Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансові Перспективи" в особі генерального директора Дудника М.П. звернувся в суд з даним позовом до відповідачки [PERSON], вказуючи, що 26 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк, яке на підставі загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк, та відповідачкою було укладено договір про надання споживчого кредиту №11143582000 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав позичальникові [PERSON] кредит у сумі 31 517,00 франків, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачкою 26 квітня 2007 року також укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під [ADDRESS], загальною площею 49,89 кв.м. Відповідно до договору іпотеки сторони оцінили вартість предмету іпотеки в сумі 163 888,00 грн. 08.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами ПАТ "Дельта Банк". Вказав, що відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 05.05.2014 року у неї виникла заборгованість в розмірі 37 270,34 франки, що за курсом НБУ на дату розрахунку є еквівалентом 483 198,87 грн. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідачки шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ "Дельта Банк" вказаного предмета іпотеки у власність, виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування відповідачку та інших осіб, а також зобов'язати відповідачку передати ПАТ "Дельта Банк" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей, документи, що характеризують об'єкт нерухомості та інші документи, передбачені ПКМУ № 868 від 17.10.2013 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направивши суду письмове клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась повторно, заперечень проти позову не подала, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом опублікування оголошення у газеті"Свобода" № 75 від 13-17 вересня 2014 року, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти. 26 квітня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", яке на підставі загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11148582000, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у сумі 31 517,00 франків на строк з 26 квітня 2007 року по 25 квітня 2022 року, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, які складають 8,99 % річних та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у встановлені строки. Додатком до даного договору є графік погашення кредиту, в якому значиться, що будь-яка сума заборгованості за кредитом, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповерненого кредиту, який (розмір) встановлений на відповідну дату, зазначену в п. 2 графіку, вважається простроченою сумою основного боргу. 26 квітня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачкою було укладено договір іпотеки (далі договір іпотеки), згідно якого в забезпечення зобов'язань по кредитному договору № 11148582000 було передано в іпотеку належну відповідачці на підставі нотаріально посвідченого 26.04.2007 року договору купівлі-продажу двокімнатну квартира [ADDRESS], загальною площею 49,89 кв.м. Вартість предмета іпотеки визначена за домовленістю сторін у сумі 163 888,00 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи банк виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти у сумі 31 517,00 франків. Відповідачкою не виконуються умови кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості. Так, згідно наданої позивачем довідки від 05.05.2014 року, станом на 05.05.2014 року заборгованість відповідачки по кредитному договору №11148582000 складає 37 270,34 франків, що на день розрахунку по офіційному курсу НБУ складає 483 198,87 грн., з яких: тіло кредиту - 25387,98 франків, що згідно офіційного курсу НБУ складає 329147,70 грн.; відсотки - 11882,35 франків, що згідно офіційного курсу НБУ складає 154051,18 грн. Згідно розділу 4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У частині 3 цієї статті визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Між ПАТ "Дельта Банк" та публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" було укладено 08 грудня 2011 року договір купівлі-продажу, згідно якого, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" відступило право вимоги, зокрема, за укладеним 26 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" і [PERSON] договором про надання споживчого кредиту, а ПАТ "Дельта Банк" придбало право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до підпункту 2.2.1 п.2 договору іпотеки, іпотекодержатель зобов'язаний повідомити іпотекодавця про відступлення прав за цим договором іпотеки за кредитним договором. Згідно наявної в матеріалах справи копії повідомлення про порушення основного зобов'язання за вих.№17889 від 08 травня 2014 позивачем на ім'я відповідачки була надіслана вимога щодо наявної заборгованості за кредитним договором та заходів, які будуть вживатися в разі її непогашення, та запропоновано відповідачці погасити прострочену заборгованість. Відповідачку також повідомлено про, те що між ПАТ "Дельта Банк" та публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" відступило право вимоги, зокрема, і за укладеним з відповідачкою договором про надання споживчого кредиту, а ПАТ "Дельта Банк" придбало право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. З огляду на вищенаведене, враховуючи, що укладений договір є чинним, ПАТ "Дельта Банк" набуло права вимоги до відповідачки, яка не виконує зобов'язання за кредитним договором та допустила заборгованість. Частиною 1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Застереження щодо такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено п.4.6 та в р.5 договору іпотеки. Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Разом із тим, із 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, квартира [ADDRESS] не відповідає, оскільки таке нерухоме житлове майно не використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя і місце проживання відповідачки не зареєстроване за даною адресою, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Борщівського РС УДМС України в Тернопільській області № 1021 від 11.07.2014 року, згідно якої [PERSON] значиться зареєстрованою в [ADDRESS]. Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором відповідачки на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню. Вартість предмета іпотеки слід визначити на день набрання рішенням суду законної сили на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Щодо вимог позивача про виселення та зняття з реєстрації відповідачки та інших осіб з спірної квартири, яка являється предметом іпотеки, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Однак, вищевказані вимоги позивачем не конкретизовані, не зазначено хто саме проживає та зареєстрований у спірній квартирі, не надано доказів направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя про виселення та що вони добровільно не звільнили квартиру протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги. Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про виселення та зняття з реєстрації відповідачки та інших осіб із вказаної квартири задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю. Також слід залишити без задоволення позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідачки [PERSON] передати позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи,що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок) та інші документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», оскільки позивачем не доведено факт їх знаходження у відповідачки та відмову відповідачки передати їх позивачу добровільно. На підставі ст.ст. 346, 514, 516, 526, 530, 572-593, 610 - 612, 1050, 1054, ЦК України, Закону України "Про іпотеку",

Outcome: partial