Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 05 лютого 2019 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" і відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 235039011/240617 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно умов якого відповідачу був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету " Мій комфорт" та видано банківську платіжну картку типу "Моя картка" з персональним ідентифікаційним кодом. Крім того, банком відповідачу був встановлений кредит в розмірі 25000 (двадцять п`ять) гривень 00 копійок. Процентна ставка за користування кредитними коштами визначена в розмірі 0,001 % річних. Щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредиту - 3,2 % від залишку використаної заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі встановленому договором. Відповідач в свою чергу порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки і порядку, та таким чином не виконав покладені договором на нього зобов`язання. Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, відповідно до п.1.28 договору позивач має право вимагати від відповідача достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, а також сплатити інші платежі за договором в судовому порядку. У зв`язку із зазначеними порушеннями покладених на відповідача зобов`язань за договором, утворилась заборгованість, яка станом на 25 листопада 2019 року становить 28762 гривні 11 копійок, та складається з: основної заборгованості (кредиту) - 24419 гривень 81 копійки; процентів та комісії за користування кредитом - 4111 гривень 88 копійок; комісії за розрахунково - касове обслуговування- 107 гривень 06 копійок; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 72 гривень 45 копійок; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 25 гривень 57 копійок; суми інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості по основному боргу - 12 гривень 42 копійок; суми інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості по процентам - 12 гривень 92 копійок. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" суму кредитної заборгованості в розмірі 28762 гривень 11 копійок, а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Представник позивача М . В . Вовчук в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання в якому розгляд справи просить провести за відсутності позивача (його представника) та задовольнити позов повністю. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про дату та місце судового розгляду, повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 27 квітня 2020 року. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України 29.01.2018 року щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статтями 274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 05 лютого 2019 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" і відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 235039011/240617 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно умов якого відповідачу був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету "Мій комфорт" та видано банківську платіжну картку типу "Моя картка" з персональним ідентифікаційним кодом. Крім того, банком відповідачу був встановлений кредит в розмірі 25000 (двадцять п`ять) гривень 00 копійок. Процентна ставка за користування кредитними коштами визначена в розмірі 0,001 % річних. Щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредиту - 3,2 % від залишку використаної заборгованості за кредитом. Згідно положень ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 №121-111 зі змінами та доповненнями, банківський кредит - будь - яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів з інших зборів з такої суми. Відповідач [PERSON] , грубо порушив умови укладеного між сторонами договору, а саме не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами відповідно до умов укладеного між сторонами договору, на даний час продовжує ухилятись від виконання покладених на нього зобов`язань, та заборгованість за договором не погашає. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідач [PERSON] не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, не дотримався зазначених вимог, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Станом на 25 листопада 2019 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором від 05 лютого 2019 року становить 28762 гривні 11 копійок, та складається з: основної заборгованості (кредиту) - 24419 гривень 81 копійки; процентів та комісії за користування кредитом - 4111 гривень 88 копійок; комісії за розрахунково - касове обслуговування- 107 гривень 06 копійок; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 72 гривень 45 копійок; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 25 гривень 57 копійок; суми інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості по основному боргу - 12 гривень 42 копійок; суми інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості по процентам - 12 гривень 92 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються статями 509, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 629, 651, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 2 статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В частині першій статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. А тому грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Викладене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року справа № 6-2129цс16, а також у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року справа № 686/21962/15-ц. Відповідно статей 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статтею 611 ЦК України). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовної заяви не висловив. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час кредитний договір є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved