітня 2017 року, тобто Департамент пропустив строк на звернення із вказаною заявою. Розглянувши заяву Департаменту та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Щодо принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata. Відступ від принципу правової визначеності. Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Конвенція»), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Рябих проти Росії"), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України", п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження. Погоджуючись з відступом національного суду від принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто остаточності судового рішення, Європейський Суд з прав людини одночасно визначає, що відхід від цього принципу можливий, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Так, у рішенні від 23 листопада 2009 року у справі «Сутяжник проти Росії», суд підкреслив, що в його рішенні в іншій справі «Рябих проти Росії» міститься важливе застереження про те, що Суд приймає в певних випадках відступ від принципу правової визначеності з метою виправлення «істотного недоліку» або «помилки в здійсненні правосуддя». Отже дані поняття не піддаються точному визначенню. Суду доводиться вирішувати в кожній окремій справі, в якій мірі був виправданим відступ від принципу правової визначеності (п.п.32-35 вказаного рішення від 23 липня 2009 року). Такий аналіз проведений Судом в контексті кримінальних справ (рішення Європейського Суду від 24 травня 2007 року у справі «Радичков проти Росії», п.44; в контексті цивільних справ (рішення Європейського Суду у справах «Проценко проти Росії»), п.31 рішення від 31 липня 2008 року і наступні за ним пункти та «Тишкевич проти Росії», п.п. 25-26, рішення від 04 грудня 2008 року. У справі «Правідна проти Росії» Суд, зокрема, зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення передбачає наявність доказів, які раніше не були об`єктивно доступними і які можуть призвести до іншого результату. Особа, яка бажає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості для надання доказів до закінчення судового розгляду, і, що такий доказ має значення для вирішення справи. У цій справі Європейський Суд відзначив, що така процедура була закріплена в ст. 333 Цивільно-процесуального кодексу Української РСР, і схожа з подібними процедурами, які існували в інших правових системах багатьох країн членів Ради Європи (рішення від 18 листопада 2018 р. п.п. 27-28). Дана процедура сама по собі, як підкреслив Європейський Суд, не суперечить принципу правової визначеності у тій мірі, в якій вона використовується для виправлення судових помилок. Суд зазначив, що важливо, щоб ця процедура була застосована способом сумісним зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами має відповідати міжнародним стандартам права на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції. Поняття нововиявлених обставин в контексті національного закону. За змістом частини 1 та пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими обставинами за наявністю істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася з позовом на час розгляду справи. Дослідивши питання про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої Судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 21 жовтня 2020 року у справі №726/938/18 зазначив, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають: - істотне значення для розгляду справи та - існували на час розгляду справи, але - не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які - виникли після набрання судовим рішенням законної сили та - віднесені законом до нововиявлених обставин. Згідно з ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключеними обставинами. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в с.ст. 424, 426 ЦПК України. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постановах від 17 квітня 2018 року (справа №1510/2-1411/11), від 19 червня 2019 року (справа № 815/1918/15), від 27 травня 2020 року (справа №802/2136/17-а), від 05 січня 2021 року (справа № 805/4341/16-а). Поняття нововиявлених обставин, їх тлумачення національними судами кореспондує з принципом правової визначеності та повагою до принципу res judicata. Скасування рішення суду за особливими та непереборними обставинами, які не були об`єктивно доступними і можуть привести до іншого результату, не суперечать принципу правової визначеності, оскільки, в даному випадку, процедура скасування за нововиявленими обставинами використовується судом для виправлення судових помилок. Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2009 року у справі № 2-10280/09 задоволено позов [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на новостворене майно. Суд визнав за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] загальною площею 66,9 кв.м., а також суд визнав право власності за [PERSON] на кв. [ADDRESS] , загальною площею 66 ,2 кв.м. 19 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого [PERSON] отримала у власність кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м. (т. 1 а.с. 6-8). 19 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого [PERSON] отримав у власність кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. (т. 1 а.с. 10-12). 13 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, в якому просили: - визнати незаконним та частково скасувати свідоцтво серії [NUMBER] від 22 березня 2007 року, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, про визнання права власності на нежили приміщення першого та другого поверхів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та виключення з свідоцтва частину кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., та кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м.; - витребувати у Одеської міської ради належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м.; - зобов`язати Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м.; - витребувати у Одеської міської ради належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м.; - зобов`язати Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволені. Суд постановив рішення про витребування у Одеської міської ради належного [PERSON] нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м. Суд зобов`язав Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м. Суд постановив рішення про витребування у Одеської міської ради належного [PERSON] нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. Суд зобов`язав Одеську міську раду передати належне [PERSON] нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. Суд визнав незаконним та частково скасував свідоцтво серії [NUMBER] від 22 березня 2007 року, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, про визнання права власності на нежилі приміщення першого та другого поверхів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та виключення з свідоцтва частину кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., та кв. [ADDRESS] , загальною площею 66,9 кв.м. В мотивувальній частині вищезазначеного рішення від 16 лютого 2016 року суд послався на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2009 року у цивільній справі № 2-10280/09, яким нежитлові приміщення, що належали органу місцевої влади, визнані жилими, як на підставу задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, витребувавши майно із чужого незаконного володіння - Одеської міської ради кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] (справа № 522/5195/15). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року у справі № 2-10280/09 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2009 року скасовано. Суд відмовив [PERSON] , [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Одеської міської ради про визнання права власності на кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] . Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року. Таким чином, станом на час звернення - 25 травня 2017 року, Департаменту із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2009 року у справі № 2-1028/09, яким нежитлові приміщення, що належали органу місцевої влади, визнані жилими і яке було покладено в основу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року у справ № 522/5195/15-ц про витребування майна із чужого незаконного володіння, було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року та відмовлено [PERSON] , [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Одеської міської ради про визнання права власності на кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] . Після скасування судового рішення від 25 серпня 2009 року про визнання нежитлових приміщень жилими приміщеннями, яке стало підставою для ухвалення судового рішення від 16 лютого 2016 року про витребування спірного майна від Одеської міської ради на користь позивачів, зазначене рішення суду від 16 лютого 2016 року за правилами п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України віднесено законом до нововиявлених обставин, тому підлягає скасуванню з цих підстав, а позовні вимоги позивачів про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають. Доводи представника позивачів про те, що Департамент пропустив строк звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до уваги не приймаються, оскільки заява відправлена поштою 26 травня 2017 року, що підтверджено документом кур`єрської пошти від 26 травня 2017 року квитанція № 9115-2152. Згідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Посилання представника позивачів у письмових поясненнях від 12 травня 2021 року на численні рішення органів місцевої влади з питань прийняття відповідних рішень щодо спірного нерухомого майна, були предметом дослідження в інших справах і знаходяться за межами предмету доказування у цій справі (№522/5195/15). Висновки суду за результатами розгляду заяви Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року Суд дійшов висновку про те, що: -заява Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року підлягає задоволенню; - рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами; - позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння - підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: approved