Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 07.11.2012 року, яка виникла станом на 14.10.2014 року, в розмірі 12124,07 грн, з яких: 7391,91 грн - заборгованість за кредитом; 2416,52 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 295,67 грн - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 2019,97 грн - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що відповідно до вишевказаної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, відповідач отримав кредит у розмірі 7999,39 грн. у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в Заяві, Умовах та правилах строки. Але умови Генеральної угоди відповідачем не виконуються у зв»язку з чим, станом на 14.10.2014 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача - Пирогов М.Ю. підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив задовольнити їх з підстав викладених в позовній заяві, а також заявив, що він не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газету «Урядовий кур»єр» від 17 січня 2015 року (а.с.49-50). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено наступне. Зі статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.36) вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". 07 листопада 2012 року між позивачем і відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода), яка була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником ([PERSON].) зобов'язань за кредитним договором № SAMDN40000013136614 від 19.04.2007 року. Відповідно до умов Генеральної угоди якої відповідачка отримала кредит у розмірі 7999,41 грн. у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в Заяві, Умовах та правилах строки. Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди відповідачка зобов»язалась погашати заборгованість щомісячно в розмірі 400,29 грн с «1» по «25» число кожного місяця. Датою останнього погашення заборгованості є 30.11.2014 року (п.1.3 Генеральної угоди). Пунктом 2.2. вказаної Генеральної угоди передбачено обов'язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 2019,97 грн, у разі несвоєчасного погашення заборгованості (а.с.7). Відповідно до п.2.5 Генеральної угоди позичальник зобов»ячався повернути суму кредита, процентів, винагороди згідно Генеральної угоди та Умов та правил. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушені позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, останній повинен сплатити банку пеню, розмір, якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочки. З умовами та правилами надання продукту кредитних карт відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в Генеральній угоді. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б\\н від 07.11.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 14 жовтня 2014 року (а.с.5), заборгованість відповідача перед банком становить 12124,07 грн, з яких: 7391,91 грн - заборгованість за кредитом; 2416,52 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 295,67 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 2019,97 грн - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved