Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

05 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до держави України в особі Головного казначейства України, третя особа на стороні відповідача Дружківський МВ ГУМВС України у Донецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб правоохоронного органу України під час виконання ними службових обовязків. У позові [PERSON] вказав, що 28 червня 2014 року приблизно о 08 год. 00 хв. до будинку №8 по вул. Дніпропетровській в м. Дружківка, який належить дружині позивача і де на той час він перебував, підїхав автомобіль сірого кольору марки «Нива». В автомобілі знаходився старший дільничний інспектор Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області [PERSON] і четверо невідомих позивачу осіб у камуфляжній формі, троє з яких були озброєні автоматами Калашникова. Без згоди та дозволу позивача зазначені особи перелізли через паркан і увійшли самовільно у будинок, де старший дільничний інспектор Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області [PERSON] представився і сказав, що він має рішення Дружківської міської ради від 14 травня 2014 року №6/43-14, завірене печаткою Дружківського виконкому про вилучення зброї у населення міста. [PERSON] сказав, що цей наказ був продубльований у відповідному наказі за підписом в.о. начальника Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області [PERSON], але цей документ не був предявлений позивачу. Також [PERSON] пояснив, що є ще й аналогічний наказ про вилучення зброї у населення міста за підписом військового коменданта м. Дружківки з числа осіб збройного формування ДНР, що діяв на території м. Дружківка в період з кінця травня по початок липня 2014 року. Побоюючись за своє життя і здоров'я, позивач був змушений передати старшому дільничному інспектору Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області [PERSON] свою власність гладкоствольну мисливську рушницю моделі «Simson» 1939 року випуску, двоствольну з горизонтальним розташуванням стволів 16 калібру. Дозвіл на зберігання зброї вилучено не було. [PERSON] запропонував прийти через кілька днів у Дружківський МВ ГУМВСУ в Донецькій області для отримання довідки у інспектора дозвільної системи про вилучення зброї. Також було вилучено 7 патронів для рушниці 16-го калібру. Після цього [PERSON] поклав мисливську рушницю до багажнику автомобіля «Нива» і разом з чотирма невідомими озброєними особами поїхав від двору будинку в невідомому напрямку. 01 липня 2014 року позивач звернувся до Дружківського МВ ГУМВСУ в Донецькій області та інспектор дозвільної системи [PERSON] видав йому довідку про вилучення зброї. 11.07.2014 року Дружківська міська рада скасувала своє рішення від 14.05.2014 року за №6/43-14 і в той же день позивач звернувся до інспектора дозвільної системи Дружківського МВ [PERSON], який пояснив, що працівники Дружківського МВ ГУМВС України на початку липня 2014 року передали рушницю [PERSON] та інші рушниці, вилучені у жителів м. Дружківки, у військову комендатуру м. Дружківки по вул. Культурна, 3, представникам так званої «ДНР» та, як виявилось згодом, рушниця позивача була кимось поцуплена. Також, згодом стало відомо, що за результатами інвентаризації зброї в Дружківському МВ ГУМВС України в Донецькій області у зв'язку з відсутністю не менше 9 одиниць гладкоствольної зброї (у тому числі і позивача) 11 липня 2014 року було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження за № 12014050260000930, яка перебуває у провадженні слідчого СВ Дружківського МВ [PERSON] 12.10.2014 року по даній кримінальній справі за № 12014050260000930 позивач був визнаний потерпілим. До теперішнього часу рушницю позивачу не повернуто і її вартість в добровільному порядку не відшкодована. Незаконність дій посадових осіб третьої особи - Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області полягала в тому, що рішення Дружківської міської ради від 14.05.2014 року за №6/43-14 носило рекомендаційний характер для керівництва Дружківського МВ і стосувалося тільки питання тимчасового вилучення у населення міста та централізованого зберігання зареєстрованої вогнепальної нарізної зброї, тоді як рушниця позивача є гладкоствольною. Наказ (постанова) за підписом в. о. начальника Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] вже торкався більш широкого спектру зброї і, зокрема, в цей склад входило і гладкоствольна та газова, і інша вогнепальна зброя, і даний наказ було видано з перевищенням влади та службових повноважень, з порушенням цілого ряду статей Конституції України, Закону України «Про міліцію», чинного законодавства України з питань дозвільної системи, порядку і підстав для вилучення зареєстрованої зброї у громадян-власників. У зазначених актах Дружківського МВ і Дружківської міської ради відсутні посилання на конкретні норми законодавства, які б вирішували питання про вилучення офіційно зареєстрованої вогнепальної зброї у населення. Таких законодавчих норм про вилучення зброї з підстав, зазначених у рішенні міськради та наказі (постанові) в. о. начальника Дружківського МВ [PERSON] не існує. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про міліцію», діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію», «міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції…» ; «міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань…» Відповідно до ч.9 ст. 5 Закону України «Про міліцію», у разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, та/або її представники (родичі, захисник) можуть звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку. При цьому такі особи звільняються від сплати державного мита. Відповідно до ч.10 ст.5 Закону України «Про міліцію», відшкодуванню підлягають у повному обсязі: 1) заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій або бездіяльності працівників міліції; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), вартість вилученого майна, якщо його повернення в натурі та в тому ж стані стало неможливим; 3) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 4) моральна шкода. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Позивач вважає, що протиправними діями посадових осіб правоохоронного органу Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області, йому було завдано матеріальної шкоди, яку він оцінює в 14 000 грн., що відповідає мінімальній вартості аналогічних марок рушниць на ринках збуту мисливських рушниць в Україні, а також заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди та підстав для її відшкодування позивач враховує наступні негативні для нього наслідки та моральні страждання: - з вини посадових осіб правоохоронного органу незаконно було вилучено і не повернуто гладкоствольну вогнепальну мисливську рушницю, яка є власністю позивача; - дана рушниця є раритетом, подаровано позивачу шановним великим і відданим другом сім'ї, дану рушницю позивач зберігав ще й як пам'ять про порядну людину і справжнього друга; - заподіяна матеріальну шкоду є значною, оскільки позивач є пенсіонером, надає матеріальну допомогу своїй старенькій матері, і з цієї причини не може дозволити собі придбання аналогічної зброї; - діями посадових осіб правоохоронного органу - представниками влади, були принижені його честь і гідність, підірвана репутація, у зв'язку з чим позивач відчував глибокі моральні страждання і переживання; - він переносив і переносить до теперішнього часу глибокі моральні страждання і переживання ще й у зв'язку з тим, що його зброя могла потрапити до рук осіб, що беруть участь або в незаконному збройному формуванні, або у складі терористичної організації та рушниця, можливо, застосовувалася для ураження і заподіяння смерті або вогнепальних поранень різного ступеня тяжкості, відносно невинних мирних людей і військовослужбовців; - були порушені нормальні життєві зв'язки позивача, він був позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої плани і можливості. Був змушений витрачати свій особистий час для явки в орган досудового слідства для захисту своїх прав та інтересів; - незважаючи на те, що з дня незаконного вилучення у вогнепальної гладкоствольної зброї пройшло більше 14 місяців, ніхто з посадових осіб правоохоронного органу, що є представниками влади - не приніс вибачень і мабуть не збирається цього робити, а також добровільно не відшкодовано заподіяні матеріальні збитки; - щодо позивача працівниками правоохоронних органів за попередньою змовою з особами з незаконного збройного формування було скоєно умисне кримінальне правопорушення; - крім того, для захисту своїх інтересів позивач був змушений звернутися за юридичною допомогою, наймати адвоката і проводити оплату правової допомоги в сумі 2000 грн. Тому вважає, що йому має відшкодовувати матеріальний і моральний збиток держава Україна в особі Державного казначейства України. Позивач просить стягнути з держави Україна в особі Державного Казначейства України за рахунок державного бюджету на свою користь завдану матеріальну шкоду в сумі 14 000 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. В судове засідання 29 лютого 2016 року позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач був сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення у матеріалах справи. Будь-яких клопотань або заперечень проти позову до суду від відповідача не надійшло. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, також був повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань суду не надав. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документальні докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд встановив, що [PERSON] наданий дозвіл на зберігання та носіння зброї мисливської рушниці «Зімсон», двоствольної , 16 калібру, № 02413. Дозвіл №376-Г наданий Дружківським МВ ГУМВС України 10 лютого 2009 року. Термін дії дозволу до 10 лютого 2015 року. Відповідно до довідки, виданої [PERSON] інспектором ДС Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області старшим лейтенантом міліції [PERSON], мисливська рушниця «Зімсон», двоствольна , 16 калібру, № 02413, яка належить позивачу, вилучена народним ополченням Донбасу в Дружківську комендатуру відповідно до рішення сесії міської ради №6/43-14 від 14 травня 2014 року і наказу воєнного коменданту м. Дружківки №251 від 26 червня 2014 року. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12 липня 2014 року, на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР внесено повідомлення про кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, з такою фабулою: «11 липня 2014 року до чергової частини Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області з рапортом звернувся інспектор ДС СОГП Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON], в якому доповів, що в ході інвентаризації мисливської нарізної та гладкоствольної вогнепальної зброї, що належить громадянам, які проживають на території обслуговування Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області, було встановлено, що в період часу з 28 червня 2014 року по 01 липня 2014 року група невстановлених осіб шляхом обману заволоділа чужим майном, а саме девятьма одиницями зареєстрованої гладкоствольної вогнепальної мисливської зброї. Рішенням Дружківської міської ради від 14 травня 2014 року №6/43-14 «Про суспільно-політичну ситуацію в місті Дружківка» міському відділу ГУМВС України в Донецькій області (Новікову) було рекомендовано розглянути питання про тимчасове вилучення і централізоване зберігання зареєстрованої вогнепальної нарізної зброї (п.3) (а.с.40). На запит суду Дружківським ВП Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області надано копію наказу воєнного коменданта м. Дружківки народного ополчення Донбасу №251 від 26 червня 2014 року «Про вилучення нарізної, гладкоствольної, травматичної зброї, боєприпасів, патронів до зброї», яким було наказано до 01 липня 2014 року усім мешканцям м. Дружківки, які мають нарізну, гладкоствольну, травматичну зброю, боєприпаси, патрони до зброї здати на відповідальне зберігання до відділення міліції м. Дружківки до особового розпорядження. Контроль за виконанням цього наказу було покладено на міський відділ міліції (а.с.41). Виконання службових обовязків працівниками міліції чітко регламентується Законом України Про міліцію, який діяв на час зазначених подій, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Статутами, іншими нормативними актами. В них, зокрема, акцентується увага на безумовному дотриманні працівниками міліції законних вимог своїх начальників. Так, у ч. 3 ст. 20 Закону України Про міліцію, зазначено, що працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції. В п. 10 ч. 1 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України зазначається: Наказ начальника повинен бути законним, чіткім і зрозумілим і виконується беззаперечно, точно і в строк. Цьому служить в нормативно-правових документах, що регламентують виконання працівниками міліції службових обовязків, і пряма заборона незаконного впливу на них. Зокрема, в ч. 4 та ч. 5 ст. 20 Закону України Про міліцію сказано: Ніхто не має права покласти на працівника міліції виконання обовязків, не передбачених чинним законодавством. Втручання в діяльність міліції тягне за собою відповідальність за законом. Дисциплінарний Статут органів внутрішніх справ України деталізує поведінку працівників міліції при одержанні явно незаконного наказу. В ч. 2 п. 10 цього Статуту вказано: В разі одержання неправомірного наказу підлеглий зобовязаний негайно доповісти про це особі, яка віддала цей наказ. В разі ж підтвердження наказу не виконувати його, а доповісти старшому прямому начальникові. Невиконання правомірного наказу тягне за собою відповідальність згідно з цим Статутом. Отже, працівники міліції повинні виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативних актів, що регламентують таке виконання. Дія чи бездіяльність особи, що заподіяли шкоду правоохоронюваним інтересам, не є злочином, якщо вони були вчинені на виконання законного наказу або розпорядження. Зміст закону полягає в тому, що відповідальності підлягає не особа, що спричинила шкоду, внаслідок виконання наказу чи розпорядження, а особа, що видала наказ або розпорядження. Наказ - це видана в належній формі відповідною особою в межах її компетенції офіційна обов'язкова вимога виконати чи не виконати підлеглому якісь дії. Кримінальне право (ч. 2 ст. 41 КК України) визначає, що наказ або розпорядження буде законним за таких умов: вони мають бути видані відповідною особою в належному порядку в межах її компетенції; наказ чи розпорядження мають не суперечити чинному законодавству та не порушувати конституційних прав і свобод людини та громадянина. Виконання наказу, згідно з чинним законодавством, буде законним за таких умов: виконавцем наказу чи розпорядження може бути лише особа, підлегла особі, що видала наказ чи розпорядження; наказ або розпорядження, належним чином видані, є обов'язковими для виконавця; виконання наказу чи розпорядження не завдало шкоди правоохоронюваним інтересам; наказ або розпорядження не повинно бути заздалегідь незаконним для виконавця. Явна незаконність наказу чи розпорядження означає, що виконавець знає про їх явно незаконний, злочинний характер або має знати про це на підставі покладених на нього юридичних обов'язків. Тобто, однією з умов законності наказу є видання його відповідною особою в належному порядку в межах її компетенції. При вилученні у позивача [PERSON] мисливської рушниці працівники міліції керувалися рішенням Дружківської міської ради від 14 травня 2014 року №6/43-14 «Про суспільно-політичну ситуацію в місті Дружківка», але воно носило рекомендаційний характер для міського відділу ГУМВС України в Донецькій області. Крім того, законодавством України не передбачено право органів місцевого самоврядування надавати накази працівникам міліції. Також працівники міліції керувалися наказом воєнного коменданта м. Дружківки народного ополчення Донбасу №251 від 26 червня 2014 року «Про вилучення нарізної, гладкоствольної, травматичної зброї, боєприпасів, патронів до зброї», яким було наказано до 01 липня 2014 року усім мешканцям м. Дружківки, які мають нарізну, гладкоствольну, травматичну зброю, боєприпаси, патрони до зброї здати на відповідальне зберігання до відділення міліції м. Дружківки до особового розпорядження. Але цей наказ був виданий комендантом незаконного збройного формування, яке розташовувалося на території м. Дружківки. Тобто, достовірно усвідомлюючи , що цей наказ винесено особою, яка є членом незаконного збройного формування, не мала компетенції на винесення такого наказу, що цей наказ суперечить чинному законодавству та порушує конституційні права і свободи людини та громадянина, тобто є незаконним, працівники Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області свідомо виконували цей наказ. Суд вважає, що своїми діями працівники Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області, а саме незаконним вилученням мисливської рушниці «Simson», двоствольної , 16 калібру, порушили права позивача на законне володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Відповідно до статті 1 Закону України від 01.12.1994, № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі Закону України № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Стаття 3 Закону України № 266/94-ВР встановлює, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Стаття 4 Закону України № 266/94-ВР вказує, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Майно позивача [PERSON] - мисливська рушниця «Simson», двоствольна , 16 калібру, було вилучено працівниками Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області та зберігалося в приміщенні Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області. В період часу з 28 червня 2014 року по 01 липня 2014 року група невстановлених осіб шляхом обману заволоділа цим майном, а саме девятьма одиницями зареєстрованої гладкоствольної вогнепальної мисливської зброї, серед яких була і рушниця позивача. Оскільки на даний час майно, вилучене у позивача, йому не повернуто, суд вважає, що вартість цього майна повинна бути компенсована позивачу за рахунок державного бюджету України у відповідності до статті 4 Закону України № 266/94-ВР. Суд встановив, що ринкова вартість мисливської рушниці «Simson» 1939 року випуску, двоствольної , 16 калібру станом на час розгляду справи становить 14 000 грн., а тому вважає, що саме така сума підлягає стягненню з державного бюджету України на користь позивача як компенсація за вилучене майно. Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Суд вважає, що незаконними діями працівників Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області позивачу [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його нормальних життєвих звязків, душевного спокою, сильних хвилюваннях. Діями представників Дружківського МВ ГУМВС України у Донецькій області були принижені його честь і гідність, підірвана репутація. Позивач відчував глибокі моральні страждання і переживання у зв'язку з тим, що його зброя могла потрапити до рук осіб, що беруть участь або в незаконному збройному формуванні, або у складі терористичної організації та рушниця, можливо, застосовувалася для ураження і заподіяння смерті або вогнепальних поранень різного ступеня тяжкості, відносно невинних мирних людей і військовослужбовців. Крім того, з відповіді ТОВ «[PERSON] Спорт» суд встановив, що мисливська рушниця «Simson» 1939 року випуску відноситься до антикваріатної зброї, компанії, яка їх виробляла, більше не існує і не має правонаступників. Тому, ця зброя була для позивача історичною та культурною памяткою. Проаналізувавши обставини справи, врахувавши глибину і тривалість моральних страждань, спричинених [PERSON], суд дійшов висновку, що розумним і справедливим в даному випадку буде виплата позивачеві грошової компенсації в розмірі 10 000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі, з відповідача на його користь підлягають стягненню документально підтвердженні витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн.

Outcome: approved