Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 70F/2008 від 16.04.2008 року, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] отримала у позивача 16.04.2008 року кредит в розмірі47 800 Доларів США та зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов цього договору не пізніше 01.04.2018 року. 30.03.2009 року, 18.09.2010 року та 16.10.2013 року між сторонами укладено Додаткові договори №1, №2, №3 до Кредитного договору № 70F/2008 від 16.04.2008 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 05.09.2014 року за відповідачкою [PERSON] наявна заборгованість по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № 70F/2008 від 16.04.2008 року в сумі 38 493,17 доларів США. [PERSON] як поручитель згідно договором поруки, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, просив задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, однак повідомила, що в неї немає на даний час коштів, щоб повернути отриманий кредит. Відповідачка [PERSON], представник відповідачки [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини неяки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.80, 87, 92). Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 16.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №70F/2008, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в сумі 47 800 Доларів США, та зобов'язалася погасити кредит не пізніше 01.04.2018 року. Умовами п. 3.2. договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні, що визначаються як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 7,2%. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом всього строку дії договору (а.с.6-9). 30.03.2009 року між ВАТ "Кредобанк" та відповідачкою [PERSON] укладено додатковий договір №1 до Кредитного договору № 70F/2008 від 16.04.2008 року, відповідно до якого кредитний договір викладено у новій редакції (а.с. 10-12). 18.08.2010 року між ПАТ "Кредобанк" та відповідачкою [PERSON] укладено додатковий договір №2 до Кредитного договору № 70F/2008 від 16.04.2008 року, відповідно до якого встановлено новий строк повернення кредиту 01.04.2028 року та внесено зміни до п.4.1. Кредитного договору (а.с. 13). 16.10.2013 року між ПАТ "Кредобанк" та відповідачкою [PERSON] укладено додатковий договір №3 до Кредитного договору № 70F/2008 від 16.04.2008 року, відповідно до якого внесено зміни до п. 3.1., п.3.2., п.4.1. Кредитного договору (а.с. 14). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] належним чином їх не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 70F/2008 від 16.04.2008 року (а.с.16-23). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 4.9. кредитного договору банк у випадках, передбачених п.2.9. цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. На виконання вищезазначеного пункту договору позивачем 18.09.2014 року за №183/2014-1 було надіслано [PERSON] повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.39), однак, жодних дій зі строни відповідачки на повернення кредитних коштів вчинено не було. Позивачем станом на 05.09.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано суму заборгованості відповідачки [PERSON], перед банком в розмірі 38 493,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті, за курсом НБУ станом на 05.09.2014 року становить 493 567,12 грн., з яких: 36 151,09 дол. США неповернута сума кредиту, 2 171,36 дол. США прострочена заборгованість по процентах; 170,72 дол. США пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачкою суду не представлено. Крім цього, відповідачка в судовому засіданні визнала суму заборгованості за кредитним договором № 70F/2008 від 16.04.2008 року (а.с. 16-23). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 70F/2008 від 16.04.2008 року між банком та відповідачкою [PERSON] 30.03.2009 року укладено договір поруки №70F/2008-Р (а.с.15), відповідно до якого поручитель зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань, в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором №70F/2008 від 16.04.2008 року (п.1.1.). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитними договорами з позичальника та поручителя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 546, 548, 611, 554, 1050, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved