Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Білозерської міської ради, [PERSON] про визнання дійсним заповіту, складеного 18 жовтня 2017 року від імені [PERSON], померлої [INFO], на користь [PERSON], який посвідчений секретарем виконавчого комітету Білозерської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], підписаний [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 324. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] померла рідна баба позивача з боку батька [PERSON], останнім місцем проживання якої було [ADDRESS]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у м. Білозерське м.Добропілля Донецької області, та на яке 18 жовтня 2017 року [PERSON] склала заповіт на ім'я своєї онуки [PERSON] Заповіт був складений та підписаний вдома у заповідача [PERSON] У зв'язку з хворобою заповідача, заповіт підписаний [PERSON] в двох примірниках та посвідчений секретарем виконавчого комітету Білозерської міської ради [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 324. Цей заповіт не змінено та не відмінено. Окрім [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся батько позивача - [PERSON]. З метою оформлення спадкових прав після смерті рідної баби, [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П., але постановою від 20 липня 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що вищезгаданий заповіт не відповідає вимогам законодавства, щодо оформлення заповітів зі свідками. Позивач вважає, що при посвідченні заповіту дотримані усі загальні вимоги ст. 203 ЦК України, які необхідні для чинності правочину. Зміст складеного заповіту відповідає дійсній волі померлої [PERSON] А помилки посадової особи, яка посвідчувала заповіт, призвели до неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з чим позивач не може оформити після смерті своєї баби спадкові права на будинок. 12 вересня 2018 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач заявлені вимоги не визнає, у зв'язку з чим зазначено, що з квітня 2003 року [PERSON] проживав разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], власницею якого була [PERSON], яка померла [INFO]. За життя, а саме 09 жовтня 2015 року, мати заповідала все своє майно синові, про що складено заповіт, який власноручно підписано заповідачем та посвідчено секретарем Білозерської міської ради Хничовою Н.М. Крім того, зазначено, що при посвідченні спірного заповіту свідків [PERSON] та [PERSON] заповідач для складання заповіту не запрошувала, текст заповіту останні вголос не зачитували. Волевиявлення, викладене у заповіті, не відповідає дійсному волевиявленню матері відповідача. Що свідчить про порушення порядку та форми посвідчення заповіту, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] підтримав заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила та просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача Виконавчого комітету Білозерської міської ради в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без участі представника Білозерської міської ради, у зв'язку з тим, що діючий секретар виконкому міської ради не може надати пояснень з предмету спору, оскільки не складала зазначений заповіт, не скориставшись своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Врахувавши думку учасників справи, які не заперечили щодо розгляду справи у відсутності представника Виконавчого комітету Білозерської міської ради, суд, врахувавши вимоги ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника Виконавчого комітету Білозерської міської ради Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], [INFO], що підтверджується до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 15 лютого 2018 року Виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області. (а.с.8) Свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння від 29 вересня 1995 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що померла [PERSON] була власником домоволодіння [ADDRESS]. (а.с.15-16) Як вбачається з заповіту від 18 жовтня 2017 року, посвідченого секретарем виконкому Білозерської міської ради [PERSON], [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON] заповіла житловий будинок з відповідною частиною надвірних побудов та споруд, розташованому за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO]. У зв'язку з хворобою заповідача [PERSON], яка власноручно не могла розписатись, за її особистим дорученням в присутності секретаря виконкому Білозерської міської ради і свідків, текст заповіту у двох примірниках підписала [PERSON]. (а.с.14) Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26 жовтня 2018 року №49618105, заповіт, складений [PERSON], посвідчений в Білозерській міській раді м.Добропілля 18 жовтня 2017 року, реєстраційний №324, зареєстровано в Спадковому реєстрі за №61448648. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 липня 2018 року, винесеної приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П., вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], який залишився після смерті її рідної баби з боку батька [PERSON], оскільки даний заповіт не відповідає вимогам законодавства, щодо оформлення заповітів зі свідками: в посвідчувальному написі вищезгаданого заповіту не зазначено про встановлення осіб свідків та особи, яка підписала заповіт замість спадкодавця [PERSON]; не зазначено про засвідчення справжності їх підписів та про перевірку дієздатності усіх осіб, що підписалися, як це передбачено в Додатку № 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» від 11 листопада 2011 року №3306/5, та згідно с..ст. 209, 1247, 1253, 1257 ЦК України цей заповіт є нікчемним. (а.с.13) З матеріалів справи вбачається, що заповідач [PERSON] є рідною матір'ю відповідача [PERSON], який у свою чергу є рідним батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.10-12) Відповідно до вимог ст.ст. 1233, 1244 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Приписами ч.1 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Згідно ст.1253 Цивільного кодексу України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків. У ст. 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування, крім норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат», регулюється в тому числі і Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі Порядок), який діяв на момент посвідчення оспорюваного заповіту. З п. 1.1, 1.2 Порядку вбачається, що перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних). Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). Згідно п. 2.1. розділу ІІ Порядку, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. В п.п. 1.1. - 1.4. розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, передбачено, що посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Порядок підписання нотаріально посвідчуваних документів визначено статтею 45 Закону України "Про нотаріат". (пункт 2.6. Порядку) Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (додаток 15) у порядку, передбаченому статтею 52 Закону України "Про нотаріат", та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613 (далі - Правила). (пункт 2.12) Відповідно до п.40-1 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних та міських Рад народних депутатів України», затвердженої Наказом № 22/5 від 25 серпня 1994 року Мінюсту України, та на підставі Наказу Міністерства юстиції № 33/5 від 07.04.2005 р., відомості про посвідчення, посадовими особами заповітів підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, передбаченому Положенням про Спадковий реєстр. Підпунктом 6.1 пункту 6 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.04.2005 № 33/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.04.2005 за № 373/10653 (далі - Положення) (який діяв на момент посвідчення заповіту), було встановлено, що заповіти, посвідчені вповноваженими на це посадовими, службовими особами органів місцевого самоврядування; спадкові договори, що були посвідчені нотаріусами до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру, підлягали обов'язковій реєстрації в Спадковому реєстрі. Відповідно до підпункту 6.2 пункту 6 Положення посадові, службові особи органів місцевого самоврядування здійснювали внесення до Спадкового реєстру відомостей про заповіти, зазначені в пункті 6.1 цього Положення, шляхом подачі Адміністратору заяв встановленого зразка. Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі та свідків, суд приходить до висновку, що при складанні заповіту та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5, тобто, посвідчення заповіту [PERSON] відбулося з численними порушеннями. . Так посвідчення заповіту [PERSON] відбулося з порушенням вимог ч.5 ст. 1253 ЦК України, тобто не було дотримано процедури щодо його зачитування свідками вголос, що підтверджується показаннями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та самою [PERSON], яка посвідчувала даний заповіт. Крім того це і не заперечує сама позивачка. Крім того свідки [PERSON], [PERSON], які були зазначенні свідками про посвідченні заповіту [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що їм не був відомий зміст оспорюваного заповіту і що вони не розуміли, яка саме процедура відбувалась, оскільки вони були впевненні, що відбувалась процедура посвідчення довіреності на онучок, зокрема, на позивачку [PERSON] для отримання пенсії [PERSON] та на її догляд. Також, в порушення пункту 2.1. Порядку, в спірному заповіті в посвідчувальному написі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних, у спірному заповіту невірно вказано місце вчинення нотаріальної дії, без зазначення адреси, оскільки даний заповіт посвідчувався поза приміщенням Білозерської міської ради, а також не зазначено причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Обставина посвідчення оспорюваного заповіту за місцем проживання спадкодавця визнається сторонами, а тому згідно вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, у посвідчувальному написі заповіту не зазначено, про встановлення осіб та їх цівільної дієздатності як свідків так і підписанта. Як підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які біли свідками при посвідченні заповіту, при посвідченні заповіту їхні особи не встановлювались, оскільки на той момент вони не мали з собою паспортів громадянина України чи інших документів, які посвідчують особу. Крім того, в порушення вимог ч. 4 ст. 207 ЦК України, посадовою особою, яка вчиняла нотаріальну дію не засвідчено на тексті заповіту підпис іншої особи, а саме [PERSON], яка підписувала заповіт замість заповідача, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Також вказано не повні особисті дані [PERSON], а саме відсутня дата її народження. Також, в заповіті не вказано, на якій підставі було залучено для оформлення заповіту свідків. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. У пунктах 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Як роз'яснено в п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.14 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. З огляду на вищенаведене, у задоволенні позову [PERSON] до Білозерської міської ради, [PERSON] про визнання дійсним заповіту, складеного 18 жовтня 2017 року від імені [PERSON], померлої [INFO], на користь [PERSON], який посвідчений секретарем виконавчого комітету Білозерської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], підписаний [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 324, слід відмовити..

Outcome: dismissed