Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

03 грудня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління державної міграційної служби України у Винницькій області, треті особи приватний нотаріус Кобилянська О.А., [PERSON] , [PERSON] , Виконавчий комітет Подільської міської ради Одеської області в особі реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності виконавчого комітету та міської ради, Кунянська сільська рада про визнання дій щодо зняття з реєстрації місця мешкання особи та реєстрації місця мешкання незаконними. В обґрунтування зазначено, що реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] здійснена міграційною службою незаконно, він не підписував заяву про реєстрацію місця проживання від 18.11.2014 року, а підпис від його імені здійснений іншою собою, а тому така реєстрація та зняття з реєстрації [PERSON] за попереднім місцем проживання є незаконними та підлягають скасуванню. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 23 грудня 2019 року від приватного нотаріуса Кобилянської О.А. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. 27 грудня 2019 року від ГУ ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив. Зазначили, що позов не визнають виходячи з наступного. В позовній заяві не вказується яким рішенням (дата, число, місяць, рік) Гайсинський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області вчинив неправомірні дії та порушив права Позивача, і направив відповідне повідомлення про скасування реєстрації громадянина [PERSON] на адресу Котовського районного відділу ДМС України в Одеській області. При зверненні до Гайсинського районного сектору Управління ДМС України у Вінницькій області [PERSON] із заявою про реєстрацію місця проживання та із згодою власника житла на реєстрацію і оплатою державного мита, що підтверджується квитанціями, а відтак Гайсинський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області не мав ніяких правових підстав відмовити у реєстрації відповідному громадянину. Також, зазначили що при проведенні судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами судової справи № 815/3410/15 судовим експертом не враховано пояснення третьої особи [PERSON] та [PERSON] , які надавались на адресу Одеського окружного адміністративного суду 28.07.2015 року. Із змісту пояснень слідує, що підпис на заяві про реєстрацію місця проживання [PERSON] виконував за допомогою [PERSON] , оскільки через важку хворобу у [PERSON] порушилася координація руху і без сторонньої допомоги останній не міг вчиняти будь-яких дій. 01 січня 2020 року від Управління ДМС України у Вінницькій області в особі Гайсинського районного відділу Управління ДМС України у Вінницькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву. Зазначили, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у позивача відсутнє порушене право чи законний інтерес на момент звернення до суду. Зазначили, що з 04.04.2016 року в Управлінні ДМС України у Вінницькій області відсутні достатні правові підстави, для виконання рішення суду в частині дій, щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, або зобов`язання вчинити дії про реєстрацію, оскільки такими повноваженнями наділені органи місцевого самоврядування/або органи реєстрації. 13 січня 2020 року від [PERSON] до суду надійшли пояснення щодо позову. В яких зазначено, що Позивачка пропустила позовну давність тривалістю у три роки, а її посилання на переривання перебігу позовної давності, у зв`язку зі звернення до адміністративного суду з ідентичним позовом є безпідставними. У зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 21 жовтня 2020 року від [PERSON] в інтересах [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. 08 лютого 2021 року від Управління ДМС України у Вінницькій області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі. 10 березня 2021 року від Головного управління ДМС України в Одеській області до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 27 липня 2021 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. В матеріалах справи є заяви учасників справи про розгляд справи за відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис № 130 [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 02 січня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, перед смертю, родичі [PERSON] з його згоди забрали його до матері в с. Крутогорб Гайсинського району Вінницької області, де він згодом помер. Після смерті чоловіка, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Котовського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф. Й. із заявою про прийняття спадщини, однак отримала від приватного нотаріуса лист №39/01-16 від 03 лютого 2015 року про те, що за інформаційною довідкою із Спадкового реєстру від імені [PERSON] 20.11.2014 року за реєстровим №153 Кунянською сільською радою Гайсинського району Вінницької області посвідчений заповіт та приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Кобилянською О.А. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №14/2015. [PERSON] не погодилася із правомірністю реєстрації її чоловіка за адресою [ADDRESS] , оскільки підпис у заяві про реєстрацію місця проживання [PERSON] вчинений не її чоловіком, а іншою особою. У зв`язку з чим, просила визнати незаконними дії Гайсинського районного сектора УДМС України у Вінницькій області щодо реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , які вчинені 18 листопада 2014 року; Визнати незаконною реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , здійснену 18 листопада 2014 року Гайсинським районним сектором УДМС України у Вінницькій області; Визнати незаконним зняття з реєстрації за повідомленням [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , здійснене Котовським районний відділом ДМС України в Одеській області. Дослідивши матеріали справи, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 3.1 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ 22.11.2012 року № 1077 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації, зокрема, письмову заяву, документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати, талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. У разі подачі заяви законним представником особи додатково подається документ, що посвідчує особу законного представника, документ що підтверджує повноваження особи як законного представника. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Згідно із п. 2.6, 2.7, 71. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ 22.11.2012 року № 1077 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) працівник територіального підрозділу ДМС України перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві, тощо. У разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання до територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого було зареєстроване попереднє місце проживання особи, у той же день надсилається письмове повідомлення про зняття особи з реєстрації місця проживання та талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні. При цьому, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Так, [PERSON] разом з дружиною проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ПП «Городок-КВП» від 03.02.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, до Гайсинського РС УДМС України у Вінницький області надійшла заява про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 18.11.2014 року за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою, Гайсинський районний сектор Управління ДМС України у Вінницький області надіслав до Котовського РС УДМС України в Одеській області повідомлення про зняття особи з реєстрації місця проживання. Позивач зазначає, що підпис у заяві про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 18.11.2014 року не належить її чоловіку, а тому його реєстрація за адресою: [ADDRESS] є не законною та підлягає скасуванню. Судом встановлено, що справа вже розглядалась в адміністративному порядку. Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року адміністративний позов [PERSON] до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, Управління державної міграційної служби України в Одеській області, Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності Виконавчого комітету Подільської міської ради та Подільської міської ради, Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області, Виконавчого комітету Кунянської сільської ради, треті особи - приватний нотаріус Кобилянська О.А., [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними дій Гайсинського районного сектору УДМС України у Вінницькій області щодо реєстрації 18.11.2014 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , визнання не чинною та скасування реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , визнання не чинним та скасування зняття Котовським районним відділом ДМС України в Одеській області з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - задоволено. Визнано протиправними дії Гайсинського районного сектору УДМС України у Вінницькій області щодо реєстрації 18.11.2014 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Визнано протиправною та скасувати реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Визнано протиправним та скасувати зняття Котовським районним відділом ДМС України в Одеській області з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 05 липня 2017 року Одеським апеляційним адміністративним суд постанова Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року залишена без змін. Постановою Верховного суду від 25 липня 2019 року касаційні скарги [PERSON] та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року скасовано. Провадження у справі №815/3410/15 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Кунянської сільської ради, Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області, Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності Виконавчого комітету Подільської міської ради та Подільської міської ради, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, треті особи: приватний нотаріус Кобилянська О.А., [PERSON] , [PERSON] , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - закрито. Верховний суд скасовуючи постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року зазначив, що враховуючи суть спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковими. Так, Одеським окружним адміністративним судом під час розгляду справи № 815/3410/15 призначена судово-почеркознавча експертиза, за результатами якої експертом складений висновок №6574/02 від 21.11.2016 року, з якого вбачається, що в заяві про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 18.11.2014 року, підпис розміщений у правій нижній частині документу в графі «підпис заявника» виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. З огляду на вищевикладене, та те що позивачем до позовної заяви надано належним чином завірений висновок №6574/02 від 21.11.2016 року з матеріалів справи № 815/3410/15, суд приймає його до уваги. Таким чином, висновком експерту підтверджується не підписання [PERSON] вищезазначеної заяви, доказів, які б спростовували ці обставини, до суду не надано. Посилання відповідачів, що експертом не враховано того факту, що підпис на заяві про реєстрацію місця проживання [PERSON] виконував за допомогою [PERSON] , оскільки через важку хворобу [PERSON] порушилася координація руху і без сторонньої допомоги відповідний не міг вчиняти будь яких дій, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Так, сторони по справі під час розгляду справи, а саме під час проведення підготовчого судового засідання мали право звернутись до суду з заявою про призначення повторної судово - почеркознавчої експертизи, проте такої заяви до суду не надходило. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вищевикладене, доводи представників відповідачів проти задоволення позову є необґрунтованими та недоведеними. Щодо посилання відповідачів, про те що у позивача відсутнє порушене право чи законний інтерес на момент звернення до суду то слід зазначити наступне. Спірні правовідносини у даному провадженні пов`язані з правом [PERSON] на спадщину після смерті чоловіка, а відтак посилання відповідачів про відсутність порушеного права є необґрунтованими. Враховуючи зазначені обставини, відсутність доказів виконання [PERSON] підпису на заяві про реєстрацію місця проживання від 18.11.2014 року, наявність доказів не підписання цієї заяви особою, реєстрація місця проживання якої здійснювалася, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Щодо клопотання третьої особи [PERSON] про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Так, тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15. Верховний Суд України виклав подібну правову позицію й у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, вказавши, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Так, згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Так, заява про застосування строків позовної давності була подана [PERSON] яка є третьою особою, відповідної заяви від відповідачів по справі не надходило. Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Аналогічного висновок викладений в постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року по справі № 509/3589/16-ц. Також, слід зазначити, що позовна заява [PERSON] розглядалась в адміністративному порядку з червня 2015 року по липень 2019 року. Тобто, звертаючись в 2015 році [PERSON] мала намір захистити свої порушені права, які пов`язані з правом [PERSON] на спадщину після смерті чоловіка. Тільки після винесення постанови Верховного Суду від 25 липня 2019 року позивач дізналась, що належним способом захисту своїх порушених справ є розгляд справи в цивільному судочинстві. З огляду на те, що заяву про застосування строків позовної давності подано не стороною по справі та те, що пропуск строку позовної давності сталося не з вини [PERSON] , суд дійшов висновку, що в даному випадку застосувати строк позовної давності не є можливим. Відповідно до ч.ч. 1-2ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з пунктами 2, 8 Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення по цивільній справі, рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , а відтак позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved