Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 15.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNABAN00001003. Відповідно до кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 53 612 грн. 00 коп. на термін до 12.10.20112 року, а відповідач зобов'язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати відповідач [PERSON] повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за договором №DNABAN00001003 від 15.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до п. 5 договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №DNABAN00001003. Відповідно до п. 6 договору поруки, відповідач [PERSON] зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Позивач виконав свої зобов'язання за договором. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 14.03.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 73 703 грн. 95 коп., з яких 25 906 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 4 982 грн. 76 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 515 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 41 299 грн. 64 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 703 грн. 95 коп. та судові витрати. Представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" Піх О.П., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідачів в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобов'язань, що регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 15.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNABAN00001003. Відповідно до кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 53 612 грн. 00 коп. на термін до 12.10.20112 року, а відповідач зобов'язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати відповідач [PERSON] повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за договором №DNABAN00001003 від 15.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до п. 5 договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №DNABAN00001003. Відповідно до п. 6 договору поруки, відповідач [PERSON] зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена позивачем до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, здійснив видачу кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 14.03.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 73 703 грн. 95 коп., з яких 25 906 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 4 982 грн. 76 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 515 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 41 299 грн. 64 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530, 536, 543 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників; солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. До загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України відносяться справедливість, добросовісність та розумність, а також свобода договору. Враховуючи обставини справи, норми цивільного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що нарахування пені в розмірі, що значно перевищує суму основного боргу є не тільки порушенням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а й порушенням загальних засад цивільного законодавства щодо принципу справедливості та розумності. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. До загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України відносяться справедливість, добросовісність та розумність, а також свобода договору. Враховуючи обставини справи, норми цивільного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що нарахування пені в розмірі, що значно перевищує суму основного боргу є не тільки порушенням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а й порушенням загальних засад цивільного законодавства щодо принципу справедливості та розумності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми заборгованості зі сплати пені по даному договору та вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача в рахунок погашення заборгованості 63 293 грн. 12 коп., з яких 25 906 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 4 982 грн. 76 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 515 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 30 888 грн. 81 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial