Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. В ході розгляду справи відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача про визнання права особистої приватної власності на квартиру. В судовому засідання представник позивача [PERSON] вимоги первісного позиву підтримав, просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, пояснивши, що з 30.11.2012 року по 19.11.2013 року сторони проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом подорожували. Відповідач ніде не працювала, а позивач своєю працею заробляв грошові кошти і витрачав на спільні інтереси з відповідачкою. Під час спільного проживання сторони за спільні кошти набули майнових прав на квартиру [ADDRESS] , уклавши 24.01.2013 року договір купівлі-продажу майнових прав №148/рн-к, де стороною договірних відносин від їх імені була [PERSON] . Для придбання вказаної квартири він перерахував на її картковий рахунок 160 000 грн. та 500 000 грн., які вона внесла як інвестиційний внесок на виконання даного договору купівлі-продажу майнових прав. В подальшому 18.05.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Згідно акту прийому-передачі майнових прав на спірну квартиру ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд" передала, а [PERSON] прийняла майнові права на квартиру [ADDRESS] , а актом прийому-передачі квартири інвестору від 10.01.2014 року той же забудовник передав відповідачу спірну квартиру як об`єкт інвестування. 31.01.2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - зазначену квартиру. Як до так і після укладення шлюбу позивач утримував за свої кошти відповідача, вони неодноразово подорожували, відпочивали, спільно проводили дозвілля. Однак в подальшому відносини між сторонами не склались і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року шлюб між ними було розірвано. В добровільному порядку відповідачка відмовляється від поділу квартири між колишнім подружжям, вважаючи її своєю особистою власністю. Тому просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 30.11.2012 року по 17.05.2013 року, визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін та здійснити її розподіл, визнавши право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині спірної квартири за кожним із них в порядку поділу майна подружжя. При цьому в задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі на підставі задоволення первісного позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що [PERSON] не проживала з [PERSON] як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, не вели вони спільне господарство і не мали єдиною сімейного бюджету. Ще 3.09.2010 року [PERSON] відповідно до договору дарування отримала в дар від своїх батьків чотирьокімнатну квартиру [ADDRESS] , яку орендувала [PERSON] до початку січня 2013 року, коли виявила бажання її придбати. Однак в нотаріальній конторі м. Рівного пояснили, що [PERSON] повинна сплатити 5% від вартості квартири як податок з доходу фізичних осіб, так як квартира належить їй менше 3-х років. Тому було вирішено розплатитись в січні 2013 року за квартиру, а оформити договір купівлі-продажу в жовтні 2013 року, що і було зроблено. Отримавши 23.01.2013 року 60 000 доларів США, що було еквівалентно 480 000 грн., [PERSON] як особисті кошти внесла їх у інвестування квартири [ADDRESS] . Далі за власні збереження вона доплатила залишкову суму, таким чином повністю розрахувавшись за квартиру власними коштами. За таких обставин просить визнати за [PERSON] право особистої власності на спірну квартиру, а також стягнути з відповідача по зустрічному позову на користь позивача по зустрічному позову всі понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. В задоволенні первісного позову просив відмовити на підставі задоволення зустрічного позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги первісного та зустрічного позовів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом п.5, ч.1, ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Позивач [PERSON] стверджував в позові, а його представник [PERSON] - у судовому засіданні, що з 30.11.2012 року по 17.05.2013 року сторони проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом подорожували. Відповідач ніде не працювала, а позивач своєю працею заробляв грошові кошти і витрачав на спільні інтереси з відповідачкою. В обґрунтування та підтвердження вказаної позиції були надані довідка ОСББ „Надія" від 21.02.2017 року №8 про те, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали в квартирі [ADDRESS] в період з 30.11.2012 року по 19.11.2013 року і вели спільне господарство (а.с.15), платіжні доручення №62 від 23.11.2012 року, №70 від 11.02.2013 року, №76 від 3.04.2013 року (а.с.16-18) та переписка між особами іноземними мовами (а.с.19-44; 62-87). Оцінюючи вказані докази, суд приходить до висновку, що їх неможливо покласти в основу рішення, оскільки житловий орган ОСББ „Надія" не є установою, що фіксує проживання у певний період осіб у одному помешканні, а тим більше, ведення цими особами спільного господарства, три платіжні доручення вказують про сплату [PERSON] за певний період житлово-комунальних послуг, а не спільне його проживання в цій квартирі разом з [PERSON] , а зі змісту так званої переписки між особами неможливо встановити дійсні обставини справи, тобто вказані докази є недостовірними і такими, що суперечать вимогам ст.79 ЦПК України. Таким чином, позивачем та його представником за первісним позовом не доведено суду в розумінні ст.76-80 ЦПК України факт спільного проживання та ведення спільного господарства однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з 30.11.2012 року по 17.05.2013 року як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Тому в задоволенні вказаної частини первісного позову необхідно відмовити. За змістом ч.1-2, ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ст.60 глави 8 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як вбачається з договору дарування від 3.09.2010 року [PERSON] та [PERSON] подарували своїй доньці, а [PERSON] , відповідач по справі за первісним договором, прийняла в дар від своїх батьків чотирьокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.132-133). Зі слів обдарованої з 2010 року і по січень 2013 року в даній квартирі проживала на підставі договору оренди [PERSON] , яка виявила бажання в січні 2013 року придбати цю квартиру. За змістом заяви від 13.10.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. і зареєстрованою у реєстрі за №986, [PERSON] передала 23.01.2013 року [PERSON] 60 000 доларів США, що на той момент становило 480 000 грн. за курсом НБУ у готівковій формі як вартість придбаної нею квартири [ADDRESS] (а.с.136). В подальшому був оформлений договір купівлі-продажу даної квартири від 25.10.2013 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.134). Крім того, до укладення шлюбу між сторонами по справі 24.01.2013 року ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд" та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу майнових прав №148/рн-к, за яким інвестор [PERSON] повинна передати грошові кошти забудовнику ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд", а остання за надані інвестиційні кошти побудувати квартиру [ADDRESS] та передати її інвестору разом з майновими права для оформлення права власності в подальшому на неї (а.с.5-9; 137-141). Виконуючи умови вказаного договору, [PERSON] перерахувала ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд" 478 440 грн. та 210 905 грн. згідно платіжних доручень (а.с.142-143). У відповідності до ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 18.05.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб (а.с.48; 58; 130). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.47; 59; 131). За змістом довідки ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд" від 16.12.2013 року за №Ф/РН/ 2461 [PERSON] сплатила вартість майнових прав на квартиру [ADDRESS] в розмірі 711 392 грн., що складає 100% оплати майнових прав (а.с.145). Згідно акту прийому-передачі майнових прав на спірну квартиру ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд" передала, а [PERSON] прийняла майнові права на квартиру [ADDRESS] (а.с.146), а актом прийому-передачі квартири інвестору від 10.01.2014 року той же забудовник передав відповідачу спірну квартиру як об`єкт інвестування (а.с.147). 31.01.2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - зазначену квартиру (а.с.150), яке було зареєстроване того ж дня державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коломієць О.Г. (а.с.148). Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] до укладення шлюбу зі своїх власних коштів сплатила частково вартість придбаної квартири, а саме: 689 345 грн. (478 440 грн. + 210 905 грн.), сплативши двома платежами, описаними вище. Як зазначалось в довідці забудовника [PERSON] сплачена повна вартість майнових прав на спірну квартиру в розмірі 711 392 грн., що складає 100% оплати майнових прав. Аналогічний розмір вартості квартири міститься і в п.4 акту прийому-передачі квартири інвестору від 10.01.2014 року (а.с.147). Таким чином, сума сплачена [PERSON] в період шлюбу за спірну квартиру становить 22 047 грн. (711 392 грн. - 689 345 грн.), що складає 3,10% або 3,10/100 частини квартири [ADDRESS] . В результаті зазначеного зустрічний позов підлягає частковому задоволенню: необхідно визнати право особистої приватної власності [PERSON] на 96,90/100 частини спірної квартири, а в задоволенні іншої частини відмовити та визнати 3,10/100 частини квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . При цьому, виходячи із рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, оскільки інше не встановлено договором між подружжям або законом, вказаний розмір 3,10/100 частини підлягає поділу в рівних долях між подружжям, тобто по 1,55/100 частини спірної квартири кожному. Ствердження позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що позивач перерахував [PERSON] на її розрахунковий рахунок 160 000 грн. та 500 000 грн. для внесення плати за придбання спірної квартири, суд не може покласти в основу рішення, оскільки наданий витяг з особового банківського рахунку не містить призначення платежу: на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав або для внесення внеску у інвестування квартири або інше (а.с.45-46), а також не надано доказів вказаними учасниками справи в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що саме ці кошти були внесені [PERSON] на рахунок ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд", виконуючи умови договору купівлі-продажу майнових прав №148/рн-к. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє зустрічні позовні вимоги позивача [PERSON] , тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 9 456 грн. 12 коп. судового збору згідно пропорційно задоволених вимог по зустрічному позову (9 456 грн. = 9 605 грн. - 148 грн. 88 коп.), а (148 грн. 88 коп. = (9605 грн. х 1,55) : 100).

Outcome: partial