Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на\~ користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 61451,86 грн. за кредитним договором б/н від 07 квітня 2010 року та\~ судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 07 квітня 2010 року ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо змін кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг,\~ де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.\~ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязання за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобовязання за договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 06 червня 2017 року має заборгованість 61451,86 грн., яка складається з наступного: 31644,63 грн. тіло кредиту; 24714,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1690,62 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 2902,47 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 19 липня 2017 року, відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду. 14.11.2017 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких остання просила стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 13744,63 грн., з яких : 13644,63 грн. заборгованість по тілу кредиту та пеню в сумі 100 грн нараховану 01.06.2017 року, а в іншій частині позову відмовити. На обгрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем надано 2 розрахунки боргу за період з 20.04.2012 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 06.06.2017 року, серед яких відповідач визнає перший розрахунок боргу, а другий вважає таким, що не відповідає вимогам законодавства. Нарахування відсотків на відсотки та на пеню вважає незаконним. Не погоджується з вимогами про стягнення тіла кредиту в сумі 31644,63 грн., оскільки відповідач 29.09.2017 року сплатила борг по тілу 18000 грн., а тому залишок повинен становитиме 13644,63 грн. Вказує про нарахування відсотків в більшому невірному розмірі. Не погоджується з вимогами позивача про стягнення пені у розмірі 1690,62 грн., оскільки в суму пені 900 грн. станом на 01.02.2016 року було додане сальдо за пенею в сумі 790,62 грн. нараховане 06.06.2017 року. Вказує, що позовні вимоги про стягнення штрафів порушують положеннь законодавства України, так як є подвійною відповідальністю, що суперечить Конституції України. Також, зазначила, що відповідно до виписки по рахунку позивач стягував з відповідача страховий платіж за договором страхування кредитного ліміту, який не відображений в розрахунку заборгованості та який неукладався відповідачем. 24.11.2017 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшли пояснення на заперечення відповідача проти позову, за якими позивач просить задовольнити позов у повному обсязі. Пояснив, що процентна ставка по кредиту [PERSON] змінювалась законно з 2,5 % до 3,5 % на місяць відповідно до наказів ПАТ КБ "Приватбанк". Порядок нарахування неустойки не порушено та відповідає формулі нарахування пені. Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій, а отже можуть стягуватися разом. Вказує, що перший розрахунок заборгованості не є первинним документом, а відображує стан нарахувань в певний період часу. Користуючись кредитними коштами відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. Щодо страхового платежу, пояснив, що договір "страхування кредитного ліміту" підключається шляхом надання згоди клієнта черз послугу "Приват24". 08.12.2017 року, позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, за якою змінено суму заборгованості станом на 23.11.2017 року шляхом заявлення до стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 67556,16 грн., яка складається з наступного: 14643,57 грн. тіло кредиту; 30156,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19063,32 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 3193,15 грн. штраф (процентна складова). Також надані розрахунки боргу в новій редакції. 04.01.2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив представника відповідача [PERSON], згідно яких остання просить частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 10807,15 грн., з яких : 10139,62 грн. заборгованість по тілу кредиту, 618, 38 грн. заборгованість по процентам, та пеню за період з 01.11.2017 року по 23.11.2017 року, а в іншій частині позову відмовити. На обгрунтування своїх заперечень зазначила, що на Умовах та Правилах надання банківських послуг відсутній підпис позичальника, у зв'язку з чим позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розмірів відсотків, пені та штрафів. Наданий розрахунок боргу за перід з 01.01.2016 року по 23.11.2017 року вважає неналежним доказом через відсутність в ньому інформації про прострочене тіло кредиту, погашене тіло, нараховані проценти та погашені проценти, що знайшло своє відображення у виписці по рахунку. Не погоджується з розміром тіла в сумі 14643,57 грн, оскільки в ному Приватбанком нараховані страхові платежі на суму 4503,95 грн. у період з 09.03.2016 року по 07.07.2017 року. Звертає увагу, що Приватбанком не надано ніяких доказів на стягнення страхових платежів. Погоджується з тілом кредиту в розщмірі 10139,6 грн. без страхових платежів в сумі 4503,96 грн Заперечує проти розміру нарахованих відсотків, вважає їх обгрунтований розмір - 618,38 грн. Нарахування процентів на пеню вважає незаконною. Не погоджується з вимогою про стягнення пені в сумі 19063,32 грн., яка протягом 5-ти місяців з 06.06.2017 року по 23.11.2017 року зросла на 17372,70 грн., вважає обгрунтованою пеню в сумі 49,45 грн. Стягнення штрафів вважає порушенням законодавства України. У звязку з набранням чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу, ухвалою суду від 12 січня 2018 року постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 29.01.2018 року електронною поштою до суду надійшла відповідь на заперечення ПАТ КБ "Приватбанку" від 26.01.2018 року (а.с. 138-144), в якій позивач повністю заперечує проти заперечень представника відповідача [PERSON] та посилаючись на вимоги діючого законодавства України просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Сторони в судове засідання не викликались, клопотань про участь у розгляді справи від сторін до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження. У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що 07 квітня 2010 року за заявою [PERSON], ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір про надання банківських послуг б/н від 07 квітня 2010 року, який складається з Анкети-заяви (а.с. 12), Тарифів по картам "Універсальна" (а.с. 13), Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 14-28), та відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що вона була ознайомлена з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку". Крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в Анкеті-заяві. (а.с.12 оберт). Як встановлено судом підписанням Анкети-заяви позичальник приєднався до запропонованих банком умов та тарифів. Станом на 07.04.2010 року, діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30 % на рік (а.с. 13). Далі процентна ставка була декілька разів змінена, а саме 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 2,9% в місяць, 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 3,6% в місяць (а.с.85-98), про що позивачем завчасно було повідомлено відповідача у вигляді смс-інформування на вказаний відповідачем номер мобільного телефону +30637203069 (а.с. 100, 101). 27.07.2016 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Універсальна Gold" зі встановленням процентної ставки на рівні 3,5 % на місяць, що не заперечувалось відповідачем та її представником. На підтвердження суми заборгованості за укладеним кредитним договором позивач подав до суду розрахунки заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" за договором б/н від 07 квітня 2010 року (а.с. 8-11, 112-114, 115) та Виписку по особовому рахунку [PERSON] (а.с. 79-84), які прийняті судом. Крім цього, в матеріалах справи мається надана представником відповідача [PERSON] виписка по рахунку [PERSON] (а.с. 53-63), за якою заборгованість по картрахунку № 5168742356585848 станом на 09.11.2017 року становить 60652,67 грн. З вищенаведених документів судом встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами, а також частково виконувала свої кредитні зобовязання та періодично вносила на наданий їй позивачем картковий рахунок грошові кошти на погашення заборгованості за договором, укладеним з позивачем, що підтверджує існування факту отримання нею кредитних коштів від банку на встановлених банком умовах та виникнення у банку права вимоги по їх поверненню, що не може бути підставою для звільнення її від відповідальності за невиконання договірних зобовязань, які є чинними, з огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, та обовязковими для виконання з огляду на положення ст. 629 цього Кодексу. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за укладеним між сторонами договором, станом на 23.11.2017 року виникла заборгованість в сумі 67556,16 грн., яка складається з наступного: 14643,57 грн. тіло кредиту; 30156,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19063,32 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 3193,15 грн. штраф (процентна складова), що зафіксовано в розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 23.11.2017 року (а.с. 8-11, 79-84, 112-114, 115). Останнє погашення заборгованості відповідачем відбулося 29.09.2017 року в сумі 18000 грн. (а.с. 115 оберт). Також, зі змісту вищезазначених розрахунків заборгованості ПАТ КБ "Приватбанк" та Виписок по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що розрахунок проведено щодо заборгованості за договором, укладеним відповідачем, співпадають сума кредиту, дата укладення договору, розмір процентної ставки і порядок їх нарахування, та усі його умови, що не може бути підставою для визнання вказаних письмових доказів неналежними. Як встановлено судом, відповідачем було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто укладеного сторонами договору, та ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту, в зв'язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, відсотків та пені. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги позивача частково обґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частинами 1 та 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 1, 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з ч.1 ст. 638 та ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 634 ч.1 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Постановою № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, передбачено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З цих підстав, враховуючи, що іншого належного розрахунку заборгованості суду надано не було, представником відповідачяа частково визнається сума боргу із зазначенням власних розрахунків боргу, питання щодо припинення дії кредитного договору не ставилось, зменшення розміру пені відповідачем не заявлялось, суд визнає наданий банком розрахунок заборгованості по тілу, процентам і пені обґрунтованим та доведеним, В той же час розрахунок боргу представника відповідача здійснений нею на власний розсуд, не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, а тому не приймається судом. Згідно ст. 625 та ст. 1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів. Втім, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, банком крім пені, також нараховані штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 3193,15 грн. (процентна складова від суми заборгованості). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і Правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (а.с. 20 оберт). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг (а.с. 19) та Тарифів (а.с. 13), при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Отже, враховуючи положення ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому заявлені позивачем вимоги про одночасне їх стягнення з відповідача за прострочення сплати суми кредиту та відсотків суперечать вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст.509 ЦК, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення постановою у справі № 6-2003цс 15 від 21.10.2015 року. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення штрафів такими, що суперечать наведеним вище законодавчим актам і правовим позиціям Верховного суду України, а тому останні задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 3 ст. 3\~та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Перевіряючи Договір на відповідність вимогам закону, суд встановив, що він конкретний, детально зазначає предмет договору, права та обовязки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, термін дії договору й порядок зміни умов договору, інші та особливі умови договору, отже, містить усі істотні умови, передбачені законодавством для даного виду договору. Сторони, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, будь-яких заперечень на час укладення договору від \~[PERSON] не надходило. За таких обставин, суд вважає, що при укладенні договору б/н від 07.04.2010 року сторони досягли всіх істотних умов, кредитний договір відповідає положенням Цивільного кодексу України, \~вимогам\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. З цих підстав, суд приходить до висновку, що представником відповідача не надано жодних належних, допустимих та безспірних доказів, які підтверджували б, що зміст кредитного договору суперечить нормам\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки позичальник [PERSON] своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилася з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі. Щодо тверджень представника відповідача [PERSON] про визнання першого розрахунку боргу, нарахування відсотків на відсотки та на пеню, зазначення іншого розміру боргу, то ці обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засідані, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам, які стороною відповідача не спростовані, а тому не приймаються судом до уваги. Також, судом відхилені доводи представника відповідача [PERSON] щодо стягнення страхових платежів за договором страхування кредитного ліміту, які не відображені в розрахунку заборгованості та договір за якими не укладався відповідачем, оскільки обставини існування чи відсутності договорів страхування [PERSON] не входять до предмету позовних вимог. В той же час, судом прийняті аргументи представника відповідача щодо неможливості одночасного стягнення пені та штрафів, у зв'язку з чим відхиляються доводи позивача про можливість задоволення таких вимог. Аналізуючи усі зібрані у справі докази, враховуючи, що спірний кредитний договір діє, ПАТ КБ «ПриватБанк» виконує свої зобов'язання по наданню грошових коштів повністю, [PERSON] з 07.04.2010 року кредитний договір визнавався дійсним та виконувався нею, неправомірність кредитного договору прямо не випливає з закону і не встановлена судом, права відповідача як споживача не порушені, підстав для визнання договору недійсним судом не встановлено, розрахунок боргу наданий позивачем перевірений судом та відповідає виниклим спірним правовідносинам сторін, а тому всі заперечення представника відповідача фактично зводяться до оспорення нею суми заборгованості по кредиту шляхом надання власної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та їх тлумаченню на власний розсуд, що не може бути прийнято судом. Враховуючи встановлені судом обставини та виниклі відповідно до них спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» має бути стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 07 квітня 2010 року у розмірі 63863 гривні 01 копійка, яка складається з наступного: 14643,57 грн. тіло кредиту; 30156,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19063,32 грн. заборгованість за пенею. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача з на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у справі.

Outcome: partial