Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на той факт, що між акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" (надалі АТ „ПриватБанк") та [PERSON] 22 листопада 2016 року було укладено кредитний договір №б/н за яким останній було надано кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору відповідач не виконувала належним чином, щомісячно кредит не погашала, сплату відсотків не проводила, заборгованість станом на 11 липня 2019 року становить 12084 гривні 96 копійок. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" та [PERSON] 22 листопада 2016 року уклали договір №б/н, за яким останній було надано кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік (а.с.21). Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі передбаченому тарифами договору (а.с.19 зворот). Станом на 11 липня 2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем АТ „ПриватБанк" в сумі 12084 гривні 96 копійок, що складається з наступного: - 2617 гривень 36 копійок - заборгованість за тілом кредита; -2498 гривень 87 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 4917 гривень 07 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 1000 гривень 00 копійок - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; - 500 гривень - штраф (фіксована частина); - 551 гривня 66 копійок - штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Щодо стягнення з відповідача вказаних неустойок та штрафів, суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил передбачено, що передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності, де вказано, що при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальникам строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи, що відповідач допустила неналежне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов частково, враховуючи вимоги ч.3 ст.551 ЦК України за яким передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Умовами договору відшкодування збитків не передбачається і вони не нараховані. За порушення зобов`язань встановлено неустойку у вигляді пені. Розмір пені слід зменшити до 2000 гривень в межах розумності та справедливості, зважаючи на занадто великий розмір. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15 та є обов`язковою для всіх судів згідно зі ст.360-7 ЦПК України. Умовами кредитного договору сплата пені та штрафу (п.8.6 «Умов та правил надання банківських послуг») передбачені за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення. За таких обставин суд виключає із загальної суми заборгованості штраф (його фіксовану та процентну частини), щоб уникнути подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тобто за порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. При цьому з розрахунку заборгованості, наданого банком, встановлено, що нараховані штраф і пеня є порушенням ст.61 Конституції України. Тому, вимога про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 1000,00 грн., штрафу 500,00 грн. (фіксована частина), штрафу 551,66 грн. (процентна складова) - задоволенню не підлягають. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial