Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд із даним позовом до відповідача [PERSON], в позовній заяві вказавши, що 18.10.2011 року між банком та відповідачем укладено договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку із не виконанням відповідачем умов договору, станом на 31.12.2016 р. у неї виникла заборгованість із кредитного договору в сумі 26013,66 грн., яка складається з: 955,01 грн. - заборгованість за кредитом; 19468,71 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3875 - заборгованість за пенею та комісією; 500 - штраф (фіксована частина); 1214,94 грн. - штраф (процентна ставка). Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 26013,66 грн. за кредитним договором № б/н від 18.10.2011 року. У запереченні на позовну заяву представник відповідача [PERSON]- [PERSON], зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а додані матеріали до позовної заяви є сумнівними та суперечать позовним вимогам. Наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними і допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення. Крім того, роздруківки, які надавалися позивачем не можуть прийматися судом, як належний доказ. При тому відповідач надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 31.01.2012 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 31.05.2015 року, а позовна заява подана до суду 15.01.2017 року, а відтак просив суд застосувати до даних правовідносин строк позовної давності і у задоволенні позовних вимог відмовити. В поясненні на письмові заперечення позивач зазначив, що відповідно до договору №б/н від 18.10.2011 року відповідач [PERSON] у анкеті-заяві від 18.10.2011 року в якій власноруч ознайомилася та була згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідачка [PERSON] до певного часу належним чином виконувала свої зобов»язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов»язання за Договором. А відтак, посилання відповідача про те, що вона не була ознайомленою з умовами кредитування не відповідає дійсності. На підставі наведеного, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні таких, в обґрунтування покликався на письмові заперечення та письмові пояснення. Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. З матеріалів договору № б/н від 18.10.2011 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] встановлено, що відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 31.12.2016 року склалась заборгованість у сумі 26013,66 грн., яка складається з: 955,01 грн. - заборгованість за кредитом; 19468,71 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3875 - заборгованість за пенею та комісією; В зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 500 - штраф (фіксована частина); 1214,94 грн. - штраф (процентна ставка).; При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно приписам п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-95цс14 висловлено правову позицію, згідно якої за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 Цивільного кодексу України). При цьому,згідно ч. ч. 1, 2, 3ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 12 червня 2014 року, а відтак позивач не пропустив строки позовної давності, з огляду на що підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання, не погашає кредит, не сплачує відсотки, та згідно розрахунку заборгованості станом на 31.12.2016 р. у неї виникла заборгованість із кредитного договору в сумі 26013,66 грн., яка складається з: 955,01 грн. - заборгованість за кредитом; 19468,71 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3875 - заборгованість за пенею та комісією; 500 - штраф (фіксована частина); 1214,94 грн. - штраф (процентна ставка). Таким чином, відповідач, не виконавши зобов"язання по умовах договору, станом на 31.12.2016р року має заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 26013,66 грн., яка підлягає стягненню в користь банку.

Outcome: approved