Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON]\~ звернулася\~в суд\~з позовом до Акціонерного товариства\~комерційний\~банк "Приватбанк"\~,\~[PERSON],\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог:\~другий відділ\~державної виконавчої\~служби\~міста [PERSON] територіального\~управління юстиції\~у Волинській\~області, про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатом звернення до Територіального сервісного центру 0741 РСЦ у Волинській області МВС України їй стало відомо, що постановою державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ВП №14411963 було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на легковий автомобіль Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак позивач зазначає, що вказаний транспортний засіб належить їй на праві власності і вона немає жодного відношення до боргових зобовязань відповідача та виконавчого провадження щодо неї. З наведених підстав позивач просить суд: 1) зняти арешт з автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №\~[NUMBER]; 2) зобовязати державного реєстратора внести відповідні записи до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та у письмовому відзиві від 11 жовтня 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак засобами електронної пошти подала заяву в якій просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, однак у заяві від 06 грудня 2018 року просить суд слухати справу за його відсутності. Під час попередніх судових засідань був присутній і у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21 травня 2008 року серії АСС065063 є власником автомобіля [NUMBER], кузов №\~[NUMBER] (а.с.5). Судом під час судового розгляду за клопотаннями сторін неодноразово витребовувалася інформація про реєстраційні дії з вказаним транспортним засобом. Так з листів Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області від 23 листопада 2018 року №31/3-3338, а також Територіального сервісного центру 0741 від 02 листопада 2018 року №30/3/1-5452, слідує, що вказаний автомобіль дійсно зареєстрований за позивачем у справі і починаючи з 21 травня 2008 року з ним не проводилося жодних інших реєстраційний (переєстраційних дій). Однак, як слідує з постанови старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ВП №14411963, ним в межах виконавчого провадження на примусове виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року №2-7937/09 накладено арешт на вказаний транспортний засіб. При цьому у цій постанові зазначено, що вона стосується цивільної справи Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-7937/09 про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк». Позивач у справі не зазначена як другий відповідач у справі (поручитель) (а.с.7-8). Крім того, представником відповідача АТ КБ "Приватбанк" не надано суду будь-яких доказів того, що вказаний автомобіль перебуває під заставою банку, зокрема відповідний витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, або відповідний договір про забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON] шляхом надання автомобіля у заставу. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст316,317,319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому у статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У розглядуваному випадку, на думку суду, накладений постановою державного виконавця арешт на транспортний засіб позивача є помилковим, оскільки він не стосується кредитних зобовязань між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], не передавався як забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, не перебуває під заставою банка. Тобто, накладений арешт не має правових підстав для існування і він перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своїм майном без законних на те підстав, що є безумовним порушенням принципу мирного володіння своїм майном, який закріплений у статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. Виходячи з наведених мотивів та підстав, суд дійшов висновку, що є всі наявні підстави для зняття арешту зі спірного транспортного засобу, тобто для задоволення позову в цій частині. Суд окремо вважає за необхідне зазначити, що позивач не може в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з цим позовом, захистити свої права та законні інтереси, оскільки за приписами ч.1 ст.158 ЦПК України (в чинній редакції) суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Як слідує зі змісту спірних правовідносин, спірний арешт був накладений на виконання ухвали Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська №2-7937/09\~від 23\~червня 2009\~рокупро забезпечення позову, при цьому учасниками цієї справи були АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON]. Позивач не була учасником цієї цивільної справи і в силу вимог ч.1 ст.158 ЦПК України не наділена правом на звернення до суду, який застосував заходи забезпечення позову, з клопотанням про скасування цих заходів. Отже,

Outcome: partial