Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] заявила позов до [PERSON], Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що [INFO] року в с. Дзигівка Ямпільського району Вінницької області помер її чоловік [PERSON]. Із довідки про причину смерті виданої [INFO] року її чоловік помер від хронічної серцево-судинної недостатності. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Тривалий час до дня смерті її чоловік [PERSON] був лежачий з причин паралічу ніг та рук, та приймав від болі сильнодіючі наркотичні препарати. Вказала, що її дітьми є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Перед днем складання оскаржуваного заповіту вона, [PERSON], [PERSON], який є чоловіком її доньки [PERSON], донька [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] за участю доньки [PERSON] вирішили спільно скласти оскаржуваний заповіт від імені батька [PERSON] на ім'я [PERSON], яка погодилась після смерті батька її доглядати допомагати по господарству, тощо. Позивач вказала, що при обговоренні членами родини на кого із рідних скласти заповіт, сам заповідач [PERSON] присутній не був і свою волю щодо спадкоємця за заповітом не висловлював, фактично вони, родиною, вирішили за нього. Оскільки стан її чоловіка [PERSON] з кожним днем погіршувався, 12.04.2013 року її зять [PERSON] привіз до її будинку із Дзигівської сільської ради секретаря сільської ради [PERSON], яка у будинку заповнила бланк оскаржуваного заповіту і у ньому розписались свідки, а саме, її зять [PERSON] та донька спадкоємиці [PERSON] - [PERSON]. Також у зв'язку з тим, що покійний [PERSON] не міг особисто розписатись внаслідок паралічу двох рук, то у оскаржуваному заповіті розписалась [PERSON] але не за довіреністю заповідача [PERSON], а за її особистим проханням. Також позивач вказує, що коли секретар сільської ради оформляла оскаржуваний заповіт у будинку, то її чоловік [PERSON] фактично спав. Позивач зазначає, що фактично її чоловік [PERSON] за життя не висловлював свого волевиявлення щодо складання оскаржуваного заповіту саме на ім'я [PERSON] та розпорядження останньою його майном після смерті. Але склались такі обставини, що донька [PERSON] після смерті батька до неї не приходить, нічого не допомагає. Також нещодавно був випадок, коли її донька [PERSON] в стані сп'яніння прийшла до неї додому і погрожувала вигнати її з будинку на вулицю, мотивуючи, тим що вона по заповіту є спадкоємницею всього майна, в тім числі і будинку. Позивач побоюючись, що може залишитись на вулиці, а саме - залишитися без будинку, на який вона має право як спадкоємець свого чоловіка, тому й вирішила оскаржити заповіт, який насправді, під час його складання і підписання не відповідав волі її покійному чоловікові і складений з численними грубими порушеннями чинного законодавства України. Позивач в своєму позові зазначила, що оспорюваний заповіт ні свідками ( в порушення ч.5 ст. 1253 ЦК України), ні секретарем прочитаний вголос не був. Оспорюваний заповіт не був складений зі слів та за волевиявленням заповідача її чоловіка [PERSON] Зміст статей 207, 1233, 1241, 1253, 1254 ЦК України заповідачеві [PERSON] не роз'яснювали, його права йому також ніхто не роз'яснював, як зазначено у оспорюваному заповіті. Вважаючи свої права щодо спадщини. яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] порушеними, позивач просить суд визнати заповіт складений від імені [PERSON], 12 квітня 2013 року та посвідчений секретарем Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 83 недійсним. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що покійний [PERSON] важко хворів, свого волевиявлення скласти заповіт на [PERSON] не виражав, так вирішила родина позивача, оскільки [PERSON] сказала, що буде доглядати за своєю матір'ю [PERSON] Перед складанням заповіту [PERSON] у зв'язку з паралічем рук та ніг важко хворів, не говорив, самостійно писати і рухатись не міг і вільно не міг виразити свого волевиявлення в день, коли складався заповіт. Зміст статей, зазначених у оскаржуваному заповіті, секретар сільської ради заповідачеві не роз'яснював. Заповіт, ні свідками ні секретарем сільської ради, прочитаний вголос заповідачеві не був. Заповіт не відповідає загальним вимогам правочину додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме ст. 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Заповіт складений з порушенням його форми, змісту та вимог чинного законодавства, а саме, статей 203, 207, 1247, 1257, 1252, 1253 ЦК України. Вказав, що свідками у заповіті не можуть бути члени сім'ї спадкоємців за заповітом. У заповіті як свідки розписались зять позивачки [PERSON] та рідна донька спадкоємиці та онука спадкодавця - [PERSON], що є порушенням Закону. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що її батько [PERSON] важко хворів. Із своєю матір'ю [PERSON] вона зараз перебуває в неприязних відносинах. Вона найближче від батька проживала, і батько вирішив скласти заповіт на неї. Батьки вдвох обговорювали скласти заповіт на неї, також були брати, сестра та вона. Ніхто не був проти. Приблизно рік тому до смерті, батько висловлював свою волю скласти заповіт на неї і це всі чули і знали. В день коли складався заповіт батько говорив і рукою показав на неї. Батько був при свідомості. ЇЇ донька [PERSON], чоловік її сестри [PERSON], [PERSON] підписалися у заповіті на прохання її сестри [PERSON] Вказала, що секретар сільської ради [PERSON] зачитала заповіт вголос при свідках. Свідки також читали заповіт. Чи роз'яснювались батькові права та наслідки укладеного заповіту, не пам'ятає. Секретар сільської ради [PERSON] питала волю покійного батька і останній рукою показав скласти заповіт на неї. Просила суд у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав. Вважає, що позов незаконний та надуманий. Суду пояснив, що заповіт [PERSON] був повністю правильний і відповідав його внутрішній волі. Питання про складання заповіту на [PERSON] було обговорено ще задовго до посвідчення заповіту. Спадкодавець [PERSON] говорив, розумів і його воля була виражена особисто, після складання заповіту він прожив ще два місяці. Заповідач доручив підписати заповіт [PERSON] Причина звернення до суду позивача є те, що відповідач [PERSON] не доглядає матір. Секретаря Дзигівської сільської ради [PERSON] до будинку покійного в день посвідчення заповіту запросив і привіз [PERSON] Просить суд у позові відмовити. Представник відповідача Дзигівської сільської ради Ямпільського району [PERSON] позов визнав оскільки вважає, що родичі не можуть бути свідками при посвідченні заповіту. Суду пояснив, що він є сільським головою Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. В день складання заповіту до нього звернувся [PERSON] надати секретаря сільської ради для посвідчення заповіту. Зі слів родичів йому відомо, що спадкодавець [PERSON] важко хворів. Він доручив секретарю сільської ради [PERSON] оформити та здійснити посвідчення заповіту. Особисто при складання заповіту присутнім не був. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заявлені позовні вимоги визнали повністю. Суду пояснили, що їх покійний батько [PERSON] важко хворів, був параліч обох ніг та рук. В день складання заповіту говорити не міг і свою волю скласти заповіт на [PERSON] не висловлював. Вони родиною збирались і так вирішила їх родина, а саме матір [PERSON], брати та сестри, щоб скласти заповіт на меншу доньку [PERSON], остання погоджувалась, але повинна була доглядати матір. [PERSON] матір не доглядає. Мати [PERSON], вона та брати хотіли, щоб відповідач [PERSON] доглядала мати і тому саме вони вирішили скласти заповіт на [PERSON], це не була воля батька [PERSON] [PERSON] в день, коли складався заповіт, привіз до будинку [PERSON] секретаря Дзигівської сільської ради [PERSON] Батько [PERSON] не розмовляв і не доручав [PERSON] замість нього підписати заповіт, [PERSON] просила підписати заповіт позивач [PERSON] Секретар сільської ради [PERSON] узгоджувала на кого скласти заповіт із позивачем [PERSON] і не мала такої розмови із спадкодавцем. Просили суд позов задовольнити. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона була присутня в будинку покійного [PERSON], коли приходила секретар Дзигівської сільської ради [PERSON] і посвідчувала заповіт. [PERSON] говорити не міг і позивач [PERSON] попросила її підписатись у заповіті замість [PERSON] Свідок також вказала, що коли складався заповіт [PERSON] нічого не знав і не знав, на кого складався заповіт. Свідок також пояснила, що вона є людиною похилого віку, добре не чує. В день складання заповіту вона не чула, щоб заповіт читала вголос секретар сільської ради чи свідки в присутності [PERSON] Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона працює секретарем Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. До неї прийшла донька [PERSON], відповідач [PERSON] і сказала, що батько хоче скласти на її ім'я заповіт. Їй до сільської ради принесли паспорти свідків, у сільській раді за допомогою комп'ютера виготовила текст заповіту, після чого із [PERSON] приїхали до будинку заповідача. В присутності свідків вона прочитала заповіт вголос. Вона запитала покійного, на кого він хоче скласти заповіт, і останній жестом показав на доньку [PERSON] Далі вона сказала [PERSON] підписати заповіт замість [PERSON], так як останній у зв'язку з паралічем рук підписати заповіт не міг. Свідок вказала, що дійсно при складанні та посвідченні нею заповіту була допущена помилка, оскільки у заповіті свідками розписались родичі спадкодавця і спадкоємиці, а саме [PERSON] та [PERSON] Вона попереджала присутніх, що свідками не можуть бути родичі, і не знала, що [PERSON] та [PERSON] є родичами зі спадкодавцем та спадкоємцем. Їй ніхто не повідомив про те, що [PERSON] є зятем [PERSON], а [PERSON] донькою [PERSON], особисто цих людей вона не знає, тому при складання заповіту їй не могла бути відома ця обставина. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що він є чоловіком доньки [PERSON] - [PERSON] За два місяці до дня смерті тестя [PERSON] до нього та до його дружини [PERSON] звернулась мати останньої [PERSON], щоб оформити будинок по заповіту, щоб не витрачати багато коштів. Сини [PERSON] та [PERSON] відмовились і сказали оформити на доньок. Вирішили оформити заповіт на [PERSON], яка найближче живе до матері позивачки [PERSON] Це була спільна воля дітей та матері позивачки [PERSON] Думка покійного [PERSON] щодо складання заповіту на [PERSON] не з'ясовувалась. Покійний батько [PERSON] важко хворів, переніс три інсульти, говорити не міг, а за два тижні до дня смерті лише хропів. Він був присутній при складанні заповіту, але в будинку постійно не був, то виходив, то заходив, тому не може сказати чи запитувала секретар думку у покійного [PERSON] На кого скласти заповіт вирішувала мати [PERSON] Підписатись у заповіті замість покійного [PERSON] мати попросила [PERSON], сам покійний такого доручення [PERSON] не давав. Він особисто заповіт вголос не зачитував. Також свідок показав, що перед тим, як він їхав у сільську раду за секретарем, то відповідачка [PERSON] вколола покійному [PERSON] від болі сильнодіючі наркотичні препарати. Також пояснив, що покійний [PERSON] говорити не міг. Ніяких жестів покійний [PERSON] не показував, бо не міг. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що він проживає в с. Ратуш Ямпільського району Вінницької області. Позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Він є зятем [PERSON] Він у добрих стосунках із сім'єю [PERSON] і [PERSON]. Він часто довідувався до покійного [PERSON] і часто телефонував. Позивач [PERSON] йому все розповідала про своїх дітей. 24.04.2013 року він із дружиною відвідали [PERSON], який йому сказав, що були його діти і вирішили скласти заповіт на доньку [PERSON] 05 травня 2013 року він також відвідував [PERSON] і йому стало відомо, що заповіт склали на [PERSON] Також вказав, що покійний до останнього був при пам'яті, пив чарку, добре говорив на Пасху і після Пасхи 2013 року. Зараз він не спілкується із позивачем [PERSON] та її дітьми. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона є рідною донькою відповідача [PERSON] Вказала, що її дід [PERSON] сам наполягав, щоб заповіт скласти на ім'я її матері [PERSON] ЇЇ мати завжди була поряд, викликала медсестру. Дід міг розмовляти. Була присутня в кімнаті будинку діда, коли секретар сільської ради [PERSON] підписувала заповіт. Секретар сільської ради [PERSON] запитувала, чи є родичі, щоб підписатись у заповіті. Дід сам сказав на кого скласти заповіт і показав рукою на її мати [PERSON] Свідок вказала, що вона, [PERSON] та секретар сільської ради зачитувала заповіт і всі були у кімнаті, ніхто з кімнати не виходив. Вона не знає, хто попросив [PERSON] підписатись у заповіті. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - свідоцтва про одруження, виданого 16.05.1960 року встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Із довідки про причину смерті [PERSON] від 03.06.2013 року встановлено, що [PERSON] [INFO] року помер у зв'язку із хронічною серцево-судинною недостатністю, ішемічної хворобою серця та атеросклеротичним кардіосклерозом. Із виписки з погосподарської книги №9 за 2011-2015 роки встановлено, що членами сім*ї [PERSON] є дружина [PERSON] [INFO]. Із дублікату заповіту від 12 квітня 2013 року встановлено, що [PERSON] при свідках [PERSON], [PERSON],розпорядився тим, що усе його майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів своїй дочці [PERSON] Із довідки, виданої виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області вих.№856 від 11.07.2014 року встановлено, що [PERSON] дійсно проживав в с. Дзигівка Ямпільського району Вінницької області до дня смерті та мав на праві власності земельну частку (пай) [NUMBER], площею 1,8136 га., яка перебуває в оренді в філії «Україна «ПрАТ ПК «Поділля». Із копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.02.1989 року встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Із свідоцтва про народження, виданого 28.04.1967 року встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, в графі батько записаний [PERSON], в графі мати - [PERSON] Із свідоцтва про одруження, виданого 19.06.1999 року встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Із свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 18.06.1999 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Із довідки, виданої Дзигівською лікарською амбулаторією Ямпільського району Вінницької області від 14.07.2014 року встановлено, що [PERSON] знаходився на «Д» обліку з ДЗ: рак сечового міхура ІV ст., наслідки перенесеного ГПМК (триразово), лівобічний гемінарез. Із завіреної копії спадкової справи № 410/2013 щодо майна [PERSON] встановлено, що [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом та їй видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом 23 травня 2014 року. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог та вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні цивільні правовідносини щодо оспорювання одностороннього правочину позивачем. Судом встановлено, що позивач [PERSON], на підставі ст.1261 ЦК України, є спадкоємицею першої черги за законом, як дружина спадкодавця [PERSON], яка його пережила. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач є спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки постійно проживала з ним на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявила про свою відмову від неї. Вказана обставина визнається сторонами та підтверджується дослідженими матеріалами спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], із яких встановлено, що позивач не подавала до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини за законом. Її заява від 25.10.2013 року про відмову від обов'язкової частки в спадщині за своїм змістом не є заявою про відмову від прийняття спадщини за законом в розумінні ст.1273 ЦК України. З урахуванням наведеного, позивач має право на захист свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права на спадщину, що відкрилася внаслідок смерті її чоловіка [PERSON] Відповідач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом за правилами статей 1269 -1270 ЦК України. Спадщина складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1,8136га., що розташована на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Доводи відповідача [PERSON] про те, що покійний [PERSON] особисто здійснив своє волевиявлення скласти оспорюваний заповіт від 12.04.2013 року саме на неї, суд вважає недоведеними. Вказані обставини спростовуються поясненнями позивача [PERSON], поясненнями третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], показаннями свідка [PERSON], свідка [PERSON], які в судовому засіданні у сукупності показали і не заперечували тих обставин, що заповідач [PERSON] важко хворів, був лежачим, переніс три операції і три інсульти у зв'язку з чим мав параліч рук та ніг, говорити не міг, свого особистого і вільного волевиявлення на оформлення заповіту, в день його складання, саме на меншу доньку [PERSON] висловити не міг з тих причин, що на день складання заповіту - 12.04.2013 року говорити не міг. Наявність важкої хвороби спадкодавця [PERSON] на день складання заповіту підтверджують дані, отримані судом із пояснень сторін, свідків та містяться у дослідженій судом медичні довідці, виданій 14.07.2014 року Дзигівською лікарською амбулаторією. Суд також не приймає доводів відповідача [PERSON] та показання її доньки [PERSON] про те, що покійний [PERSON] в день складання заповіту 12.04.2013 року, жестом руки показав на [PERSON], як на особу, на яку бажає скласти оскаржуваний заповіт, оскільки ці обставини об'єктивно нічим не підтверджені, а навпаки спростовуються поясненнями позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], які не підтвердили цю обставину у своїх поясненнях. Суд також враховує фізичний стан самого спадкодавця [PERSON], який в день складання оскаржуваного заповіту був важко хворий, мав параліч обох рук і ніг, про що й не заперечувала сама відповідач [PERSON], і відповідно фізично не міг жестами рук вказувати на будь-кого із родичів, на кого бажав би скласти заповіт. Крім цього, відповідач [PERSON] також у судовому засіданні не заперечувала тієї обставини, що питання скласти на неї оскаржуваний заповіт обговорювався родиною, що цілком об'єктивно підтверджується поясненнями її матері позивача [PERSON], третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. а також свідком [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] не підтверджує доводи відповідача [PERSON] в частині, що заповідач [PERSON] мав волевиявлення скласти заповіт саме на неї, оскільки при складанні оскаржуваного заповіту і його посвідчення секретарем сільської ради особисто присутній не був, а тому достовірно йому не відома та обставина, чи було волевиявлення [PERSON] щодо складання заповіту саме в день його складання. Відповідно до вимог ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач вважається спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого [PERSON], яка його пережила. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення ст. 1247 ЦК України. Такі заповіти прирівнюються до заповітів, посвідчених нотаріусами, порядок їх посвідчення затверджений постановою КМУ від 15 червня 1994 року № 419 "Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених". Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заявляючи в суді вимоги про недійсність заповіту, позивач [PERSON] поряд із доводами щодо відсутності волевиявлення заповідача на складання заповіту на ім'я [PERSON], посилалась також на інші доводи, а саме - про порушення форми та порядку посвідчення оскаржуваного заповіту, що призвело до нікчемності заповіту. Судом також встановлено, що оспорюваний заповіт від 12.04.2013 року, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, виходячи із наступного. З аналізу змісту норми ст. 1257 ЦК України нотаріальний порядок посвідчення угод - це система послідовних дій нотаріуса (інших осіб, зазначених у ст. ст. 1251-1252 ЦК України), урегульованих нормами Закону України "Про нотаріат", направлених на захист прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, з метою надання цим угодам юридичної вірогідності. Таким чином, нотаріальному посвідченню угоди передують певні дії нотаріуса щодо складення угоди, перевірки правоздатності та дієздатності осіб, що її укладають, їхнього дійсного волевиявлення тощо. Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з хворобою [PERSON], його заповіт посвідчувався секретарем виконкому Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області за місцем проживання заповідача в с. Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, за участю двох свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка замість заповідача підписала заповіт. Цивільним кодексом України, Законом України "Про нотаріат" та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5, встановлено відповідний порядок та форму посвідчення заповіту в таких випадках, що унеможливлює спотворення дійсної волі заповідача. Згідно ч.ч. 1-3, ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). У абзаці 5 пункту 16 Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 419 встановлено, якщо заповідач внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності та у присутності запрошених ним двох свідків заповіт може підписати інша фізична особа згідно з пунктом 7 цього Порядку. Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Такі ж положення встановлені у п. 18 Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених. Як видно із змісту оспорюваного заповіту, [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] у присутності двох свідків, які зачитали цей заповіт вголос. У змісті заповіту також вказано, що у зв'язку з хворобою заповідача, [PERSON] на його особисте прохання та за його дорученням, після прочитання заповіту секретарем сільської ради, а також свідками вголос, даний правочин в присутності заповідача підписано [PERSON]. Згідно посвідчувального напису, особу [PERSON], який підписав заповіт, встановлено, його дієздатність перевірено. Проте, як встановлено в судовому засіданні, зміст зазначених записів заповіту не відповідає дійсності, оскільки із досліджених судом доказів, встановлено, що заповідач [PERSON] особисто не виявляв бажання посвідчувати заповіт при свідках, свідки були запрошені за ініціативи секретаря Дзигівської сільської ради [PERSON] Свідок [PERSON] особисто заповіт вголос не зачитував, лише підписав його. Сам заповідач [PERSON] зміст заповіту особисто не читав і його не підписував, про що свідчить відсутність його особистого підпису у заповіті. Заповіт був підписаний [PERSON], на проханням позивача [PERSON], а не на особисте прохання та за дорученням заповідача [PERSON], як зазначено у змісті оскаржуваного заповіту та як цього вимагає затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 419 Порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених. На порушення вимог ч. 5 ст. 1253 ЦК України свідок [PERSON], який підписав заповіт, не зачитував його вголос у присутності заповідача. Крім того, як встановлено судом, посвідчення заповіту відбулося за участі свідка [PERSON], яка є близькою родичкою, а саме - донькою спадкоємиці за заповітом [PERSON], про що в судовому засіданні особисто не заперечували, що є порушенням вимог п.3 ч. 4 ст. 1253 ЦК України. Також, вказаний заповіт вчинений та посвідчувався в присутності спадкоємиці за заповітом [PERSON], як особи на ім'я якої складено заповіт, що є порушенням вимог ст. 5 Закону України "Про нотаріат", п. 1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування та п. п. 3, 7 Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених. Згідно ч.1-5 ст. 203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним та відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не потребує визнання його недійсним. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Усі досліджені судом докази у їх сукупності свідчать, що зміст оспорюваного заповіту, не був дійсно вільним волевиявленням заповідача [PERSON] і не відповідав його внутрішній волі. Недодержання вищевказаних вимог щодо форми, змісту та порядку посвідчення заповіту, у сукупності, також унеможливлюють встановлення дійсної волі заповідача, що відповідно до ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання заповіту заповідача [PERSON], посвідченого 12 квітня 2013 року секретарем виконкому Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, недійсним. Відповідно до ст.16 ч.2 п.4 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Поновлення порушеного права позивача [PERSON] на спадщину як спадкоємця першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] та відновлення становища, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом визнання недійсним вказаного заповіту. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки позов задоволено, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України, і має підстави стягнути із відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати, у розмірі за ставкою, встановленою ст.4 ч.2 п.п.1.2 ЗУ «Про судовий збір» - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто, у сумі 243 гривні 60 копійок (по 121 гривні 80 копійок з кожного відповідача). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст.15, 16 ч.2 п.4, 203, 207, 215, 1251, 1253, 1257, 1261, 1268 ЦК України.

Outcome: approved