Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 січня 2006 року між нею та ПП "Техмаркет" було укладено договір № 10 на пайову участь у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] в м. Херсоні, на виконання умов якого [PERSON] було сплачено всю визначену договором суму 288 000 грн. та у визначені договором строки. Згідно договору від 25 серпня 2009 року про передачу функцій замовника з організації завершення будівництва, всі обов'язки ПП «Техмаркет» передано до ПП "Унісон Плюс". Згоди на заміну боржника в зобов'язанні [PERSON] не надавала. ПП «Техмаркет» та ПП «Унісон-Плюс» не повідомили [PERSON] про укладання спірного договору. Про наявність договору між ПП "Техмаркет" та ПП "Унісон-плюс" від 25 серпня 2009 року [PERSON] дізналася лише з ухвали Господарського суду Херсонської області від 16.10.2012 року по справі № 5024/454/2012. Просить суд визнати договір між ПП «Техмаркет» та ПП «Унісон-Плюс» від 25 серпня 2009 року про передачу функцій замовника з організації завершення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] в м. Херсоні недійсним. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про день розгляду справи у суді були повідомлені належним чином, про що свідчить оголошення у пресі. Зі згодо позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору від 10.01.2006 року між [PERSON] та ПП "Техмаркет" було укладено договір № 10 на пайову участь у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] в м. Херсоні, з метою задоволення потреб позивача в благоустроєному житлі. За умовами пункту 2.2. договору після внесення суми пайового внеску в будівництво квартири, пайовик має отримати у власність квартиру № 24 загальною площею 125,42 на 7 поверсі будинку [ADDRESS] в м. Херсоні. На виконання умов пунктів 3.1., 3.2. Договору [PERSON] було сплачено кошті в сумі 288 000 грн., яка була визначена договором. Повна оплата підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру від 05.10.2007 року № 375; від 15.11.2007 року № 398 та від 13.12.2007 року № 405. Відповідно до пункту 2.5. договору плановий строк закінчення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію визначено - грудень 2009 року. До теперішнього часу ПП "Техмаркет" свої зобов'язання за договором № 10 від 10.01.2006 року не виконав. Відповідно ст. 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію. Таким чином, Позивач виступає по відношенню до ПП "Техмаркет" кредитором в зобов'язанні передбаченому договором № 10 від 10.01.2006 року. 25 серпня 2009 року між ПП "Техмаркет" та ПП "Унісон-плюс" було укладено договір, за яким функції замовника з організації та завершення будівництва житлового будинку в м. Херсоні, по [ADDRESS] було передано від ПП «Техмаркет» до ПП "Унісон Плюс". Таким чином, виконання обов'язків за договором № 10 від 10.01.2006 року перед [PERSON] було передано іншому боржникові, що підтверджується копією акту-приймання передачі № 2 від 02.09.2009 року, без згоди кредитора [PERSON], як того вимагає ст. 520 ЦК України, відповідно до якої заміна боржника в зобов'язанні повинна відбуватися за згодою кредитора. Крім того, за вимогами статей 513, 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні повинна відповідати формі правочину на підставі, якого виникло зобов'язання. Правочину про заміну боржника в зобов'язанні визначеному договором № 10 від 01.01.2006 року не існує, а тому договір від 25.08.2009 року, укладений між ПП "Техмаркет" та ПП "Унісон плюс" суперечить чинному законодавству, тим самим порушуються загальні вимоги, що є необхідними для чинності правочину. Стаття 3 ЦПК України надає особі право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним, підставою для чого є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. За встановлених обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved