Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

12.05.2020 до суду поштою надійшов вказаний позов філії АТ «Укрексімбанк» у м.Харкові до відповідача [PERSON] , у якому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії №8192957770 БД 2013-11 від 19.11.2012 у сумі 6 198,47 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що згідно з Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № 8192957770 БД 2013-11 від 19.11.2013 (далі - Кредитний договір), що укладений між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] (далі - Позичальник), Позичальнику було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням Картки, з лімітом заборгованості не більше 3 000,00 грн., терміном користування до 30.11.2015, з оплатою процентів в розмірі 36 % річних. Відповідно до п.10.1. Кредитного договору, Договір укладено строком на 60 місяців. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 за № 567, тип Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» змінено з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», (скорочене найменування - АТ "Укрексімбанк"). Кредитним договором передбачено надання позивачем відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов`язаний виконувати усі умови Кредитного договору, у тому числі здійснювати погашення Кредиту відповідно до умов договору (п. 2.4. Кредитного договору) та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом (п.2.7., 2.8. Кредитного договору). У зв`язку із припиненням відповідачем платежів за Кредитним договором, порушенням своїх зобов`язань по сплаті відсотків та погашенню кредиту, відповідно до умов договору, була нарахована пеня (п.8.1.1. Кредитного договору). Таким чином, на цей час існує наступна заборгованість у загальному розмірі 6 198, 47 грн. 47 коп. (станом на 10.04.2020), яка складається з наступного: 1 334, 66 гри. - заборгованість за основним боргом; 2513, 95 гри. - заборгованість за процентами; 698, 05 гри. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 405, 67 гри. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 315, 44 гри. - три проценти річних; 930, 70 гри. - інфляційне збільшення суми боргу. Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за вих. № 068-17/284 від 02.08.2016, претензію за вих. № 068-27/1475 від 17.05.2018 та претензію за вих. № 068-27/322 від 16.01.2020 із визначенням розміру та строків погашення заборгованості за Кредитним договором, однак відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до позовної заяви додано заяву про розгляд справи без участі представника позивача, зазначено, що АТ «Укрексімбанк» підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи в порядку ст..280 ЦПК України та ухвалення заочного рішення (а.с.26). 15.07.2020 представником позивача подано заяву про уточнення до позовної заяви в частині зазначення прізвища відповідача з урахуванням того, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась належним чином шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів та шляхом направлення судових повісток про виклик у судове засідання за місцем реєстрації (а.с.36, 48), не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 13.08.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 19.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії №8192957770 БД 2013-11 (а.с.12-17). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 за № 567, тип Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» змінено з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», (скорочене найменування - АТ "Укрексімбанк"). Відповідно до пункту 2.4. Договору позивач та відповідач домовилися про відкриття позивачем відповідачу кредитної лінії, у межах якої позивач надає відповідачу кредит з лімітом не більше - 3000,00 (трьох тисяч) гривень, для проведення операцій із застосуванням картки, а відповідач зобов`язується повернути кредит позивачу та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.6. Договору кредитна лінія відкривається до 30.11.2015. Відповідно до п. 2.7. Договору за користування кредитом відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі - 36% річних. Відповідно до розділу 6 Договору відповідач був ознайомлений з умовами нарахування та сплати процентів за цим Договором. Відповідно до п. 8.1.1 Договору у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом/овердрафтом та/або процентами за кредитом/овердрафтом відповідач сплачує позивачу за кожний день прострочення пеню. Банк повністю виконав свої зобов`язання за Договором, що підтверджується поточною випискою за контрактом від 10.04.2020. Відповідачу було надіслано претензію вих. № 068-17/284 від 02.08.2016, претензію за вих. № 068-27/1475 від 17.05.2018 та претензію за вих. № 068-27/322 від 16.01.2020 з вимогою погасити заборгованість. Однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення. Матеріали справи містять поточну виписку за контрактом, з якої вбачається рух коштів за виданою кредитною карткою, договір згідно якого відповідачу було видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 3000 грн. З наданого банком розрахунку вбачається, що [PERSON] станом на 10.04.2020 має заборгованість у сумі 6198,47 грн., яка складається з наступного: 1334,66 грн. - заборгованість за основним боргом; 2513,95 грн. - заборгованість за процентами; 698,05 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 405,67 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 315,44 грн. - три проценти річних; 930,70 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Укрексімбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Договорі від 19.11.2013визначена річна процентна ставка у розмірі 36 % річних (п. 2.7. Договору), пеня за прострочення зобов`язання ( п. 8.1.1. - 8.1.3. Договору). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами нарахованими; пеню, нараховану на прострочену заборгованість за процентами; пеню нараховану на прострочену заборгованість за основним боргом та за проценти, а також три проценти річних та інфляційне збільшення. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З Договору від 19.11.2013 вбачається, що строк кредитування встановлений до 30 листопада 2015 року включно (а.с.13). Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 30.11.2015 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, починаючи з 01.01.2015 за відповідачем почала обліковуватись непогашена заборгованість за процентами, яка до 30.11.2015 включно склала 410 грн. 70 коп. Таким чином, позовні вимоги Банку щодо стягнення процентів в сумі 2513,95 грн. є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню на суму 410,70 грн., інша сума процентів нараховувалась Банком за межами строку кредитування, а тому в їх стягненні слід відмовити за необґрунтованістю. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Таким чином, право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк кредитування закінчився 30.11.2015, а тому Банк має право на стягнення пені тільки до 30.11.2015 включно. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 698,05 грн. та пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 405,67 грн. були нараховані Банком в період з 11.04.2019 по 10.04.2020, тобто за межами строку кредитування, у зв`язку з чим в їх стягненні слід відмовити за необґрунтованістю. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційного збільшення суми боргу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК після закінчення строку кредитування, тобто з 01.12.2015 року по 10.04.2020 (строк зазначений позивачем у позові). Так, згідно розрахунку заборгованості за вказаний період Банком були нараховані три проценти річних у загальному розмірі 315,44 грн. та інфляційне збільшення суми боргу у загальному розмірі 930,70 грн. Таким чином, позовні вимоги Банку щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційного збільшення суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 1334,66 грн. Як вбачається з Договору № 8192957770 БД 2013-11 від 19.11.2013 відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 3000 грн. В позові Банк просить стягнути заборгованість за основним боргом в розмірі 1334,66 грн., тобто в межах встановленого кредитного ліміту. Таким чином, з урахуванням того, що у справі відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання кредиту в АТ «Укрексімбанк», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за основним боргом станом на 10.04.2020 у розмірі 1334,66 грн. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості станом на 10.04.2020, яка складається з наступного: 1334,66 грн. - заборгованість за основним боргом; 410,70 грн. - заборгованість за процентами; 315,44 грн. - три проценти річних та 930,70 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (48 %), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1008 грн. 96 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial