Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач 24.04.2019 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», за участі третіх осіб: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області та просив: визнати виконавчий напис №10731 від 05.12.2016 року такими, що не підлягають виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що у квітні 2019 року бухгалтерією Південно-Українського державного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського позивача було повідомлено, що надійшли документи від державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Журавльова Є.Ю., а саме постанова про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника. Звернувшись до державного виконавця позивач дізнався про існування виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушення законодавства, оскільки нотаріусом не було враховано, що строк позовної давності за вимогою про повернення грошових коштів у примусовому порядку за споживчим кредитом, минув. Втім, у виконавчому написі строк за який проводиться стягнення становить більше 10 років. Нотаріусу не надавалися первинні бухгалтерські документи, що підтверджують безспірність заборгованості. А стягнення штрафу та пені за прострочення сплати кредиту свідчить про намагання кредитодавця притягнути боржника до подвійної цивільно-правової відповідальності, що також не свідчить про безспірність заборгованості. Ухвалою суду від 07.05.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 03.06.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.07.2019 року. До суду 08.07.2019 року надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк», згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що нотаріусу були надані всі передбачені законодавством документи, а строк на який посилається позивача переривався, шляхом часткової сплати боргу. У підготовчому засіданні 17.07.2019 року протокольною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Бондар І.М. належним чином засвідчені копії документів на підставі яких вчинявся виконавчий напис, наступне підготовче засідання призначено на 05.09.2019 року. До суду 23.07.2019 року надійшли пояснення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., згідно яких вказала, що той факт, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмовити у позові, оскільки формальності на які посилається позивач не є підставою для скасування виконавчого напису. У зв`язку з перебуванням головуючого судді 05.09.2019 року у відрядженні, судове засідання не відбулося, наступне засідання призначене на 30.10.2019 року. До суду 16.09.2019 року надійшла відповідь на відзив [PERSON] , згідно якої позивач притримується доводів, викладених у позові. В результаті проведених дій у підготовчому засіданні 30.10.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 05.12.2019 року. У судове засідання 05.12.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.05.2006 року [PERSON] уклав з Закритим акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №ODH0RX08760013 на суму 3397,90 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з заявою від 30.11.2016 року про вчинення виконавчого напису. До заяви було додано письмові вимоги про усунення порушень, які направлялися позивачу, втім відомостей про їх отримання [PERSON] не надано; виписка з рахунку боржника підписана заступником керівника напрямку Балашовим О.В. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 05.12.2016 року було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №10731, згідно якого запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 36\~480,40 грн. з [PERSON] , які є боргом за кредитним договором №ODH0RX08760013 від 15.05.2006 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Приватбанк». Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Журавльова Є.Ю. від 03.05.2018 року було відкрито виконавче провадження №56313518 з приводу виконання виконавчого листа №10731 від 05.12.2016 року. Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Журавльова Є.Ю. від 03.05.2018 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня\~виникнення права\~вимоги минуло\~не більше\~трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З розрахунку заборгованості, що був наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» до заяви про видачу виконавчого листа вбачається, що останнє списання коштів в якості суми погашеної пені у розмірі 0,86 грн. було здійснено 11.06.2007 року, в той час як виконавчий напис вчинено 05.12.2016 року. Таким чином, навіть з урахування списання коштів з рахунку, а не внесення платежу [PERSON] , трирічний строк для вчинення виконавчого напису минув у червні 2010 року. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таким чином, крім іншого, з наданих документів не можливо встановити, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, зважаючи на те, що розмір заборгованості належним чином не підтверджується, так як і наявність всіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису, а виконавчий напис вчинено з пропущення трирічного строку, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни № 10731 від 05.12.2016 року варто визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Також позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи квитанцією №44 від 24.04.2019 року, на зазначену суму. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved