Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що 19 січня 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, станом на 16 листопада 2014 року, у нього виникла заборгованість в сумі 7971,42 грн. В позові позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в адресованих суду заявах просять справу розглянути у їх відсутність. В письмових запереченнях на позов відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові на цій підставі. Вивчивши матеріали справи суд доходить до наступних висновків. Приписами ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Матеріалами справи встановлено, що 19 січня 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застування строку позовної давності. Відповідно до\~ ст. 256 Цивільного кодексу України\~ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ ст. 267 Цивільного кодексу України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ ст. 258 Цивільного кодексу України\~ передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ ст. 253 Цивільного кодексу України\~ перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ ст. 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~ ст. 266 Цивільного кодексу України\~ зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 Цивільного кодексу України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 Цивільного кодексу України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс 14, яка, відповідно до положень частини першої статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України, є обов'язковою для всіх судів України. Останній платіж відповідачем [PERSON] було здійснено 29 січня 2010 року. Таким чином для вирішення питання про наявність підстав для задоволення позову необхідно встановити чи поданий він в межах строку позовної давності, яка залежить від терміну дії кредитної картки. Проте у матеріалах справи докази, що підтверджують термін дії виданої відповідачу [PERSON] картки, відсутні Незважаючи на винесену 17 лютого 2015 року судом ухвалу про витребування у позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" вказаної інформації, яка неодноразово направлялася на адресу позивача, вказані докази ним суду надані не були. У відповідності до частини 2 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а у відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами 2, 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed