Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] та Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки №72929 від 17.12.2007 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], зобов'язання здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру, припинення права власності на квартиру іпотекодавця [PERSON], припинення права користування житловим приміщенням та виселення усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Посилається на те, що 17 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11270172000, згідно якого відповідачці надано кредит в сумі 57000,00 доларів США строком до 17.07.2028 року зі сплатою 12,40 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 17.12.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 72929, відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно - двохкімнатну квартиру загальною площею 54,30 кв.м., житлова площа 26,90 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, посвідченого 17 грудня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №5081. Обтяження нерухомого майна було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» продав ( відступив) права вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк», в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 11270172000 від 17.07.2007 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] В зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою умов договору про надання споживчого кредиту, станом на 26.06.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 72139,00 долари США, що згідно курсу НБУ складає 576612,94 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом - 55072,37 долари США, що по курсу НБУ складає 440193,45 грн., заборгованості по процентам - 17067,37 доларів США, що по курсу НБУ складає 136419,49 грн. Положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку із невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позивач ПАТ «Дельта Банк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», припинити право власності на квартиру іпотекодавця [PERSON], припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців та виселити усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 липня 2014 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до Державної реєстраційної служби України щодо зобов'язання Державної реєстраційної служби України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS], загальна площа 54,30 кв.м., житлова площа 26,90 кв.м. за ПАТ «Дельта Банк». Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи в суді була повідомлена належним чином судовою повісткою та телефонограмою, про причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11270172000, згідно якого відповідачці надано кредит в сумі 57000,00 доларів США строком до 17.07.2028 року зі сплатою 12,40 % річних ( а.с. 13-18). В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 17.12.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 72929, відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 54,30 кв.м., житлова площа 26,90 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, посвідченого 17 грудня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №5081( а.с.29-32). Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» продав ( відступив) права вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк», в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 11270172000 від 17.12.2007 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] ( а.с.47-50). Однак відповідачка [PERSON] свої зобов'язання по поверненню кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 26.06.2013 року виникла заборгованість у розмірі 72139,00 долари США, що згідно курсу НБУ складає 576612,94 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом - 55072,37 долари США, що по курсу НБУ складає 440193,45 грн., заборгованості по процентам - 17067,37 доларів США, що по курсу НБУ складає 136419,49 грн.( а.с.36). 21.10.2013р. відповідачці [PERSON], як позичальнику і як іпотекодавцю було направлено вимогу про усунення порушень по виконанню своїх зобов'язань за кредитним договором від 17.12.2007р. вимога в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», хоча доказів отримання даної вимоги відповідачкою не надано ( а.с. 51-52). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Стаття 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вказує на те, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Суд вбачає, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Позичальниця [PERSON] одержала кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передала в іпотеку квартиру, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., наявність в іпотекодавця у власності іншого нерухомого житлового майна судом не встановлена. Згідно ст. 4 Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на спірну квартиру слід відмовити з підстав, передбачених ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року. Стаття 346 ЦК України визначає, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Виходячи із вище встановлених обставин, зокрема відсутності права кредитора задовольнити свої вимоги до позичальника, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що забезпечує його зобов'язання, суд вважає вимоги позивача про припинення права власності на предмет іпотеки відповідачки передчасними та такими що задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про виселення відповідачки та всіх мешканців із квартири, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Статтею 109 Житлового кодексу встановлюється порядок виселення громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 3 вказаної статті чітко встановлений порядок виселення громадян з жилого приміщення на яке звернуто стягнення, зокрема: звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та порядок виселення мешканців врегульовано також Законом України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 вказаного Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вказаний порядок виселення з житлового приміщення закріплений і Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Отже, законодавець вимагає дотримання обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Позивачем на підтвердження заявлених вимог долучено до матеріалів справи повідомлення в якому міститься вимога про звільнення, адресована усім мешканцям квартири [ADDRESS]. Однак в порушення вимог ст. 109 ЖК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» позивачем не додано доказів отримання адресатами вказаного повідомлення чи відмови в його отриманні. Окрім того, обов'язковою умовою для виселення мешканців із житлового приміщення, яке забезпечує зобов'язання боржника, в даному випадку є задоволення судом позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, так як банком в порядку ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» заявлено про виселення мешканців одночасно із вимогою про звернення стягнення. Враховуючи ту обставину, що банк на даний час не має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки та те, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивачем надсилалась мешканцям вимога про добровільне звільнення квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виселення відповідачів і всіх мешканців із вказаної квартири та припинення права їх користування даним житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, припинення права власності на квартиру іпотекодавця [PERSON], припинення права користування житловим приміщенням та виселення усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 9, 109 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 526, 527, 530, 546, 548, 589, 590, 591, 610, 611, 612, 1050 , 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст.5, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: dismissed