Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач 30.06.2020 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 450 695 грн. 45 коп безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01 липня 2017 року по 30 червня 2020 року. Позов обґрунтований тим, що внаслідок набуття і реєстрації у 2006 році за відповідачем права власності на нежитлові будівлі комплексу споруд АЗС-СТО, розташованих в [ADDRESS] , які розміщені на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2371 га (кадастровий номер 7410400000:05:002:0078), у відповідача виник обов`язок сплачувати на користь територіальної громади м. Ніжина орендну плату за користування даною земельною ділянкою, оскільки право комунальної власності за позивачем внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 квітня 2020 року, між сторонами договір оренди землі не укладений, відповідач за період 2017-2019 років земельний податок або орендну плату не сплачував за жодну земельну ділянку по м. Ніжину, що порушує право територіальної громади, як власника вказаної земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки у 2017 році становила 1 810 666,72 грн, у 2018 році - 1 810 666,72 грн, у 2019 - 1 525 636,72 грн, у 2020 році - 1 525 636,72 грн, а розмір ставки орендної плати становить 9 % від нормативної грошової оцінки, а тому слід констатувати факт того, що відповідач безпідставно зберіг у себе кошти за користування спірною земельною ділянкою за період з 01.07.2017 по 30.06.2020 у загальному розмірі 450 695,45 грн. Зазначають, що [PERSON] , не оформивши право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташоване належне йому майно, як фактичний користувач земельної ділянки, використовував її у період з 01.07.2017 по 30.03.2020 без належних на те підстав і без сплати орендної плати у загальній сумі 450 695,45 грн, що є безпідставно набутими та збереженими коштами за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим на підставі ст. 1212 - 1214 ЦК України зобов`язаний їх повернути позивачу. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.07.2021 задоволено заяву представника відповідача та скасовано заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2020 у цій справі, яким позов було задоволено повністю, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. Від представника відповідача 26.07.2021 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнаються з наступним обгрунтуванням. Згідно договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 22.12.2005 відповідач придбав у ТОВ "Партнер Плюс" нежитлові будівлі комплексу споруд АЗС-СТО, розташованих в [ADDRESS] . Відчужувані нежитлові будівлі розташовані на землях Ніжинської міської ради на земельній ділянці площею 1500 кв. м., що на підставі Державного акта на право постійного користування ІІ-ЧН №000130, виданого Ніжинською міською радою 30.05.1997 передана в постійне користування. Вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч. 2 ст. 120 ЗК України, Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі №5-рп/2005, при переході до відповідача права власності на нежитлові будівлі комплексу споруд АЗС-СТО, що розташовані по [ADDRESS] , до нього перейшло і право постійного користування земельною ділянкою площею 0,15 га, на якій ці будівлі розташовані. Згідно із підпунктами 6.1.1., 6.1.2., 61.3. пункту 6.1 рішенням 11 сесії VII скликання Ніжинської міської ради Чернігівської області від 30 травня 2016 № 11-11/2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2371 га по [ADDRESS] та надано у користування відповідачу на умовах оренди терміном на 10 років, встановлено орендну плату за цю земельну ділянку на рівні дев`яти відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за один рік, зобов`язано відповідача заключити договір оренди вказаної земельної ділянки та надати до Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції розрахунок розміру орендної плати, а також у трьохмісячний термін зареєструвати договір оренди земельної ділянки. Відповідно до підпункту 6.1.3. вказаного рішення пункт 6.1 рішення втрачає чинність при невиконанні підпунктів 6.1.2. та 6.1.3. Оскільки [PERSON] договір оренди земельної ділянки не уклав і не зареєстрував, відповідні положення рішення про затвердження проекту землеустрою, надання земельної ділянки в користування на умовах оренди втратили чинність. Тобто, відповідач, маючи право постійного користування землею площею 0,15 га за вищевказаною адресою, вирішив не укладати договір оренди на підставі вищевказаного рішення, а тому, з 30 серпня 2016 року воно втратило чинність, в тому числі й у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у користування відповідачеві на умовах оренди та у частині встановлення орендної плати за земельну ділянку. Державна реєстрація земельної ділянки площею 0,2371 га, кадастровий номер 7410400000:05:002:0078, підлягала скасуванню з 26.04.2017 згідно ч.10 ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр", оскільки протягом 1 року з дня здійснення її державної реєстрації (26.04.20216) речове право на неї не було зареєстровано. Тому реєстрація 16.04.2020 за позивачем права комунальної власності на неї здійснена неправомірно. Земельна ділянка площею 0,2371 га по [ADDRESS] відповідачеві не передавалася і саме такою площею ділянки він ніколи не користувався і не користується. Відповідач завжди користувався і користується земельною ділянкою, яка на підставі Державного акту на право постійного користування ІІ-ЧН № 000130, передана в постійне користування товариству з обмеженою відповідальністю «Партнер Плюс», як попередньому власнику розташованих на ній нежитлових будівель, право власності на які на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2005 перейшло до відповідача. За таких обставин, відсутні підстави для висновку про те, що відповідач користується земельною ділянкою без достатніх правових підстав, а тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватися приписи ст. 1212 - 1214 ЦК України і у відповідача перед позивачем кондикційних зобов`язань не виникло. Позивачем 11.08.2021 подано відповідь на відзив, у якому в повному обсязі не погоджується з викладеними відповідачем у відзиві на позов аргументами та зазначає наступне. Згідно із пунктом 5 договору купівлі-продажу нежитлових будівель комплексу споруд АЗС-СТО за адресою: [ADDRESS] , укладеного 22.12.2005 мiж продавцем ТОВ "Партнер Плюс" та покупцем [PERSON] , умови користування земельною ділянкою, на якій розташовані нежитлові будівлі, визначаються додатково на підставі чинного законодавства України. Відповідач не набув право постійного користування земельною ділянкою у зв"язку із набуттям права власності на нежитлові будівлі комплексу споруд АЗС-СТО, що розташовані на ній, оскільки не відноситься до суб"єктів, визначених у ст. 92 ЗК України, якою встановлено осіб, що можуть набувати право постійного користування землею. Рішенням V сесії Ніжинської міської ради V скликання від 22.06.2006 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок, вилучення та надання земельних ділянок в оренду для здійснення підприємницької діяльності» припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1500 га по [ADDRESS] товариству з повною відповідальністю «Партнер» на підставі відчуження нежитлових будівель комплексу споруд АЗС-СТО другому власнику, а [PERSON] надано в оренду терміном на 5 років вказану земельну ділянку для розміщення нежитлових будівель комплексу споруд АЗС-СТО, які є його власністю. Відповідач 22.06.2006 уклав з Ніжинською міською радою договір оренди земельної ділянки 0,1500 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 74 104 000000 04 024 0015. Таким чином при переході до відповідача права власності на нежитлові будівлі до нього не перейшло право постійного користування земельною ділянкою площею 0,15 га, на якій ці будівлі розташовані. Зазначеною земельною ділянкою [PERSON] користувався на умовах оренди відповідно до договору оренди землі. Вирішивши збільшити розмір орендованої земельної ділянки за рахунок вільних земель комунальної власності відповідач звернувся із заявами до міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на умові довгострокової оренди щодо відведення земельної ділянки площею 0,2371 га за вище вказаною адресою, та рішеннями Ніжинської міської ради такий дозвіл йому було надано, а в подальшому рішенням позивача затверджено виготоволений на замовлення відповідача проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2371 га, та надано відповідачу у користування на умовах оренди терміном на 10 років, зобов`язано заключити договір оренди землі з позивачем, однак він цього не зробив. Таким чином, [PERSON] сформував земельну ділянку площею 0,2371 га з кадастровим номером 7410400000:05:002:0078, на якій знаходиться належне йому нерухоме майно, та користується нею без правових підстав не сплачуючи, при цьому, орендну плату. Рішення Ніжинської міської ради від 30.05.2016 №11-11/2016 належить до ненормативних актів, які застосовуються одноразово і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, та які не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (Постанова Конституційного суду від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009). Припис «Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки» у зазначеному рішенні є реалізований в момент набрання законної сили відповідним рішенням ради. Приписи щодо надання у користування земельної ділянки на умовах оренди терміном на 10 років, а також щодо зобов`язання відповідача укласти договір оренди протягом трьох місяців втратили чинність у зв`язку із закінченням цього терміну. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність терміну, що перевищує один рік з моменту реєстрації земельної ділянки не є перешкодою для реєстрації права власності на неї, тому державна реєстрація речового права комунальної власності за Ніжинською міською радою на земельну ділянку площею 0.2371 за кадастровий номер 7410400000:05:002:0078, є законною. Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції, викладені в заявах по суті справи. Заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і приходить до наступного висновку. Відповідач на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 22.12.2005 мiж продавцем - товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Плюс" та покупцем - [PERSON] , набув право власності не нежитлові будівлі комплексу споруд АЗС-СТО, розташовані в [ADDRESS] , на землях Ніжинської міської ради на земельній ділянці площею 1500 кв. м., що передана в постійне користування на підставі Державного акта на право постійного користування ІІ-ЧН №000130, виданого товариству з повною відповідальністю "Партнер" Ніжинською міською радою 30.05.1997. Право власності за відповідачем на вказані нежитлові будівлі зареєстровано 18.01.2006 (а.с. 201-207). У зв"язку із відчуженням нежитлових будівель комплексу споруд АЗС-СТО другому власнику, право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1500 га по [ADDRESS] , товариству з повною відповідальністю «Партнер» припинено рішення V сесії Ніжинської міської ради V скликання від 22.06.2006 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок, вилучення та надання земельних ділянок в оренду для здійснення підприємницької діяльності» (а.с. 217). Цим же рішенням [PERSON] надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 0,1500 га по [ADDRESS] , для розміщення нежитлових будівель комплексу споруд АЗС-СТО, які є його власністю, встановлено орендну плату. Відповідач 22.06.2006 уклав з Ніжинською міською радою договір оренди земельної ділянки 0,1500 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 74 104 000000 04 024 0015. Зазначений договір оренди землі зареєстрований у Ніжинському міському відділі Чернігівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.06.2006 за №040685100483 (а.с. 218-224). За заявами відповідача від 28.04.2015 про надання дозволу та від 02.03.20216 про продовження дозволу на виготовлення проекту землеустрою на умові довгострокової оренди щодо відведення земельної ділянки площею 0,2371 га за цією ж адресою рішеннями Ніжинської міської ради від 08.07.2015 №8-69/2015 та від 30-31 березня 2016 року №29-9/2016 відповідачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,2371 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування та експлуатація нежитлових будівель комплексу споруд АЗС-СТО), що належать йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2005 (а.с. 225-228, 15-17). Земельна ділянка площею 0.2371, кадастровий номер 7410400000:05:002:0078, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розташована в [ADDRESS] , сформована та зереєстрована в Державному земельному кадастрі 26.04.2016 (а.с. 18). За заявою відповідача від 27.04.2016 пунктом 6.1 рішення Ніжинської міської ради від 30.05.2016 №11-11/2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у користування на умовах оренди терміном на 10 років [PERSON] земельну ділянку площею 0,2371 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 7410400000:05:002:0078, для будівництва та обслуговування будiвель торгiвлi (обслуговування та експлуатація нежитлових будівель комплексу споруд АЗС-СТО), що належать йому на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу від 22.12.2005. Підпунктом 6.1.1. вказаного рішення встановлено орендну плату за цю земельну ділянку на рівні дев`яти відсотків від нормативно грошово оцінки земельної ділянки за один рік. Підпунктом 6.1.2. цього рішення зобов`язано відповідача заключити договір оренди вказаної земельної ділянки та надати до Ніжинської міської об`єднаної державної податкової інспекції розрахунок розміру орендно плати. Підпунктом 6.1.3. наведеного рішення передбачено відповідачу у трьохмісячний термін зареєструвати договір оренди земельної ділянки та встановлено, що при невиконанні підпунктів 6.1.2. та 6.1.3. пункт 6.1 з відповідними підпунктами втрачає чинність (а.с. 20, 197-198). Договір оренди вказаної земельної ділянки між сторонами не укладався. Право комунальної власності територіальної громади в особі Ніжинської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 7410400000:05:002:0078 зареєстровано 16.04.2020 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 28). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7410400000:05:002:0078 відповідно до витягів із технічної документації у 2017 році становила 1 810 666,72 грн, у 2018 році - 1 810 666,72 грн, у 2019 - 1 525 636,72 грн, у 2020 році - 1 525 636,72 грн (а.с. 35 - 38). Ставка орендної плати за землі громадської забудови для будівництва і обслуговування будівель торгівлі встановлена на рівні 9 відсотків нормативної грошової оцінки відповідно до абзацу "г" підпункту 5.4.3 пункту 5.4 розділу V "Ставки плати за землю" Положення про плату за землю, затвердженого рішенням 69 сесії 6 скликання Ніжинської міської ради "Про затвердження місцевих податків" від 08.07.2015 № 6-69/2015. Відповідач за період 2017 - 2019 років орендну плату не нараховував та не сплачував за жодну земельну ділянку по м. Ніжину (а.с. 29). Позивачем листом від 15.04.2020 відповідачу запропоновано добровільно сплатити нараховану суму безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати (а.с. 39-43). Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок сплачують власники землі та постійні землекористувачі. Відповідач не є власником спірної земельної ділянки та не наділений правом отримати спірну земельну ділянку у постійне землекористування, оскільки таке право можуть набути виключно особи, перелічені у статті 92 ЗК України, до яких відповідач не відноситься. Тому відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Відповідно єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата. Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Зі змісту статті 124 Земельного кодексу України вбачається, що укладенню договору оренди земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності передує прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення щодо такого передання. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. У справі встановлено, що позивачем приймалося рішення від 30.05.2016 №11-11/2016 про надання відповідачу у користування на умовах оренди земельної ділянки та встановлювалося відповідачу укласти договір оренди і трьохмісячний термін для його реєстрації та передбачалися наслідки невиконання цих умов у виді втрати чинності рішення про надання земельної ділянки. Відповідач договір оренди не уклав, з 01 липня 2017 року по 30 червня 2020 року використовував спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалася для розміщення належного йому об`єкта нерухомого майна. Ніжинською міською радою здійснено розрахунок несплачених відповідачем сум орендної плати за період з 01 липня 2017 року по 30 червня 2020 року, загальна сума цих коштів становить по 450 695,45 грн. Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено. З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19). З розрахунку позивача вбачається, що при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів у розмірі несплаченої орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за період з 01.07.2017 по 30.06.2020 в сумі 450 695,45 грн позивачем було враховано витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 35-38); ставка орендної плати за оренду земель 9 % від нормативної грошової оцінки землі. Згідно ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розрахунки позивача не спростовані відповідачем, іншого розрахунку останнім також не наведено. Позивачем надано докази існування протягом визначеного в позові періоду земельної ділянки як об"єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, застосована у розрахунку орендної плати, встановлена відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Оскільки право постійного користування земельною ділянко попередньому власнику об"єктів нерухомості, які на ній розміщувалися, припинено, а земельні ділянки в межах населених пунктів окрім тих, що перебувають у приватній та державній власності, відповідно до законодавства належать до комунальної власності, і за Ніжинською міською радою зареєстровано право власності на земельну ділянку, відповідач зберіг без достатньої правової підстави у себе кошти у виді орендної плати саме за рахунок Ніжинської міської ради. За таких обставин, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи відповідача про перехід до нього права постійного користування земельною ділянкою площею 0,15 га внаслідок переходу права власності на нежитлові будівлі, розташовані по [ADDRESS] , грунтується на неправильному тлумаченні законодавства. Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Разом з тим, за містом положень ст. 92 ЗК України, в редакції на час набуття відповідачем у власність об"єктів нерухомості, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набували лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації. Право постійного користування земельною ділянкою визначено як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина перша статті 92 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України). До набрання чинності ЗК України 2001 року такий правовий титул на землю як право постійного користування був поширеним і не мав такого обмеження за суб"єктним складом, як з набранням чинності ЗК України 2001 року. Конституційний Суд України визнавши рішенням від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 неконституційними положення п. 6 розділу X "Перехідні положення" чинного ЗК України, які встановлювали обов`язок до 01 січня 2005р. переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди, не знайшов підстав визнавати неконституційною статтю 92 цього Кодексу, вказавши, що використання терміна "набувають", що означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь", після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення. Таким чином, принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, має обмежену дію у даному випадку, адже відповідач не наділений правом отримати спірну земельну ділянку у постійне землекористування, оскільки таке право можуть набути виключно особи, перелічені у статті 92 ЗК України, до яких відповідач не відноситься. Аналіз вказаного рішення Конституційного Суду України і змін в законодавстві свідчить про врегулювання законодавцем спірних правовідносин саме у такий спосіб. Так, відповідно до ч.11 ст. 120 ЗК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості" № 1174-IX від 02.02.2021, що набрав чинності 28.10.2021, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні, особами, які не можуть набувати земельну ділянку на такому праві, вони набувають таку земельну ділянку із земель державної або комунальної власності у власність або оренду. Набувач такого об`єкта зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт майна звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування зобов`язаний не пізніше 30 днів з дня державної реєстрації права власності припинити право постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, та передати її у власність або оренду набувачу (власнику) такого об`єкта. Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт. Крім того, твердження відповідача про використання ним земельної ділянки площею 0,15 га на праві постійного користування не відповідає його діям. Відповідач не вживав жодних заходів для оформлення і реєстрації такого права, як шляхом звернення з цього питання до позивавча, так і шляхом звернення до суду для визнання права постійного користування у разі відмови міською радою у прийнятті рішень, необхідних для його оформлення. Натомість 22.06.2006 уклав з позивачем договір оренди земельної ділянки 0,1500 га по [ADDRESS] , що свідчить про використання ним земельної ділянки на умовах оренди, а не як постійний землекористувач, і спростовує його доводи про наявність у нього титулу постійного користування земельною ділянкою площею 0,15 га. Аргументи відповідача про те, що він ніколи не користувався саме земельною ділянкою площею 0.2371, кадастровий номер 7410400000:05:002:0078, суд відхиляє за безпідставністю, оскільки зазначена земельна ділянка сформована і зареєстрована на замовлення відповідача, на ній знаходяться нежитлові приміщення, власником яких він є, що свідчить про використання ним вказаної земельної ділянки, іншої земельної ділянки з розташованими на ній вказаними об"єктами нерухомості не зареєстовано. Доводи відповідача про порушення терміну в один рік для реєстрації речового права на земельну ділянку за позивачем не спростовують висновків про обгрунтованість позовних вимог. Отже, позивач належним чином обґрунтував свої вимоги, спрямовані на отримання від відповідача компенсації у зв`язку з користуванням ним земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без внесення плати, натомість позиція відповідача зводиться до заперечення позову з метою уникнення сплати за користування земельною ділянкою, тоді як плата за користування земельною ділянкою є обов`язком відповідача. У відповідності зі ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачені витрати по оплаті судового збору у розмірі 6 760 (шість тисяч сімсот шістдесят) грн 44 коп.

Outcome: approved