Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що остання звернулась до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання кредитних послуг, підписавши заяву №б/н від 16.11.2010 року та отримала картку "Універсальна". 06.03.2014 року відповідачу переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку " Gold " та відкрито картковий рахунок на який отримано кошти у розмірі 15330, 79 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань по укладеному кредитному договору станом на 17.11.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 31201, 46 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Одночасно просив стягнути понесені судові витрати. Представник позивача клопотав про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково і пояснив, що не заперечує факт укладання договору та наявності заборгованості. Однак, зазначив, що розрахунок заборгованості по пені здійснено з 2014 року, тому просив застосувати строк позовної давності, передбачений по даному виду стягнення ст.258 ЦК України. Також просив врахувати, що відповідачем проведено часткове погашення кредиту в розмірі 4524, 25 гривень. Вислухавши пояснення сторони відповідача та проаналузвавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 16.11.2010 року відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. На її імя було відкрито рахунок на який надано кредит в сумі 15330, 79 гривень, зі сплатою відсотків в розмірі 27, 6 % на рік. Сторони обумовили здійснення погашення кредиту по кредитному договору щомісячними платежами. Зі змісту п.1.1.5.20 Умов і правил надання банківських послуг слідує, що при порушенні позичальником строків платежу з будь-якого із зобовязань передбачених даним договором більше ніж на 30 діб позичальник зобовязаний уплатити банку штраф у відповідності до встановлених тарифів, з урахуванням нарахованих прострочених процентів та комісій. Оскільки в порушення взятих на себе зобовязань відповідач своєчасно не вживала заходів щодо повернення кредитних коштів, тому станом на 17.11.2016 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 31201, 46 гривень, з яких: 12620, 16 гривень заборгованість за кредитом; 4057, 90 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 11511, 43 гривень заборгованість по пені, 1050 гривень заборгованість по пені за несовєчасну сплату боргу на суму від 100 гривень, 1961, 97 гривень заборгованість по штрафам. Щодо стягнення пені та штрафів представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, передбачений ст.258 ЦК України. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов'язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ст.510 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.ст.610, 611ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048, ч.2 ст.1050 ЦК України. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2\~\~ ст.549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є\~\~\~\~ платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Статтею 257 ЦК України передбачено строк загальної позовної давності - три роки. При цьому п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік. З наявного в справі розрахунку слідує, що пеня нарахована позивачем з 28.12.2015 року 17.11.2016 року. Позовна заява\~ надійшла до суду 07.12.2016 року. Отже, посилання сторони відповідача про нарахування пені починаючи з 2014 року є безпідставними. Доказів щодо неправильності нарахувань розміру пені під час розгляду справи стороною відповідача суду не подано. Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15. Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені (п.2.1.1.5.5.) та штрафу (п.2.1.1.7.6.) передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення. Таким чином позов в частині стягнення з відповідача 1961, 97 гривень штрафу задоволенню не підлягає. Після надходження позовної заяви до суду відповідач здійснила часткове погашення кредиту, сплативши 22.12.2016 року кошти в сумі 400 гривень, 24.01.2017 року - 614, 25 гривень, 21.02.2017 року - 507 гривень. Отже, сума заборгованості підлягає зменшенню на 1521, 25 гривень. З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 29.11.2016 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378 гривень, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial