Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24.09.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим, станом на 31.05.2019 виникла заборгованість у розмірі 238247,40 грн., з яких: 2465,72 грн. - заборгованість за кредитом; 229535,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6245,92 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Однак, позивач, на свій власний розсуд, просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 121418,25 грн., з якої 2465,72 грн. - заборгованість за кредитом; 118952,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.09.2013 року по 31.07.2018 року. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2019 року провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] 07.08.2019 року подав до суду відзив на вказану вище позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості, в якому в задоволенні позовних вимог банку просив відмовити в повному обсязі. Свій відзив мотивує тим, що спираючись на позицію Великої Палати Верховного суду, що викладена у постанові від 03.07.2019 року по справі 342/180/17 (провадження №14-131цс19) не визнає позовні вимоги банку, так як він не погоджувався на укладення кредитного договору у якому б погоджувався на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік. Звертає увагу на те, що він підписав лише заяву про випуск банківської карти, а не кредитний договір, у якому б містилися істотні умови цього договору. Пропонована Банком заява не може вважатись формуляром чи стандартною формою кредитного договору, адже не є, власне договором, і не містить умов, з якими можна погодитись і до яких можна приєднатись. Таким чином, не підписавши Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" та інші умови розроблені одноосібно Банком як окремі документи, ці умови не стали частинами кредитного договору, і, відповідно, їхні положення не можуть поширюватися на Відповідача. Крім того, відповідач, не будучи екпертом у сфері кредитування та банківських послуг, не був повною мірою ознайомлений з усіма положеннями Умов і правил надання банківських послуг, Привал користування платіжною картою, Тарифів Банку і тому не міг передбачити негативні наслідки у вигляді відсотків, штрафів, пені, тощо. Також, [PERSON] заявив про застосування строків позовної давності, оскільки банком проценти за користування кредитом нараховуються з 24.09.2013 року по 31.07.2018 року і при цьому позовна заява подана у липні 2019 року, що виходить за межі трирічного строку на звернення до суду про захист цивільного права чи інтересу. 22.08.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказано що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. У заяві, підписаній Відповідачем, зазначено, що підписавши цю заяву останній ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, тобто укладено в письмовій формі, що не суперечить законодавству України. Крім того, позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 24.09.2013 року, з якої вбачається, що відповідачем інформація про себе заповнена особисто і що [PERSON] висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної карти "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що вказана Заява із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та Банком Договір про надання банківських послуг. Із виписки карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт і що останній користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором. Також, на думку представника позивача, банком правомірно нараховувалась пеня і штрафи. Крім цього, представник Банку звертає увагу на те, що згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта ... тощо. А тому дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Враховуючи викладене, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, представник позивача зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що [PERSON] знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором, а тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не повинні прйматися судом до уваги. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 04.09.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив АТ КБ "ПриватБанк", згідно якого [PERSON] не заперечує наявність між сторонами кредитних відносин, а заперечує лише наявність кредитного договору у вигляді Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, які містять положення, з якими відповідач не знайомився. Відповідач не заперечує фактичне укладення між сторонами кредитного договору, однак не визнає умови та правила надання банківських послг, які позивач додатково включає у зміст вкзааного договору. Також, відповідач зауважає, що представником Банку жодним чином не спростовано позицію Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року відносно того, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встанволених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання к другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, не підписавши Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" та інші умови розроблені одноосібно Банком як окремі документи, ці умови не стали частинами кредитного договору, і, відповідно, їхні положення не можуть поширюватися на Відповідача. Крім цього, відповідач вважає, що позивачем при укладенні кредитного договору не належним чином повідомлено Відповідача про умови кредитування, які згідно сайту https://privatbank.ua складаються з більш ніж 700 сторінок формату А4. Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року по справі №182/1806/17 (провадження №61-11021СВ19), участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, а тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, відповідач заперечує як право нарахування процентів Банком, так і їхній надмірний розмір, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувались банком як на заборгованість, так і на прострочену заборгованість (що взагалі є тавтологією), тобто Банк просить стягнути фактично подвійні проценти за користування кредитом, на що відповідач не погоджувався і не підписував таких Умов, і що суперечить нормам Цивільного кодексу України. Також, відповідач заявляє про застосування строків позовної давності, оскільки для позивача він є загальним і складає три роки, і вказаний строк починається 24.09.2013 року, а позивач звернувся до суду лише у 2019 році. З огляду на все вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних\~\~вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 24.09.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого\~\~відповідач отримав кредит в розмірі 2500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. Банком зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти в розмірі 2500 грн. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з нього заборгованість в сумі 121418,25 грн., з якої 2465,72 грн. - заборгованість за кредитом; 118952,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.09.2013 року по 31.07.2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1\~ст. 626 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України\~забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 2\~ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Приписами\~ст.\~2\~ЦПК України\~передбачено,\~що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Таким чином, згідно із частинами 1-2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 24.09.2013 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відсутня інформація, яка кредитна картка буде отримана відповідачем та обслуговуватися банком. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.09.2013 року по 31.07.2018 року. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених указом від 06.03.2010 року як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису відповідача, так само як і надані представником позивача у відповіді на відзив інформації про внесення змін в тарифи по картам "Універсальна" і "Універсальна GOLD", тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.09.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.09.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.07.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст.634\~ЦПК України. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана правова позиція пітверджена постановою Великої палати Верховного Суду № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Крім того, відповідно до\~ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1\~ст. 84 ЦПК України). Конституцією України\~передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 24.09.2013 року. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому боржник зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів. Таким чином, з розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку, заборгованість за кредитом у розмірі 2465,72 грн., водночас у задоволенні інших вимог передбачених Умовами - відмовити. На підставі\~ст.141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 39,01 грн.

Outcome: partial