Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

ПАТ «ВБР» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що відповідно до укладеного договору № IКСАSHG.19269.001 від 14 грудня 2011 року між ПАТ "ВБР" та [PERSON] за умовами якого банк встановив йому кредитний ліміт у розмірі 11200,00 грн, з нарахуванням процентів у розмірі 18% річних за користування кредитом, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів в розмірі 1,5%. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 7 липня 2016 року заборгованість складає 20378,17 грн., яка складається з: - прострочена заборгованість за тілом кредиту 7436,79 грн.; - прострочена заборгованість за процентами 5094,81 грн; - поточна заборгованість по комісії 168,00 грн; - прострочена заборгованість по комісії 4200,00 грн; - заборгованість за нарахованою пенею 2668,57 грн, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. До судового засідання позивач не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Публічного акціонерного товариства «ВБР», проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує . Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглянути справу заочно. Дослідивши та оцінивши у сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Надані позивачем письмові докази, у відповідності з ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, є належними та містять необхідну інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Тобто всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормами ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 ЦК України. Відповідно до постанови Голови Національного банку України та відповідного рішення та наказу директора - розпорядника виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банківську ліцензію ПАТ"ВБР" відкликано та розпочато процедуру ліквідації банку з 23.12.2015 року по 22.12.2017 рік. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № IКСАSHG.19269.001 від 14 грудня 2011 року між ПАТ "ВБР" та [PERSON] за умовами якого банк встановив йому кредитний ліміт у розмірі 11200,00 грн, з нарахуванням процентів у розмірі 18% річних за користування кредитом, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів в розмірі 1,5%. Також, у договорі вказано про те, що банк в односторонньому порядку має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту шляхом направлення письмового повідомлення на адресу клієнта, зазначену в анкеті, у наступних випадках: порушення Позичальником зобовязань, передбачених умовами даного Договору. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд, дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, встановив факти, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача щодо невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором № IКСАSHG.19269.001 від 14 грудня 2011 року між ПАТ "ВБР" та [PERSON] за умовами якого банк встановив йому кредитний ліміт у розмірі 11200,00 грн, з нарахуванням процентів у розмірі 18% річних за користування кредитом, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів в розмірі 1,5%. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВБР» наявну заборгованість за кредитним договором № IКСАSHG.19269.001 від 14 грудня 2011 року у розмірі 20378,17 грн. Одночасно з відповідача у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved