Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

позивач 05 червня 2020 року звернувся до Територіальної громади в особі Дружківської міської ради Донецької області про визнання в порядку успадкування права власності на будинок з надвірними будівлями. Зазначила, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . Просить визнати в порядку успадкування після смерті [PERSON] за позивачем право власності на 1/2 частини житлового будинку (літери за планом В-1, в-1, в, в1,ю в2), гараж-літня кухня (літери за планом А-1), тамбур (літери за планом а-1), баню (літера за планом Б), убиральню (літера за планом Г), огорожу (літера за планом № 1-3), які розташовані за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 червня 2020 року, провадження у вказаній цивільній справі було відкрито та справу призначено в підготовче судове засідання на 08 липня 2020 року (а.с. 21-22). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 08 липня 2020 року, підготовче провадження закрито та призначено судове засідання на 24 липня 2020 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи її повідомлено належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи вони були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами у справі. З огляду на це, відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у суду доказів, без фіксації судового процесу. Суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що відповідає вимогам ст. 200 ЦПК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу , він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є дружиною померлого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 276 від 25 червня 1983 року, зробленого у міському відділі РАЦС м. Дружківки Донецької області, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 серпня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1797, [PERSON] передав будинок [ADDRESS] , у рівних частинах кожному у спільну часткову власність з визначенням покупцями часток по 1/2 частці гр. [PERSON] та гр. [PERSON] (а.с. 5). Також, право власності підтверджується витягом про рєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Випискою з рішення про надання дозволу на будівництво комунальних споруд № 624 від 20.08.1996 року, виданого виконавчим комітетом Дружківської міської ради народних депутатів підтверджено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] , дозволено будівництво сіней до будинку розміром 1,5 м * 3,0 м, із збільшенням житлової площі будинку на 10.5 кв. м. (а.с.8). Згідно до схеми розташування будівництва за адресою [ADDRESS] ,встановлено незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 25% літ. "В-1", прибудова літ. "в-1", незавершена будівництвом баня готовністю 45% літ "Б", тамбур до гаража-літньої кухні літ. "а-1" та житловий будинок з прибудовою, що переобладнено у гараж-літню кухню літ. "А-1" (а.с.9,10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актового запису № 878 від 12 листопада 2012 року [PERSON] помер [INFO] у м. Дружківка Донецької області (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] , яка належала у вигляді 1/2 частині померлому [PERSON] . 25 серпня 2020 року до суду Дружківською державною нотаріальною конторою надана відповідь на запит № 639/02-14 від 04.09.2020 року . Так, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведено спадкову справу № 20/2013 за заявою № 157 від 11.03.2013 року від дружини спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини за законом. Також, було надано заяву № 158 від 11.03.2013 року від сина спадкодавця [PERSON] про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON] , та заяву № 159 від 1.03.20123 року від доньки спадкодавця [PERSON] про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»). Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно до п.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав", під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Суд вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку (літери за планом В-1, в-1, в, в1, в2), гараж-літня кухня (літери за планом А-1), тамбур (літери за планом а-1), баню (літера за планом Б), убиральню (літера за планом Г), огорожу (літера за планом № 1-3), які розташовані за адресою [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] . На підставі ст. 10,11,258,259,263,264,265 ЦПК України (в редакції 2017 року), на підставі ст. 15,328, 373,1225,1261 ЦК України, суд

Outcome: approved