Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство (надалі -ПАТ) «[PERSON] Аваль» звернулось в суд з позовом до відповідачів приватного сільськогосподарського підприємства «Новогригорівське», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 08 травня 2012 року між установою банку та ПСП «Новогригорівське» укладено кредитний договір №010/115-0-2/2565 із додатковими угодами до нього №010/115-0-2/2565/1 від 25.03.2013р., №010/115-0-2/2565/2 від 15.10.2013р., за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 1971364 грн. зі сплатою 18% річних за користування коштами, з кінцевим терміном до 07.05.2017 року. Вказаний кредит мав цільове використання оплата за договором поставки сільськогосподарської техніки №20001-01/12 від 20.01.2012 року, укладеного між ПСП «Новогригорівське» та ТОВ «Компанія Лан». З метою забезпечення своєчасного та повного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання зобов'язань приватного сільськогосподарського підприємства «Новогригорівське». Банк взяті на себе зобов'язання по кредитному договору виконав в повному об'ємі. Однак, відповідач ПСП «Новогригорівське» в порушення умов договору, не повертає отримані кредитні кошти відповідно до графіку погашення кредиту та відсотків, тобто не виконує зобов'язання належним чином, тому згідно розрахунку ПАТ «[PERSON] Аваль» станом на 26.05.2014 року має заборгованість за вищезазначеним кредитним договором та додатковими угодами до нього в сумі 1554 495 грн. 25 коп. Враховуючи той факт, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем, та положення статті 559 ЦК України, просить стягнути солідарно з приватного сільськогосподарського підприємства «Новогригорівське» та [PERSON] заборгованість в сумі 1 554 495 грн. 25 коп., а також судові витрати по справі в розмірі 3654 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, вказаних у позові, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача-2 [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнав, пояснив, що ПП «ПСП «Новогригорівське» не змогло в повному обсязі виконати свої зобовязання по кредитному договору №011/352093/0125788 із додатковою угодою до нього №011/352093/0125788/1 від 30.09.2013р., в звязку із наявними на момент розрахунку обставинами непереборної сили, а саме у 2014 році весною та влітку в результаті засухи, на території Херсонської області утворились несприятливі погодні умови для вирощування сільськогосподарських культур на землях ПП «ПСП «Новогригорівське», що кваліфікується як «форс-мажор», тому підприємством не отримані заплановані кошти від продажу врожаю, на які воно розраховувало, як на основні джерела доходу для розрахунку із банком. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Судом встановлені наступні факти і відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми позики, є право позикодавця вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому. Судом встановлено, що 08.05.2012 року між ПАТ "[PERSON] Аваль" та ПСП «Новогригорівське» було укладено кредитний договір №010/115-0-2/2565 із додатковими угодами до нього №010/115-0-2/2565/1 від 25.03.2013р., №010/115-0-2/2565/2 від 15.10.2013р., відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1\~971 364 грн. зі сплатою 18% річних за користування коштами, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 07.05.2017 року. Цільове призначення кредиту оплата за договором поставки сільськогосподарської техніки, згідно договору №20001-01/12 від 20.01.2012 року, укладеного між ПСП «Новогригорівське» та ТОВ «Компанія Лан». На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №010/115-0-2/2565 від 08.05.2012 року укладеного між ПАТ "[PERSON] Аваль" та ПСП «Новогригорівське», укладено договір поруки №12/115-0-2/208 від 10.05.2012 року між ПАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON], та додаткова угода до нього №12/115-0-2/208/1 від 25.03.2013р.. Згідно положень п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Відповідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України - у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частина 2 ст.543 ЦК України вказує, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Отже, відповідач - ПСП «Новогригорівське» та поручитель [PERSON], зобов'язані сплатити кредитну заборгованість перед ПАТ "[PERSON] Аваль", як солідарні боржники. В порядку досудового врегулювання спору позивачем відповідачам було направлено вимогу-претензію №02 від 20.03.2014 року про дострокове виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором, але ця вимога відповідачами залишена без задоволення. Пунктами 2.1, 2.2., 2.4. Кредитного договору встановлено періодичність нарахування процентів за кредитом, що здійснюється не рідше одного разу на місяць, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються на залишок основної заборгованості позичальника за кредитом протягом всього строку користування кредитом та розраховуються на основі визначеної договором процентної ставки. Таким чином, згідно розрахунку наданого банком, який суд перевірив та вважає правильним, станом на 26.05.2014 року загальна заборгованість по кредитному договору №010/115-0-2/2565 від 08.05.2012р. із додатковими угодами до нього №010/115-0-2/2565/1 від 25.03.2013р. та №010/115-0-2/2565/2 від 15.10.2013р., становить 1 554 495 грн. 25 коп., що включає в себе заборгованість за кредитом 1 433 722 грн.; заборгованість за відсотками 103 187 грн. 75 коп., пеня за невчасну сплату кредиту 14 641 грн. 54 коп., пеня за невчасну сплату відсотків 2 943 грн. 96 коп. Аналізуючи посилання представника відповідача-2 [PERSON] [PERSON] на обставини непереборної сили, які призвели до виникнення форс-мажору суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, що здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів діяльності, самостійного формування підприємцем програм діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, вільного найму підприємцем працівників, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів передбачених законом, здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд. Цивільний кодекс України не надає визначення поняття «форс-мажор», визначаючи у ст. 617 підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання випадок або непереборну силу. При цьому, законодавець надає визначення непереборної сили це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Форс-мажорні обставини припускають відсутність вини сторін, тому їх настання є підставою для звільнення сторони від відповідальності за невиконання зобов'язання. При цьому вона не відшкодовує іншій стороні збитки, зобов'язання призупиняється на строк дії форс-мажорних обставин, а якщо виконання стає неможливим взагалі, то може бути припинена дія договору. Для того, щоб застосувати форс-мажорне застереження, сторона, яка не виконала зобов'язання, має довести, що вона вчинила всі дії для того, щоб запобігти настанню цих обставин. Сертифікатом №1769 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданого 19.11.2014р. Торгово-промисловою палатою України, встановлено, що погодні умови під час сівби соняшника в 2014 році, яка розпочалась в третій декаді квітня 2014 року, були задовільні. В третій декаді травня 2014 року в Генічеському районі, Херсонської області в шарі ґрунту запаси продуктивної вологи почали зменшуватись і розпочалась засуха, яка на фоні відсутності опадів продовжувалась протягом липня, серпня 2014 року, що спричинило пошкодження та загибель посівів сільськогосподарських культур на площах ПП «ПСП «Новогригорівське» станом на 11.09.2014р., та ця обставина визначена як форс-мажор. Кредитним договором №010/115-0-2/2565 від 08.05.2012р. із додатковими угодами до нього №010/115-0-2/2565/1 від 25.03.2013р. та №010/115-0-2/2565/2 від 15.10.2013р., п.п.8.1., 8.3. передбачені зобовязання позичальника перед кредитором, зокрема про сплату процентів за користування кредитом та про письмове повідомлення про настання обставин, що тягнуть негативні зміни у платоспроможності і кредитоспроможності позичальника/поручителя/власника істотної участі. В судовому представник позивача [PERSON] зазначила, що ПП «ПСП «Новогригорівське» в порушення своїх зобовязань не надавало письмового повідомлення про настання обставин непереборної сили «форс-мажору» до ПАТ "[PERSON] Аваль", що передбачено договором. Зазначене твердження представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не оспорював, доказів щодо його спростування суду не надавав. Вивчивши надані докази, суд вважає, що настання непереборної сили, яке мало місце протягом липня, серпня, вересня 2014 року, що згідно Сертифікату №1769, призвело до пошкодження та загибелі посіву соняшника на площах ПП «ПСП «Новогригорівське», не може бути основною обставиною для позичальника, як підстава невиконання своїх зобовязань перед банком, оскільки заборгованість по сплаті кредитних коштів у позичальника виникла ще у строк до 19.03.2014р., тобто до настання «форс-мажору», а також те що, відповідно до [PERSON] з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ПП «ПСП «Новогригорівське» веде змішану сільськогосподарську діяльність, тобто не лише з посіву соняшника, а тому могло виконувати свої грошові зобовязання перед банком за рахунок отримання прибутку від інших видів діяльності, що зроблено позичальником не було, а тому розцінює посилання представника відповідача на цю обставину, як спробу уникнути відповідальності за невиконання своїх зобовязань. Вислухавши учасників процесу, та враховуючи той факт, що відповідачі мають солідарну відповідальність перед позивачем, як гарантію захисту прав кредитора у разі невиконання боржником своїх обов'язків та ураховуючи положення ст..ст. 543,554,559 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати за боржниками суму заборгованості по кредитному договору та задовольнити позовні вимоги позивача по кредитному договору та договору поруки в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених судових витрат також підлягають до задоволення.

Outcome: approved