Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором № DOX4RX25950168 від 31.07.2006 року, яка виникла станом на 05.09.2014 року, в розмірі 17099,02 грн.. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що відповідно до вищевказаного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 1265,00 грн. зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем умови договору не виконуються, у зв»язку з чим, станом на 05.09.2014 року існує заборгованість у вищевказаному розмірі, яка складається з: 2550,56 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 13248,03 - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 790,43 грн - штрафу (процентної складової). Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача - Щирий А.М. підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив задовольнити їх з підстав викладених в позовній заяві, а також заявив, що він не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» від 18.02.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено наступне. Зі статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.14) вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". 31 липня 2006 року між позивачем і відповідачем укладено кредитно-заставний договір № DOX4RX25950168. Згідно умов кредитно-заставного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») та Тарифів, з чим погодився відповідач, про що свідчить його особистий підпис на заяві (а.с.5 оборотна сторона). Відповідно до заяви позичальника № DOX4RX25950168 вбачається, що Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1265,00 грн. строком на 12 місяців по 31.07.2007 року включно. Позичальник зобов»язався сплатити Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 20,24 грн. та единоразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 115,00 грн. Відповідно до Заяви Позичальника, даний кредит відповідач повинен був повертати шляхом внесення щомісячного платежу у сумі 132,73 грн, у період з «20» по «25» число кожного місяця. В заяві позичальника зазначено, що згідно п.4.2. Умов, при порушенні Позичальником зобов»язань із погашення Кредиту, Позичальник зобов»язується сплатити Банку відсотки за користування Кредитом в розмірі 11,77% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ іи в інших випадках, відповідно до п.3.3 Умов. Наданими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), передбачені, зокрема, такі положення. Згідно п.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов (погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки відповідно до заяви, п.п. 4.1, 4.2 Умов та Тарифів), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Пунктом 5.3 наданих до позову Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до п.5.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань, передбачених п.п.5.1., 5.2., 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов»язання повинне бути виконане Позичальником. Терміни позовної давності, відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») сторонами встановлені тривалістю 5 років. З пояснень представника позивача встановлено, що відповідач взяті на себе зобов»язання за договором № DOX4RX25950168 від 31.07.2006 року не виконує, в зв»язку з чим у останнього утворилась заборгованість за кредитними зобов»язаннями, які позивач і просить суд стягнути в примусовому порядку. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4) станом на 05.09.2014 року заборгованість [PERSON] за договором № DOX4RX25950168 від 31.07.2006 року дорівнює 18414,41 грн, яка складається з : 1265,00 грн. - заборгованості за кредитом 3484,40 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом; 242,88 грн. - заборгованості по комісії 13422,13 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. З матеріалів справи і пояснень представника позивача судом встановлено, що за судовим наказом, який був виданий Харцизьким міськсудом Донецької області від 15.08.2007 року, який набрав чинності 24.01.208 року (а.с.3), з відповідача вже була стягнута заборгованість по кредитному договору № DOX4RX25950168 від 31.07.2006 року в сумі 2605,82 грн., яка склададалася з наступного: 1265,00 заборгованості за кредитом, 923,84 - заборгованості за процентами за користування кредитом, 242,88 грн. - заборгованості по комісії та 174,10 грн. - заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов»язань. Враховуючи наведене, пояснення представника позивача, розрахунок заборгованості, судом встановлено, що станом на 05.09.2014 року заборгованість [PERSON] за договором № DOX4RX25950168 від 31.07.2006 року, з урахуванням сум, що були стягнуті за судовим наказом Харцизького міського суду Донецької області від 15.08.2007 року, становить 17099,02 грн.і складається з: 2550,56 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 13248,03 - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 790,43 грн - штрафу (процентної складової). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Суд звертає увагу на те, що в ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем пропущений строк позовної давності, але нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Вищевказана позиція викладена Верховним Судом України в рішенні № 6-25цс15 від 18.03.2015 року. Враховуючи викладене, проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved