Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 24 січня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір №б/н, згідно умов якого відповідачці було видано кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві. Відповідачка [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит, в зв`язку з чим станом на 25 лютого 2019 року утворилась прострочена заборгованість в сумі 55295 грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в сумі 29309 грн. 14 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8815 грн. 06 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 13312 грн. 28 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 750 грн., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 2609 грн. 32 коп. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором в сумі 55295 грн. 80 коп., а також судові витрати в сумі 1921 грн. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання. 24 червня 2019 року відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якій остання посилається на те, що наданий банком розрахунок підтверджує, що в період з січня 2013 року по грудень 2017 року вона не користувалась жодним кредитом банку. В кінці листопада 2017 року вона вирішила придбати телефон, а тому звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» і з грудня 2017 року їй було встановлено ліміт кредиту в сумі 12000 грн. В період з грудня 2017 року по 06 травня 2018 року вона добросовісно користувалась коштами в межах встановленого ліміту, завжди здійснювала погашення в межах встановленого льотного періоду, відповідно, не мала заборгованості ні по тілу кредиту ні по процентах, що вбачається із наданого банком розрахунку. Зазначила, що в ніч з 07 на 08 травня 2018 року з її картки незаконно списано відповідно 5270,74 + 18922 грн. 80 коп. = 24193 грн. 54 коп. при ліміті 12000 грн. Транзакції проведені не карткою, не за допомогою телефону, а шахрайськими діями безпосередньо на рахунках в банківській установі. При цьому, для здійснення таких шахрайських дій банк без узгодження із нею, без її підтвердження вночі збільшив ліміт та здійснив додаткові нарахування у вигляді платежів з розстрочки, процентів, штрафних санкцій. Не заперечувала, що банк надав їй кредит в сумі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Про жодне миттєве збільшення ліміту та за яких обставин це було - в позові не йдеться. Замовчується і той факт, що нею офіційно повідомлено банк про шахрайське списання коштів та про наявність кримінального провадження. Також, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які позивач надав суду на обґрунтування своїх вимог не містять її підпису. В анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку позичальник бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, в тому числі - кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Також, Тарифи не містять дати з якого по який період діяли саме ці тарифи, тобто: на момент оформлення платіжної карти, чи на момент фактичного встановлення кредитного ліміту, чи на момент подання позову. Анкета-заява не містить відомостей про те, що позичальник не лише ознайомилась зі змістом, а й отримала Умови та Правила на момент встановлення кредитного ліміту, з якими вона погодилась, про що має бути її підпис в цьому документі. В Анкеті-заяві позичальника відсутні дані про те, з якими саме Умовами, тарифами був ознайомлений позичальник. Визнає залишок заборгованості, яка станом на 07 травня 2018 року складає суму в розмірі 2998 грн. 54 коп. Просить відмовити в задоволенні позову. Також, відповідачкою [PERSON] було надано суду письмові пояснення від 21 серпня 2019 року щодо позову, в яких посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилається позивач, не можна вважати складовими частинами укладеного між ними кредитного договору, оскільки на цих документах не має її підпису, як позичальника відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід`ємності саме від Анкети-заяви. Просила відмовити у задоволенні позову. 14 листопада 2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому останній посилається на те, що із копії анкети-заяви вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачкою вказана інформація про себе заповнена особисто та остання висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згодна з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Окрім того, вказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Також, випискою з карткового рахунку підтверджується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, вона користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судові-економічні експертизи по справі не призначались. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка звернулась до банку у передбачений договором строк для оскарження операцій, здійснених за допомогою карти, а також звернення до банку із дорученням про постанову карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, або з вимогою про блокування картки. При оформленні послуг за сервісом «Миттєва розстрочка» були дотримані всі умови, а тому підстав визнати, що дані договори являються нікчемними немає. Вважає, що належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Також, тлумачення неможливості одночасного застосування штрафу та пені прямо суперечить установленому законодавцем, який в законах України прямо передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу, які є окремими видами неустойки. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в суді. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 24 січня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір №б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна""Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 28 жовтня 2019 року № 30.1.0.0/2-20190318РВ0000000138, клієнт [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 24 січня 2013 року, отримала картки №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них має термін дії до 01.2020 року (а.с.133). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 25 лютого 2019 року становить 55295 грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 29309 грн. 14 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8815 грн. 06 коп., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 0, 00 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 13312 грн. 28 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 750 грн., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 2609 грн. 32 коп. Випискою з карткового рахунку, наданою представником позивача, підтверджується те, що відповідачка користувалась кредитною карткою «Універсальна», отримувала кошти через банкомат, розраховувалась за допомогою картки через термінали в касах магазинів. Із заяви від 04 червня 2018 року вбачається, що відповідачка зверталась до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Чеха П.К. з приводу негайного повернення їй несанкціоновано списаних коштів з її кредитної картки та її рахунків, які мали місце 07 травня 2018 року. На зазначену заяву, відповідачка отримала відповідь із банку про те, що банк не може повернути їй кошти, оскільки вхід в систему Приват24 був здійснений під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в Банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації відповідачки. 09.05.2018 року до ЄРДР внесені відомості за №12018260040001032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, згідно якого в період часу з 16.04.2018 року по 08.05.2018 року невідома особа шахрайським шляхом, шляхом оформлення миттєвих розстрочок, здійснення транзакцій через електронні системи, заволоділа грошовими коштами з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», належної [PERSON] , на загальну суму в розмірі 23947 грн. 04 коп., які були перераховані на інші банківські карткові рахунки, чим [PERSON] було спричинено матеріальну шкоду на вказану суму та оформлено зобов`язання по виплаті відсотків за розстрочками. [PERSON] виявила факти списання коштів зі своєї кредитної картки «ПриватБанку» 08 травня 2018 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 24 січня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню за прострочене зобов`язання та несвоєчасну сплату боргуі штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 січня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна""Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 січня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 березня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява N 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії", заява N 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції", заява N 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява N 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі "S. W. проти Сполученого Королівства", заява N 20166/92, § 36). Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 січня 2013 рокушляхом підписання заяви-анкети. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вважаю, що в позовних вимогах про стягнення з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8815 грн. 06 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 13312 грн. 28 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 750 грн., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 2609 грн. 32 коп. належить відмовити, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 24 січня 2013 року, вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон N 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону N 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також, слід зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24 січня 2013 рокуу вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене, належить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 29309 грн. 14 коп., тобто фактично отриману суму кредитних коштів. В іншій частині позову слід відмовити, оскільки відсутні підстави длястягнення з відповідачки на користь банку заборгованості, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8815 грн. 06 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 13312 грн. 28 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 750 грн., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 2609 грн. 32 коп., оскільки нарахування цих сум передбачено виключно Умовами та правилами надання банківських послуг, які, як було зазначено, не є складовою частиною, укладеного кредитного договору. Щодо посилань відповідачки, що її коштами з кредитної картки заволоділи інші особи, суд приходить до висновку, що допустимих доказів цього позивачкою суду не надано, оскільки саме з фінансового телефону відповідачки і через систему Приват24 були здійснені перекази коштів. Крім того, в разі встановлення винних осіб в межах кримінального провадження, відповідачка має право звернутися з позовом до таких осіб про відшкодування шкоди. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1018 грн. 21 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial