Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

позивач [PERSON] 22 січня 2020 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,що продовжує навчання. Мотивує свій позов наступними обставинами. Її батьки: мати [PERSON] та батько [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 29 квітня 2006 року . За рішенням Дружківського міського суду Донецької області відповідач виплачував аліменти на утримання доньки на користь матері, так як позивач знаходилася на її утриманні. Позивач незаміжня, не працює та є студенткою Національного фармацевтичного університету 1 курсу 5 групи спеціальності226 "Фармація, промислова фармація", освітньої програми - "Фармація", освітнього ступеня - магістр, термін навчання 4 роки 10 місяців денної форми навчання, контракт. Відсутність матеріального утримання у зв`язку з досягненням позивачем повноліття ставить її у скрутне матеріальне становище, так як вона не може працювати у зв`язку із навчанням на денній формі. Зазначає, що відповідач працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу. Так, відповідач працює у ТОВ "Корум Дружківський машинобудівний завод" та в данний час має можливість надавати маеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до закінчення позивачем навчання. 28 січня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області провадження по справі було відкрито та призначено підготовчий судовий розгляд справи на 20 лютого 2020 року (а.с.14-15). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 20 лютого 2020 року справу підготовче провадження в справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду на 03 березня 2020 року (а.с.21-22). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує щодо винесення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи його було повідомлено належним чином - судовими повістками та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" інформації про дату, місце та час розгляду справи, заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності або відкладення розгляду справи не надав. Враховуючи, що причина неявки відповідача невідома, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог встановлених законом. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно до ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено, що відповідно до актового запису № 360 від 28 вересня 2001 року свідоцтва про народження, серії [NUMBER] зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є - мати [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Позивач досяг повноліття [INFO] та станом на день винесення рішення не досяг 23 віку. Довідкою № 1771 від 30 серпня 2019 року, виданою Національним фармацевтичним університетом фармацевтичного факультету встановлено, що позивач [PERSON] є студенткою 1 курсу 5 групи спеціальності 226 "Фармація, промислова фармація", освітньої програми - "Фармація", освітнього ступеня- магістр, термін навчання 4 роки 10 місяців денної форми навчання за контрактом. Час вступу до університету 01 вересня 2019 року . Передбачений час закінчення університету 01 липня 2024 року (а.с. 11). У зв`язку з навчанням позивач несе матеріальні витрати по придбанню учбової літератури, канцелярських речей, одягу та харчування. Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України визначено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Статтею 199 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Пленум Верховного суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим матеріальної допомоги; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи сукупність вказаних юридичних фактів, суд вважає, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги батька [PERSON] який має можливість її надати, оскільки отримує пенсію. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями ст. 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Статтею 182 Сімейного Кодексу передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст.183 СК України). Відповідно до ст.191, ст. 201 СК України аліменти на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин 1, 2 ст. 199 СК України право на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється у разі припинення навчання або досягнення повнолітньою дитиною віку 23 років. Зважаючи на норми чинного законодавства та матеріали справи, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя повнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно і починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 22 січня 2020 року та до закінчення навчання 01 липня 2024 року , але не більше як до досягнення [PERSON] віку 23 років. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь державного бюджету судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved