Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить зняти арешт з майна, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції по ВП № 7030656 з примусового виконання виконавчого листа №2-2248 виданого 22.10.2004 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт такого майна. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який є спадкодавцем домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання спадщини [PERSON] подала нотаріусу Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області заяву про прийняття спадщини. Від нотаріуса [PERSON] дізналася про те, що отримати у спадщину домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , вона не зможе, оскільки на нього накладено арешт. [PERSON] було рекомендовано звернутися до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області з порушенням питання щодо зняття арешту. Після цього, [PERSON] звернулася до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області з проханням зняти арешт з домоволодіння і у відповідь отримала лист від 03.12.2018 р. № 14.15-35/31217, згідно до якого перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа про стягнення аліментів з [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває. Також, перевіркою Спецрозділу АСВП встановлено, що на виконання у ліквідованому ВДВС Чугуївського МРУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 7030656 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2248 виданого 22.10.2004 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 ч. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем 25.03.2004 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої майно боржника (1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] ) було накладено арешт, який згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрований Чугуївською державною нотаріальною конторою 04.04.2008 року. 27.06.2012 року державним виконавцем згідно до п.6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв у відповідній на той час редакції, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Заборгованість станом на 14.08.2011 рік складала 9560,38 грн. Зняття арешту в зв`язку з закінченням виконавчого провадження за вищезазначеною підставою на той час законодавством не передбачалось. Після закінчення виконавче провадження було передане на зберігання до архіву відділу. Строк зберігання даного виконавчого провадження в архіві складає 3 роки після чого виконавче провадження ВП № 70300656 було знищене. Крім того, у вказаному листі від 03.12.2018 р. № 14.15-35/31217 зазначено, що на теперішній час у відділі відсутні законні підстави для зняття вищевказаного арешту, надати будь-які копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 7030656 не представляється можливим. [PERSON] додатково повідомлено про те, що враховуючи положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», вона має право звернутися до суду із заявою про зняття арешту з майна. У зв`язку з тим що позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з`явилися, від представника позивача надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без її присутності, відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому він проти зняття арешту не заперечує, від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, проти зняття арешту не заперечують. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На виконанні у ВДВС Чугуївського МРУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 70300656 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2248 виданого 22.10.2004 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем 25.03.2004 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої майно боржника (1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] ) було накладено арешт, який згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрований Чугуївською державною нотаріальною конторою 04.04.2008 року. 27.06.2012 року державним виконавцем згідно до п.6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв у відповідній на той час редакції, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Зняття арешту в зв`язку з закінченням виконавчого провадження за вищезазначеною підставою на той час законодавством не передбачалось. Постанова про закінчення виконавчого провадження ніким не оскаржувалася. Після закінчення виконавче провадження було передане на зберігання до архіву відділу. Строк зберігання даного виконавчого провадження в архіві складає 3 роки, після чого виконавче провадження ВП № 70300656 було знищене. Вищевикладене підтверджуються листами Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 03.12.2018 р. № 14.15-35/31217 (а.с. 17 ) і від 03.12.2018 р. № 14.15-35/31214 (а.с. 18 ). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.02.2019 року (а.с. 10) накладено арешт та оголошена заборона на відчуження ј частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 22.04.2016 року «Про перейменування назв вулиць та провулків села Коробочкине» перейменовано вулицю [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області звернулися його донька [PERSON] , позивач по справі, і його син [PERSON] , третя особа по справі, що підтверджується листом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10.09.2018 № 3843/01-16 (а. с. 15). Однак, [PERSON] позбавлена можливості отримати спадщину через те, що 04.04.2008 року вх.№ 797/2008 на підставі постанови ВДВС вих.№ 17/3872 від 01.04.2008 р. про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 25.03.2008 р. АА № 280112, Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області була накладена заборона № 74 на ј частину житлового будинку [ADDRESS] на ім?я [PERSON] , про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Такі обставини підтверджуються листом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 22.01.2019 № 126/02-17 (а.с. 19 ). Наприкінці 2018 року Позивач звернулася до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про зняття арешту з майна. Однак Позивачу було повідомлено, що станом на 03.12.2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа про стягнення аліментів з [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває, 27.06.2012 року виконавче провадження № 7030656, в рамках якого накладено арешт на ј частини вищенаведеного будинку, закінчено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв у відповідний на той час редакції, в зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Зняття арешту в зв`язку з закінченням виконавчого провадження за вищезазначеною підставою на той час законодавством не передбачалось, а тому у відділі відсутні законні підстави для зняття вищевказаного арешту. Вищевикладене підтверджується листом Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 03.12.2018 р. № 14.15-35/31217 (а.с. 18). Так, відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження"\~від\~21.04.1999\~№\~606-XIV (в редакції від\~06.05.2012, чинного на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) (далі-Закон) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частина 2 ст. 50 Закону визначала, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Суд враховує письмові пояснення [PERSON] від 13.09.2019 р.(а.с. 35, 36), тому приходить до висновку, що підстави, які існували для накладення арешту відпали. Частиною 1\~ст.\~56\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~02.06.2016 № 1404-VIII (редакція\~від\~21.10.2019), встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи те, що арешт на майно [PERSON] накладався для забезпечення реального виконання рішення суду, за яким боржник - [PERSON] помер, а виконавче провадження закінчено, то підстав для подальшого існування арешту немає. Тому, накладений арешт на майно боржника підлягає скасуванню, оскільки порушує право позивача як спадкоємця нерухомого майна оформити майно у спадщину та здійснити його державну реєстрацію. Частина 2ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до\~статті 16 ЦК\~загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.1 ст 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 391\~ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~ст. 353 цього Кодексу. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно - правового спору суд повинен врахувати, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Така позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ч. 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~від\~02.06.2016\~№\~1404-VIII (редакція\~від\~21.10.2019)\~у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно до п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016\~№ 2832/5), при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. У разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved