Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.02.2013 року в розмірі - 86 273,21 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач - [PERSON] до суду не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, заперечень на позов чи заяв на відкладення з поважних причин не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Так з"ясовано, що 20.02.2013 року між Банком та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір б/н відповідно якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв"язку Банку і Клієнта. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява про відкриття поточного рахунку разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", що розміщені в мережі Інтернет, які разом складають між ним та Банком Договір банківського обслуговування №б/н від 20.02.2013 року. За умовами договору, Кредитор прийняв на себе зобов'язання надати кредитні кошти Позичальнику, в порядку визначеному в кредитному договорі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, як фізична особа -підприємець перед позивачем належним чином не виконав зобов"язання, внаслідок чого станом на 07.05.2015 року утворилась заборгованість у розмірі- 86 273,21 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом- 39 999,64 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 23 479,97 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань- 17 753,60 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом- 5 040грн., розрахунок якої додається (а.с. 44-46). У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Разом з тим, згідно ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", однією із особливостей підстав припинення зобов"язань для фізичної особи підприємця є те, що у випадку припинення суб"єкта підприємницької діяльності- фізичної особи ( виключення з реєстру суб"єктів підприємницької діяльності ) її зобов"язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов"язаннями, пов"язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 грудня 2013 року (справа № 6-125 цс 13). Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно відповіді за електронним запитом суду від 16.09.2015 року надано Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичний осіб та фізичних осіб-підприємців з якого вбачається, що суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON], реєстраційний номер фізичної особи-підприємця в ЄДР: [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS], припинив діяльність ( власне рішення ), про що до Єдиного державного реєстру 15 грудня 2014 року внесено запис за номером 24440060004019802. Позов до суду банк подав 20.05.2015 року. Таким чином, оскільки фізична особа-підприємець [PERSON] припинив підприємницьку діяльність, спір між ним та банком має розглядатись в порядку цивільного судочинства, а відтак і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 862,73 грн. - судового збору.

Outcome: approved