Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] і з урахуванням відмови від частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, просить визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON], поширену [PERSON] в [INFO] в Дарницькому та Дніпровському районах м. Києва у розповсюдженій листівці - інформаційному виданні «[INFO]», а саме: «…З явними ворогами все ясно, їх розпізнати легко. Це такі, як [PERSON], допомогали [PERSON] розкрадати країну, «дерибанили» київську землю й комунальне майно, організовували "тітушок" та влаштовували антимайдани. Багато з них встигли перефарбуватися й тепер виступають за «мир», а дехто відкрито їздить до Москви на поклон до своїх хазяїв. До Верховної Ради вони йдуть за гроші [PERSON], щоб наше європейське майбутнє, за яке віддали життя сотні українців, не збулося...»; «Ще один стійкий загін професійних «ходаків до влади» - ті, хто вже ситно попоїли за розкішним «київським столом», понабивали кишені й тепер хутко тікають. Серед них - [PERSON], який свого часу досит потерся біля мерського корита ще за часів [PERSON], а потім зміг пролізти у Київраду. І тепер - «здрастує вам» - ця людина рветься туди, де сподівається знову бити байдики (за непогані гроші та ще й маючи депутатську недоторканність), не вмикаючи при цьому ані розум, ані совість. Власне, це є впізнаний «політичний» почерк [PERSON], який протягом усього свого депутатства у Київраді голосував лише за затвердження порядку денного (чиста формальність) - і не голосував за жодне питання, що називається, по суті. Зокрема, він не голосував за вельми важливі для більшості киян рішення, що стосуються дитячих садків, озеленення й впорядкування територій, будівництво й ремонт доріг, доведення до ладу житлово-комунального господарства тощо. Ганьба депутату [PERSON]!»; «... [PERSON] ЗА [PERSON] ? А МИ Й НЕ СУМНІВАЛИСЯ... Коли ми розвішували наші листівки, нам було цікаво, а хто їх зриватиме, кому колотиме очі правда про ворога України. Результат виправдав наші очікування - агітаційні матеріали проти російського «царя» зривали люди [PERSON]. А ми й не сумнівалися...»; «Окрім підкупу, у хід пішло залякування та інші прийомчики, властиві категорії людей, не надто обтяжених моральними устоями. Довірені особи [PERSON] нападають на розповсюджувачів газети [PERSON], «бойові бабусі» чатують біля під'їздів, не пускаючи до осель інших агітаторів. За оперативними даними, ДПС (Добровільні Помічники [PERSON]) отримують за свої труди по 100 гривень...». Зобов'язати [PERSON] протягом місяця від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом опублікування та розповсюдження від імені [PERSON] в будь-якому друкованому(преси) виданні Дарницького та Дніпровського районів м. Києва повідомлення про спростування інформації, розповсюдженої про [PERSON] у листівці-інформаційному виданні «[INFO]», яка поширювалася у Дарницькому та Дніпровському районах м. Києва у [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем була розповсюджена невизначеному колу осіб неправдива інформація про позивача [PERSON] Вказана інформація є негативною, порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність , а також завдає шкоди його діловій репутації. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав вказані вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд , про що свідчить зворотне повідомлення про отримання судової повістки за місцем роботи відповідача, в судове засідання не з'явилась, представника не направила, письмових заперечень по суті порушеного питання не подала. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Відповідно до п. 15 пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. Відповідно до п.19 цієї ж постанови «Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні ( п.41) по справі «Сірик проти України» від 30.06.2011 відзначив, що « …Суд у кількох справах зазначав, що може виникнути необхідність захисту державних службовців від агресивних, образливих і дискредитуючих нападів, які розраховані на те, щоб чинити на них вплив при виконанні ними своїх обов'язків і підірвати довіру громадськості до них і до посади, яку вони обіймають (див. рішення у справі «Яновскі проти Польщі» (Janowski v. Poland) [ВП], заява № 25716/94, п. 33, ECHR 1999-I). Ступінь захисту, який може вважатися необхідним, залежить від конкретних обставин справи.» Відповідно до частин шостої і сьомої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ №1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Під час судового розгляду встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами те, що у [INFO] відповідачем [PERSON] у листівці - інформаційному виданні «[INFO]», яка поширювалась у Дарницькому та Дніпровському районах м. Києва було розповсюджена наступна інформація невизначеному колу осіб, а саме: «…З явними ворогами все ясно, їх розпізнати легко. Це такі, як [PERSON], допомогали [PERSON] розкрадати країну, «дерибанили» київську землю й комунальне майно, організовували "тітушок" та влаштовували антимайдани. Багато з них встигли перефарбуватися й тепер виступають за «мир», а дехто відкрито їздить до Москви на поклон до своїх хазяїв. До Верховної Ради вони йдуть за гроші [PERSON], щоб наше європейське майбутнє, за яке віддали життя сотні українців, не збулося...»; «Ще один стійкий загін професійних «ходаків до влади» - ті, хто вже ситно попоїли за розкішним «київським столом», понабивали кишені й тепер хутко тікають. Серед них - [PERSON], який свого часу досит потерся біля мерського корита ще за часів [PERSON], а потім зміг пролізти у Київраду. І тепер - «здрастує вам» - ця людина рветься туди, де сподівається знову бити байдики (за непогані гроші та ще й маючи депутатську недоторканність), не вмикаючи при цьому ані розум, ані совість. Власне, це є впізнаний «політичний» почерк [PERSON], який протягом усього свого депутатства у Київраді голосував лише за затвердження порядку денного (чиста формальність) - і не голосував за жодне питання, що називається, по суті. Зокрема, він не голосував за вельми важливі для більшості киян рішення, що стосуються дитячих садків, озеленення й впорядкування територій, будівництво й ремонт доріг, доведення до ладу житлово-комунального господарства тощо. Ганьба депутату [PERSON]!»; «... [PERSON] ЗА [PERSON] ? А МИ Й НЕ СУМНІВАЛИСЯ... Коли ми розвішували наші листівки, нам було цікаво, а хто їх зриватиме, кому колотиме очі правда про ворога України. Результат виправдав наші очікування - агітаційні матеріали проти російського «царя» зривали люди [PERSON]. А ми й не сумнівалися...»; «Окрім підкупу, у хід пішло залякування та інші прийомчики, властиві категорії людей, не надто обтяжених моральними устоями. Довірені особи [PERSON] нападають на розповсюджувачів газети [PERSON], «бойові бабусі» чатують біля під'їздів, не пускаючи до осель інших агітаторів. За оперативними даними, ДПС (Добровільні Помічники [PERSON]) отримують за свої труди по 100 гривень...». Висловлювання відповідача : «…З явними ворогами все ясно, їх розпізнати легко. Це такі, як [PERSON], допомогали [PERSON] розкрадати країну, «дерибанили» київську землю й комунальне майно, організовували "тітушок" та влаштовували антимайдани.» слід віднести до фактичних даних, які в той же час принижують честь і гідність позивача в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. Та обставина, що наведена відповідачем інформація є правдивою, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. Отже поширена інформація підлягає визнанню недостовірною з покладенням на відповідача обов'язку її спростувати у спосіб обраний позивачем. Решта інформації яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, слід визнати такою, що не містить фактичних даних, викладена у формі оціночних суджень, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. При цьому частина цієї інформації не стосується особисто позивача, не а отже не може вважатись такою, що порушує його немайнові права, завдає шкоди та принижує його честь, гідність та впливає на ділову репутацію. З урахуванням встановленого слід дійти переконання про необхідність задоволення вимог позивача частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial