Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

ПАТ КБ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що відповідно до кредитного договору № 014/035-43/40877 від 27.04.2006 року укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль") та [PERSON] відповідач отримав кредит в розмірі 22000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 26.04.2026 року. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. Таким чином за [PERSON] станом на 01.03.2016р. утворилася заборгованість в сумі 26397.32 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 715230.16 грн., з яких 17519.37 доларів США - заборгованість за кредитом та 8877.95 доларів США - заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. У судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та у випадку неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не вказав, клопотань про перенесення розгляду справи не заявляв, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке приєднане до матеріалів справи. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у справі доказів достатньо для вирішення справи по суті та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 27.04.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/035-43/40877, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 22000 доларів США на строк до 26 квітня 2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами - 12% річних. Відповідно до п. 5.1 договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів до 15-го числа безготівковим платежем або готівкою. А також сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Пунктом 6.5 договору передбачено обов'язок позичальника достроково виконати усі грошові зобов'язання за договором перед банком в повному обсязі у випадку невиконання ним умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань своєчасно не виконував, у зв'язку з чим станом на 01.03.2016 року за ним утворилася заборгованість за кредитним договором, яка складається із наступного: - 17519.37 доларів США - заборгованість за кредитом; - 8877.95 доларів США - заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виконання у повному обсязі взятих на себе за кредитним Договором зобов'язань відповідач не надала. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved