Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство "Державний ощадний Банк України", в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10008/0152 м.Косів філії Івано-Франківського обласного управління подано на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення подвійно зарахованих коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 серпня 2008 року у філії Косівського відділення № 6345 ВАТ "Державний ощадний Банк України" згідно договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою № 405 [PERSON], жительці с.Старі Кути, Косівського району було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору, та відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України і правил МПС. На умовах цього договору [PERSON] видано платіжну картку. Як клієнт АТ "Ощадбанк" та держатель банківської платіжної картки [PERSON] мала можливість отримувати гроші у готівковій формі як у касах установ банку так і через банківські автомати самообслуговування (банкомати) а також здійснювати інші операції, передбачені відповідним договором. Так 19 січня 2009 року [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] було зараховано кошти в сумі 744,00 грн. Пізніше 23.01.2009 року на цей же рахунок, помилково, повторно було зараховано грошові кошти в сумі 744,00 грн. Таким чином [PERSON] зайво отримала грошові кошти в сумі 744,00 грн. Надалі неодноразово користуючись банківською платіжною карткою через банківські автомати самообслуговування [PERSON] отримала готівкою грошові кошти які належали, та які їй фактично не належали. Дані обставини повністю підтверджуються звітами про стан карткового рахунку за відповідні періоди та банківською довідкою про рух коштів на картковому рахунку клієнта. Тобто відповідачка використовуючи банківську платіжну картку та банківські автомати сомообслуговування, як неналежний отримувач, без відповідної на те правової підстави повторно отримала кошти в сумі 744,00 грн., які і підлягають стягненню на користь ПАТ "Державний ощадний Банк України". Просить позов задоволити та поновити строк звернення до суду . Відповідачка, [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги позивача не визнає повністю та просить відмовити в даному позові із-за пропущення банком строку позовної давності. А також для підтвердження вищевказаного подала заперечення на позовну заяву в якому просить в позові відмовити застосувавши наслідки спливу строку позовної давності. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити за наступних підстав: У відповідності до вимог ст. ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із договору № 405 від 29.08.2008 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с.10-13) у філії Косівського відділення № [NUMBER] "Державний ощадний Банк України" [PERSON], жительці [ADDRESS] було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору, зазначених в Додатку № 1 (а.с.13). Із долучених до матеріалів справи документів вбачається, що в січні 2009 року [PERSON] отримала готівкою кошти в сумі 914,00 грн через бакомат та станом на 26.01.2009р. залишок по картковому рахунку [NUMBER] становив 1317,99грн. Із обгрунтування вимог позовної заяви вбачається, що відповідачці 23.01.2009 року на цей же рахунок а також на поточний рахунок у відділенні банку, помилково, зайво зараховано грошові кошти в сумі 744,00 грн а всього на загальну суму 1488,00 грн., які відповідачка отримала. Позивач посилається на те, що надалі [PERSON] неодноразово користуючись банківською платіжною карткою через банківські автомати самообслуговування а також шляхом зняття коштів в касі відділення банку, проводила зняття готівкових коштів, які належали їй та коштів які їй фактично не належали. Із звіту про стан рахунку (а.с.6) вбачається що [PERSON] проводила зняття готівки 30.12.2008 року в сумі 200 грн., 30.12.2008 року в сумі 100 грн., 22.01.2009 року в сумі 600 грн. тоді кінцевий залишок становив 1317,99 грн. Аналоічні відомості підтверджено довідкою (а.с.7) про рух коштів на картковому рахунку відповідачки. Представником позивача точної дати зняття відповідачкою із карткового рахунку саме такої суми (1317,99 грн.) доказів суду не надано, як і не надано будь яких інших відомостей про виявлення банком факту подвійного зарахування коштів саме на рахунок відповідачки. Відповідно до ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, якщо і мала місце переплата соціальної допомоги, то вона виникла із вини працівника банку і жодних доказів суду не представлено що саме відполвідачкою вчинено будь які неправильні дії що привело до незаконного отримання коштів . Крім цього укладеним договором банку про надання послуг не передбачено відповідальності клієнта здійснювати контроль за поступленням коштів на його рахунок . Працівники установи ощадбанку, з вини яких допущена переплата несуть матеріальну відповідальність за завдані збитки в порядку визначену чинним законодавством України. Посилання предтавника позивача на збій у системі комп"ютерного нарахування коштів нічим не підтверджена. Відповідачкою заявлено клопотання про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Як видно із матеріалів справи що саме в 2009 році на картковий рахунок відповідачки було зайво нараховані кошти, із вказаного часу пройшов термін звернення із позовом до суду, а підстав для поновлення такого терміну суд не вбачає, оскільки жодних доказів що вказаний термін позивачем пропущений ї поважних причин не надано . Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані в сукупності докази, суд приходить до висновку, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплинув загальний строк позовної давності у три роки, а також не встановлено вини відповідачки у безпідставно отриманих коштах, а тому в позові слід відмовити. На підставі наведеного

Outcome: dismissed