Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати такою, що порушає право, вимогу ПАТ "Київенерго" розмежувати відповідальність виконавця послуг з третьою стороною перед укладанням Договору на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між ПАТ "Київенерго" та споживачем фізичною особою. Визнати укладеним Договір про надання послуги з централізованого опалення, та послуги гарячого водопостачання між Публічним Акціонерним Товариством "Київенерго" та [PERSON] на умовах Типового договору затвердженого Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, в частині надання послуг з опалення та гарячого постачання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS], виконавцем послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в даному будинку є ПАТ "Київенерго",третя особа - ОСББ "Волинь" є балансоутримувачем житлового будинку де розташована квартира позивача. Позивач в зазначив, що він звернувся до ПАТ "Київенерго" з пропозицією підписати договір про надання водопостачання та комунальних послуг, проте ПАТ "Київенерго" листом № 029/53/5652 від 12.06.2014 року відмовило [PERSON] в укладанні такого договору. Крім того, позивач вказує на те що вимога, вказана у листі ПАТ "Київенерго", щодо надання листа-згоди для ПАТ "Київенерго" на виконання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання є протиправною, оскільки ЗУ "Про теплопостачання" вже визначений виконавець послуг і не передбачено, що договір між споживачем та виконавцем може бути укладений лише після згоди третьої сторони. Якщо споживач бажає отримати комунальну послугу, він не повинен отримати згоду третьої сторони для задоволення власних потреб в комунальному обслуговуванні. Таким чином, позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим звернувся до суду з вказаними вище вимогами. Позивач вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що ПАТ "Київенерго" не має у власності або в іншому законному користуванні внутрішньо будинкових мереж, за допомогою яких послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води надаються кінцевим споживачам. У зв'язку з чим для укладення прямих договорів про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з мешканцями між ПАТ "Київенерго" та ОСББ "Волинь" як управителем житлового будинку житлового будинку за адресою [ADDRESS] має бути укладено Договір про співпрацю Виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з Обслуговуючою організацією під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності сторін. Представник третьої особи в судовому засіданні , яким є позивач [PERSON]-голова ОСББ " Волинь", підтримав заявлені вимоги, посилаючись на те, що намагання ПАТ " Київенерго" розмежувати відповідальність виконавця послуг між собою та об"єднанням прямо суперечить закону, та порушує права споживача, який має право на прямий договір з виконавцем послуг без додаткового укладення договору між виконавцем та третьою особою. Суд, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору № 15405.37 від 05.01.2006 року укладеним з ОСББ " Волинь" ПАТ " Київенергом" є виробником та постачальником теплової енергії споживачу-яким є об"єднання на балансі якого перебуває житловий будинок по [ADDRESS]. 06.06.2014 року позивач [PERSON]звернувся до ПАТ "Київенерго" із заявою про укладення договору на надання комунальних послуг, проте ПАТ "Київенерго" листом № 029/53/5652 від 12.06.2014 року відмовило [PERSON] в укладанні такого договору. За положення ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Ст.. 16 ЦПК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст.. 16 ЦК України не зазначеного такого способу захисту, як встановлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно із ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Частина 3 цієї ж статті передбачає, що пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. В даному випадку суд вважає, що між сторонами не досягнути істотних умов щодо укладення договору між позвиачем та відповідачем, статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання договору укладеним, оскільки примушування до угоди, чи визнання її укладеною за відсутності згоди зустрічної сторони законом не передбачено, а відтак суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із презумції свободи договору, відповідно до якої повинно бути волевиявлення сторони щодо укладання угоди, в силу чого суд не може вжити заходів примусу стовно вчинення дій щодо укладення договору , або так само визнання його укладеним. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 19 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст. 23 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", власник має право управляти належним йому майном або доручити управління майном управителю. У разі спільної власності кількох співвласників рішення приймаються в порядку, встановленому законом. Відповідно до наданих суду доказів встановлено, що 05.01.2006 року було укладено між Акціонерною енергетичною компанією "Київенерго" та ОСББ "Волинь" Договір №1540537 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Відповідно до вказаного Договору управитель ОСББ "Волинь" обрав від імені власників приміщень ПАТ "Київенерго" як теплопостачальну організацію. Отже, окремий власник приміщень не може виражати точку зору більшості мешканців приміщення, які можуть обрати теплопостачальником зовсім іншу установу. Отже, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що укладення договору із теплопостачальною організацією та окремим споживачем, можливо лише після розірвання у встановленому порядку діючого договору, укладеного із балансоутримувачем. Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у повному об"ємі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed