Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 151-153), позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКАWGK00000082 від 13.08.2007 року, в розмірі 95 643,59 доларів США, що станом на 01.10.2014 року складає 1238584, 50 грн., а саме на будинок загальною площею 113,40 кв.м., житловою площею 74,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі - Будинок), шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №МКАWGK00000082 від 13.08.2007 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Як на підставу для задоволення позовних вимог, Банк посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між сторонами кредитного договору позичальник не виконала своїх зобов'язань зі сплати кредиту та інших нарахувань, в зв'язку з чим відповідач має нести обов'язок з погашення вищевказаної суми заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, до початку розгляду справи представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує і просить відстрочити виконання рішення на час дії мораторію. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. За умовами укладеного між Банком та [PERSON], (надалі - Позичальник) кредитного договору від 13.08.2007 року №МКАWGК00000082 (надалі - Договір кредиту, а.с. 5-6), Банк надав Позичальнику кредит на загальну сумі 69212,50 доларів США, з яких 56500 доларів США для купівлі будинку та 12712,50 доларів США для сплати страхових внесків, в обмін на зобов'язання Позичальника повернути надані грошові ресурси, зі сплатою відсотків у розмірі 10,08 % річних за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном повернення до 12.08.2027 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачем був укладений також договір іпотеки (а.с. 8-10) від 13.08.2007 (далі - Договір іпотеки), за умовами якого відповідач надала в іпотеку Банку Будинок (в.ч.: житловий будинок (літера «А-А»), вбиральню (літера «Б»), літня кухня (літера «В»), погріб (літера «Г»), гараж (літери «Д»), споруди №1-2, насос (літера «Н»)). Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов'язання за Кредитним договором відповідачем не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 01.10.2014 року складає суму 1238584,50 грн. (в т.ч. 73025,86 дол. США - заборгованість за кредитом; 14315,95 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2368,80 дол. США - заборгованість по комісії; 5932,98 доларів США - пеня, підтверджена належними доказами (розрахунок а.с. 151-153) відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, відповідачем та її представником не спростована. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 33 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Поряд з цим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії якого: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Також, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина четверта). З поданих по справі доказових матеріалів судом встановлено, Будинок, наданий в забезпечення кредитних зобов'язань в іноземній валюті (а.с. 8-10) та використовується відповідачем [PERSON] як місце постійного проживання, що підтверджується довідкою Павшинської сільської ради Мукачівського району від 21.10.2014 №02-21/657 (а.с. 179), іншого житла відповідач не має (дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.10.2014, а.с. 180-183). Загальна площа предмету іпотеки не перевищує 250 м2 (а.с. 16). Разом з тим, відповідач згоди на відчуження іпотечного майна не давала, вона не є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Зазначені фактичні обставини представником позивача не спростовані, будь-яких доказів щодо наявності у відповідача іншого майна ним суду не подано. Верховний Суд України у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ № 6-44цс15 (постанова від 25.03.2015), № 6-46цс15 (постанова від 15.04.2015), № 6-57цс15 (постанова від 27.05.2015), № 6-58цс15 (постанова від 27.05.2015) внаслідок неоднакового застосування судами норм Закону № 1304-VII, висловив правові позиції, за змістом яких, зокрема: мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання, тому в юридичному розумінні не звільняє від виконання зобовязання, а має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта; встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника); протягом дії Закону № 1304-VII інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм; оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то не є й підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону; чинність Закону № 1304-VII на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права; рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII. Згідно із ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України, зазначені висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує такі висновки Верховного Суду України. Суд не знайшов підстав для відступу від правових позицій, викладених у висновках Верховного Суду України. Отже, Закон № 1304-VII не припиняє зобов'язальних правовідносин, не припиняє дію договору іпотеки та сам по собі не є перешкодою для задоволення відповідного позову кредитора, проте, у період дії цього Закону не застосовується примусове стягнення (відчуження без згоди власника) предмета іпотеки, якщо мають місце умови, що визначені Законом. За таких обставин виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відстрочити до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до ст. 3 цього Закону. Судові витрати слід розподілити відповідно до результату вирішення справи в цілому.

Outcome: approved