Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

20 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергопром" про стягнення заборгованості по заробітній платі за листопад - грудень 2008 року та січень - лютий 2009 року, та стягнення заборгованості по заробітній платі з товариства з обмеженою відповідальністю "Газтехбуд" за січень, лютий, березень, травень - 50 відсотків, червень, серпень, вересень, жовтень 2013 року. У подальшому, позивач уточнила позовні вимоги, звернувшись до суду з уточненою позовною заявою, в якій виключила із числа відповідачів товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоенергопром" та просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Газтехбуд" заборгованість по заробітній платі за січень, лютий, березень, травень - 50 відсотків, червень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2013 року у сумі 6051,88 грн. На обгрунтування позивач посилається на те, що з 02.08.2010 року по 02.12.2013 року працювала на посаді економіста в ТОВ "Газтехбуд". За час роботи на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 6051,88 грн., яку їй було нараховано, але фактично не виплачено, що підтверджується відсутністю підписів у платіжних відомостях. Позивач [PERSON] у судове засідання не з"явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача ТОВ "Газтехбуд" у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 13 лютого 2015 року до канцелярії суду були надані заперечення, в яких відповідач підтвердив факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з ТОВ "Газтехбуд", однак, заперечував проти заборгованості по заробітній платі посилаючись на те, що з 01.01.2013 року по 31.12.2013 рік [PERSON] працювала неповний робочій день, і відповідно до фактично відпрацьованих годин отримувала частину заробітної платні, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю, в якій зазначено кількість робочих днів та годин, крім того зазначено заробітну плату, яка нарахована за фактично відпрацьовані години. Вважає, що відповідач отримала в повному обсязі заробітну плату відповідно до відпрацьованих годин. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки представника відповідача ТОВ "Газтехбуд", який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступного. Згідно з Конституцією України Україна є демократичною, соціальною, правовою державою; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. ст. 1, 3 Конституції України). Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що позивачка працювала з 02.08.2010 року по 02.12.2013 року в товаристві з обмеженою відповідальністю "Газтехбуд" на посаді економіста, що підтверджується даними з копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім"я [PERSON] (а.с. 12-13) Відповідачем надано до суду довідку № 198 від 11.11.2014 року про те, що [PERSON] працювала в ТОВ "Газтехбуд" на посаді економіста з 04.09.2006 року по 31.01.2007 року (звільнена згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України) та з 02.08.2010 року по 02.12.2013 року (звільнена згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України). Розрахунки по заробітній платі здійснені своєчасно та в повному обсязі (а.с. 50) В письмових запереченнях відповідачем зазначено розмір заробітної плати позивачки за період з січня 2013 року по грудень 2013 року, а саме: січень 2013 року 643,22 грн.; лютий 2013 року 327,76 грн.; березень 2013 року 643,22 грн.; квітень 2013 року 643,22 грн.; травень 2013 року 643,22 грн.; червень 2013 року 327,76 грн.; липень 2013 року 648,60 грн.; серпень 2013 року 296,55 грн.; вересень 2013 року 327,76 грн.; жовтень 2013 року 327,76 грн.; листопад 2013 року 327,76 грн.; грудень 2013 року 895,05 грн., а всього 6 051,88 грн. (а.с. 54) Однак, доказів на підтвердження доводів відповідача про виплату заробітної плати [PERSON] до суду не надано. Не надано також будь - яких доказів про наявність підстав вважати, що на час звільнення позивача існували обставини, які свідчать про відсутність вини відповідача у не проведенні повного розрахунку з працівником, що звільняється. В даному випадку належним доказом отримання коштів позивачем може бути лише платіжна відомість - документ, по якому здійснюється видача заробітної плати. Надані ж суду платіжні відомості підтверджують факт виплати заробітної плати [PERSON] за листопад 2008 року та січень 2009 року (а.с. 58, 63). Посилання відповідача на фінансові труднощі, що виникли на підприємстві, не виключає його відповідальності, передбаченої трудовим законодавством, про що зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Таким чином, відповідачем не був доведений належними та допустимими доказами факт виплати позивачці заробітної плати за спірний період. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП. Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Конституцією України проголошено Україну соціальною, правовою державою, визначено зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3). Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Згідно з Конвенцією Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (стаття 1), Кодексом законів про працю України (стаття 94), Законом України «Про оплату праці» (стаття 1) термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, та виплачені власником або уповноваженим ним орган (роботодавцем) працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця, які стосуються витрат, спрямованих на охорону праці чи здоров'я робітника або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами тощо. Такі зобов'язання є мінімальними державними гарантіями. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Такого висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці»). Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved