Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

26 листопада 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 06 травня 2008 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 22 вересня 2020 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 48 244 грн 94 коп., з яких 39 589 грн 60 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита, 8 655 грн 34 коп. заборгованість за простроченими відсотками за період 01.11.2019 по 22.09.2020. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15 січня 2021 року. 15 січня 2021 року та 22 лютого 2021 року розгляд справи було відкладено судом на 22 лютого 2021 року та 05 квітня 2021 року відповідно. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач тричі не з`явився в судові засідання, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідачка відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено таке. 06 травня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (надалі Анкета-заява). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Заява підписана [PERSON] містить зазначення базової місячної процентної ставки 3%, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік, тобто 36% на рік. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 22 вересня 2020 року становить 48 244 грн 94 коп., з яких 39 589 грн 60 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита, 8 655 грн 34 коп заборгованість за простроченими відсотками за період 01.11.2019 по 22.09.2020. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таки, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах телеграмах, якими обмінялись сторони. Відповідно до норм ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Матеріалами справи стверджується, що між сторонами був укладений кредитний договір, на виконання якого позичальником були отримані кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач користувався послугами банку. Суд зазначає, що позовні вимоги банку в частині стягнення 39 589 грн 60 коп. заборгованості по фактично отриманих відповідачем в борг кредитних коштів, які не були повернуті та розрахунок заборгованості по якій відповідачем не спростований належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом. Водночас, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 8 655 грн 34 коп заборгованості за простроченими відсотками за період з 01.11.2019 по 22.09.2020, то останні підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, відповідач підписав лише анкету - заяву від 06.05.2008, яка містить анкетні дані позичальника, базову процентну ставку в розмірі 3,0 % щомісячно, тобто 36% річних, підпис позичальника, відповідальної особи банку. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати і правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (06 травня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у праві № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) тощо. Як вбачається з анкети-заяви від 06 травня 2008 року базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 36 % на рік тобто 3,0 % в місяць, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом. Проте, із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що розрахунок проведено за змінюваними процентними ставками, з якими відповідач не був ознайомлений, доказів зворотнього позивачем суду не подано. Відповідно до розрахунку наданого банком під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка за кредитом в розмірі 36% на рік, далі процентна ставка була збільшена з 01.11.2019 до 84%, з 01.03.2020 зменшена до 42 %, з 01.08.2020 зменшена до 40,8 % на рік. Отже позивачем, всупереч положенням ст. 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку, з 01.11.2019 нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору,. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, розмір заборгованості за простроченим тілом кредита за наступні періоди складає: з 01.12.2019 по 13.12.2019 - 951 грн 42 коп., з 01.01.2020 по 31.01.2020 - 608 грн 72 коп., з 01.02.2020 по 29.02.2020 - 672 грн 80 коп., з 01.03.2020 по 31.03.2020 - 2 046 грн 98 коп., з 01.04.2020 по 30.04.2020 - 3 776 грн 94 коп., з 01.05.2020 по 31.05.2020 - 6 888 грн 80 коп., з 01.06.2020 по 30.06.2020 - 9 936 грн 03 коп., з 01.07.2020 по 22.09.2020 - 39 589 грн 60 коп. Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 84%, 42 % та 40,8 % на рік банком не надано, розрахунок заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом за період з 01.11.2019 по 22.09.2020 повинен проводитися із узгодженої сторонами базової процентної ставки не більше 36%. Суд здійснивши перерахунок заборгованості за простроченими відсотками за період 01.11.2019 по 22.09.2020 за формулою (розмір заборгованості*36%/360 днів на рік * кількість днів прострочення (рядок 2 розрахунку)) встановив, що розмір заборгованості за простроченими відсотками становить 4 064 грн 68 коп. Враховуючи викладене вище, позов підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 39 589 грн 60 коп. та 4 064 грн 68 коп. заборгованості за простроченими відсотками, які не були сплачені відповідачем та розрахунок заборгованості по якій ним не спростований належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 901 грн 99 коп. (43 654 грн 28 коп. х 2 102 грн. 00 коп. /48 244 грн 94 коп.).

Outcome: partial