Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

10.11.2015 Публічне акціонерне товариство "[PERSON] [PERSON]" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 в розмірі 10067,42 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.09.2007 між ВАТ "[PERSON] [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "[PERSON] [PERSON]" та [PERSON] укладено кредитний договір №014/1647/82/92380, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 7440 доларів США, із сплатою 13,5% річних, з терміном повернення до 14.09.2017. Надання кредитних коштів проводилося згідно до вимог п. 3.2 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Отже з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов'язок повернути кредит та відсотки за кредитним договором у строки та у розмірах чітко встановлених графіком погашення, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пенею. Однак відповідачем не виконуються\~ вищевказані умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 12.10.2015 заборгованість відповідача становить 5593 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 120228 грн 29 к.), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 4165 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 89531 грн 71 к.). Також, відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків, станом на 12.10.2015 заборгованість по сплаті відсотків становить 4474,42 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 96183 грн 06 к.). Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред'явлення в суді даного позову. Одночасно з позовною заявою представник позивача [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року провадження по справі було відкрито та призначено судовий розгляд. 16.12.2015 судовий розгляд був відкладений через перше нез'явлення відповідача, який не повідомив причин нез'явлення та не подав заяву про судовий розгляд за його відсутності. 11.01.2016 від відповідача [PERSON] надійшла до суду апеляційна скарга на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2015 про відкриття провадження у справі. 12.01.2016 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача та про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18.02.2016 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2015 залишено без змін. 02.03.2016 справа повернута до Зміївського районного суду Харківської області. 08.04.2016 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі. В обґрунтування заяви вказав, що 25.11.2015 року відкрито провадження за позовом ПАТ "[PERSON] [PERSON]" до [PERSON] про дострокове стягнення за кредитним договором. Проте 05.04.2016 йому випадково стало відомо, що 10.08.2011 Зміївським районним судом, а саме суддею Пархоменко М. О., було ухвалено рішення по справі 2014/2-409/11 за позовом ПАТ "[PERSON] [PERSON]" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказаним рішенням з відповідача [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 в розмірі 8473,64 доларів США, станом на 10.08.2011, що складається з наступного: заборгованість за кредитом 5593 доларів США; сума простроченої заборгованості по відсотках за кредитом 961,86 доларів США; сума штрафних відсотків за кредитом 1918,78 доларів США (а. с. 80). 18.07.2016 від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона зазначила, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Просила задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства "[PERSON] [PERSON]" до [PERSON] в розмірі, визначеному за період з моменту ухвалення рішення Зміївським районним судом, а саме з 10.08.2011 до 12.10.2015 (час подання теперішньої позовної заяві) тобто на різницю між заявленою сумою за цим позовом та сумою, щодо якої ухвалено судове рішення (а. с. 120). Протягом часу з 17.03.2016 по 05.04.2017 судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотанням відповідача [PERSON], за клопотанням представника позивача [PERSON], через неявку в судове засідання учасників процесу. 27.04.2017 після повторного автоматичного розподілу, пов'язаного із закінченням повноважень [PERSON], для розгляду справи визначено суддю Овдієнка В. В. 10.05.2017 постановлена ухвала про прийняття справи в провадження судді Овдієнка В. В. та призначення судового розгляду. 19.06.2017, 27.07.2017, 09.10.2017 судовий розгляд був відкладений за неявкою учасників процесу, а також за клопотанням представника відповідача [PERSON] 28.11.2017 та 16.01.2018 судом постановлювалися ухвали, якими пропонувалося позивачеві уточнити позовні вимоги з урахуванням тих обставин, що рішенням Зміївського районного суду від 10.08.2011 у справі 2-409/11 за позовом ПАТ "[PERSON] [PERSON]" до [PERSON] з відповідача [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 в розмірі 8473,64 доларів США, станом на 10.08.2011, що складається з наступного: заборгованість за кредитом 5593 доларів США; сума простроченої заборгованості по відсотках за кредитом 961,86 доларів США; сума штрафних відсотків за кредитом 1918,78 доларів США. Також, вказувалося на необхідність явки представника позивача в судове засідання для дачі пояснень щодо вказаних обставин. 27.02.2018 належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Відповідач [PERSON] про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв не не подавав. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Враховуючи, що призначення справи до судового розгляду здійснено за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка була чинною до 14.12.2017, судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час судового розгляду суд дійшов висновку, що за наявності заяви представника позивача про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві, а також у заяві представника позивача [PERSON], неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі доказами. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшла заява про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 14.09.2007 між ВАТ "[PERSON] [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "[PERSON] [PERSON]", та [PERSON] укладено кредитний договір №014/1647/82/92380, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 7440 доларів США, із сплатою 13,5% річних, з терміном повернення до 14.09.2017. (а. с. 9-15, 16-21, 32-34). Відповідно до п. 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 №254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення). Згідно розрахунків, наданих позивачем у виді виписки по особовому рахунку за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007, укладеним між позивачем та відповідачем, станом на 12.10.2015 відповідач має заборгованість - 10067,42 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 216411 грн 35 к.), яка складається з наступного: 5593,00 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 120228 грн 29 к.); прострочена заборгованість за кредитом 4165 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 89531 грн 71 к.); заборгованість по сплаті відсотків 4474,42 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 96183 грн 06 к.) (а. с. 5-8). Зазначений розрахунок містить відомості про порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, кредиту, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості. 04.08.2015 на адресу [PERSON] ПАТ "[PERSON] [PERSON]" направлялася вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007. (а. с. 22, 23). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10.08.2011 з [PERSON] на користь ПАТ "[PERSON] [PERSON]" в особі Харківської обласної дирекції \~"[PERSON] [PERSON]" стягнуто суму заборгованості за кредитом станом на 16.02.2011 8473 доларів США 64 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.08.2011 складає 67541 грн 68 к., судовий збір у розмірі 673 грн 10 к., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн 00 к., а всього судові витрати у сумі 793 грн 10 к. \~(а. с. 81-84). Аналізуючи зміст зазначеного судового рішення слід дійти висновку, що за цим рішенням було визначено заборгованість за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007, що виникла станом на 16.02.2011 року в розмірі 8473,64 доларів США та складається з наступного: залишок заборгованості за кредитом - 5593,00 доларів США; сума простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами - 959,80 доларів США; пеня, нарахована за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом - 1918,78 доларів США користування кредитом. Згідно листа начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] №04-29/В-3/2296 від 04.07.2016 постанов про відкриття провадження від 12.06.2013 та 05.06.2013 вбачається, що на виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-409/11 від 17.04.2013, що видав Зміївський районний суд Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "[PERSON] [PERSON]" суми боргу в розмірі 67541 грн 68 к. та 793 грн 10 к. судового збору. Вище зазначені виконавчі провадження відкритті 05.06.2013 та 12.06.2013. Станом на 04.07.2016 року боржником рішення суду не виконано, борг не сплачено. (а. с. 110-112). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.02.2018 закрито провадження по справі в частині вимог позовної заяви ПАТ "[PERSON] [PERSON]" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 в розмірі 8473,64 доларів США, станом на 16.02.2011 року, що складається з наступного: заборгованість за кредитом 5593 доларів США; сума простроченої заборгованості по відсотках за кредитом 961,86 доларів США; сума штрафних відсотків за кредитом (пеня) 1918,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.08.2011 складає 67541 грн 68 к. В результаті порівняння суми заборгованості за кредитним договором, нарахованої на 16.02.2011 року, щодо якої є судове рішення, яке набрало законної сили, та заборгованості, яка нарахована позивачем станом на 12.10.2015 року, вбачається, що сума заборгованості за кредитом за вказаний період не змінилася і складає 5593 доларів США, про стягнення якої ухвалено рішення від 10.08.2011 року. Різниця між сумою відсотків, що були нараховані станом на 16.02.2011 року (961,86 доларів США), про стягнення якої ухвалено рішення від 10.08.2011, та сумою відсотків, що нараховані станом на 12.10.2015 року (4474,42 доларів США) складає 3512,56 доларів США. Позовна заява не містить вимог про стягнення з відповідача штрафних процентів (пені), тому стягнута за рішенням суду від 10.08.2011 року сума штрафних відсотків за кредитом (пеня) 1918,78 доларів США не враховується при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, що є предметом судового розгляду. Таким чином, з обсягу вимог позовної заяви ПАТ "[PERSON] [PERSON]", яка надійшла до суду 10.11.2015 року, не вирішено спір щодо заборгованості за відсотками, які були нараховані за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 за період з 16.02.2011 року до 12.10.2015 року, в сумі 3512,56 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеним вище судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі між тими ж сторонами встановлено обставини укладання кредитного договору №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 та наявності з боку [PERSON] не виконаних зобов'язань за укладеним ним кредитним договором станом на 16.02.2011 року. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сам факт ухвалення рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10.08.2011 у справі №2-409/11, яке не виконане боржником [PERSON], не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивачем, відповідно до умов кредитного договору №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 нараховано відсотки за користування кредитом за період з 16.02.2011 року до 12.10.2015 року в сумі 3512,56 доларів США, що підтверджено відповідним розрахунком, правильність якого не спростовано відповідачем. Зазначені відсотки нараховані у межах дії кредитного договору, строк якого встановлено до 14.09.2017. Таким чином, позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладанням кредитного договору №014/1647/82/92380 від 14.09.2007 та наявності з боку відповідача невиконаних зобов'язань по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 16.02.2011 року до 12.10.2015 року в сумі 3512,56 доларів США, щодо стягнення яких раніше судом спір не розглядався. Внаслідок порушення відповідачем [PERSON] умов вказаного кредитного договору Публічне акціонерне товариство "[PERSON] [PERSON]" значною мірою позбавлено того, на що воно розраховувало при укладенні договору, та має право вимагати в судовому порядку стягнення вказаної суми. За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "[PERSON] [PERSON]" про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсотках за кредитним договором №014/1647/82/92380 від 14.09.2007, нарахованих за період з 16.02.2011 року до 12.10.2015 року, в сумі 3512,56 доларів США є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору виходячи з розміру позовних вимог, щодо якого спір розглянуто по суті та позов задоволено. Відповідно до еквіваленту за курсом НБУ станом на день розрахунку заборгованості, який був застосований позивачем під час подання позову, сума 3512,56 доларів США відповідає 75506,72 грн. Відповідно до Закону України "Про судовий збір" в редакції, яка була чинною на час подання позову, за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору встановлена у 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що складало 1218 грн 00 к. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1218 грн 00 к. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язану з потребою в обґрунтуванні доводів учасників справи, на що необхідний значний час, відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України судом відкладено складання повного рішення до 07.03.2018. Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved