Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У квітні 2010 р. позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві, відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, з урахуванням уточнень від 26.03.2013 р. та 25.04.2013 р., третя особа: [PERSON], - про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на підставі договору купівлі-продажу, і звільнення предмета іпотеки з-під арешту. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що 25.08.2005 р. ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є він, уклав із [PERSON] кредитний договір № K3H0GK15003685, відповідно до умов якого відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 49329 дол. США з виплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,33% на місяць на суму залишку заборгованості, комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісячно, строком до 25.08.2025 р. включно. Додатковою угодою №1 від 09.03.2006 р. до цього договору були внесені зміни в частині розміру нарахування відсотків за користування кредитними коштами на 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та розміру комісії за розрахунково-касове обслуговування на 0, 21 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.09.2005 р. уклав із [PERSON] договір іпотеки, предметом якого стала придбана ним за договором купівлі-продажу від 25.08.2005 р. квартира [ADDRESS], на укладення цього договору надала згоду його дружина, відповідачка [PERSON]. 06.09.2006 р. уклав із [PERSON] кредитний договір № K3Y0GA15004988, відповідно до умов якого відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію в розмірі 20 000 дол. США з виплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості, комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно, строком до 06.09.2010 р. включно. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 06.09.2006 р. уклав із [PERSON] іпотечний договір, предметом якого стала та ж квартира [ADDRESS] за правилами наступної іпотеки, передбаченими ст. 13 Закону України «Про іпотеку», на укладення цього договору надала згоду його дружина, відповідачка [PERSON]. Обтяження нерухомого майна відповідача зареєстровані у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 06.09.2006 р. за №3696232 та 06.09.2006 р. за №3696232 . Банк виконав свої зобов'язання за кредитними договорами у повному обсязі, надав кредитні кошти, що підтверджується заявами на видачу готівки №№ 7, 11 від 06.09.2006 р. та 25.08.2005 р.. Відповідач, [PERSON], взяті на себе зобов»язання за двома кредитними договорами належним чином не виконував, станом на 19.03.2010 р. склалась заборгованість в загальній сумі 72742 дол. 34 центи США, що за офіційним курсом НБУ (за курсом 7,98) було еквівалентно сумі 580483 грн. 87 коп., з якої: заборгованість за кредитом - у сумі 51 770 дол. 92 центів США, що еквівалентно сумі 413 131 грн. 94 коп., у тому числі прострочена заборгованість - 11 435 дол. 55 центів США; за відсотками - у сумі 12 686 дол. 74 центів США, що еквівалентно сумі 101 240 грн. 19 коп.; за комісією - у сумі 2 315дол. 72 центів США, що еквівалентно сумі 18 479 грн. 45 коп.; нарахована пеня - у сумі 5 968 дол. 96 центів США, що еквівалентно сумі 47 632 грн. 30 коп.. 10.09.2008 р. відповідачу надіслано повідомлення за вих. № 07-11/1687 з вимогою усунути порушення та попереджено про можливе звернення стягнення на іпотечне майно у разі невиконання вимоги, відповіді на яке не одержано. У разі прострочення виконання кредитних зобов»язань та обов'язків, встановлених іпотечним договором, банк вправі вимагати дострокового повернення кредитних коштів, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як з»ясувалось, 06.02.2009 р. та 24.09.2009 р. зареєстровані обтяження за постановами АА861584 від 05.02.2009 р. підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], та відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.03.2009 р. - на все майно відповідача за борговими зобов»язаннями перед стягувачами, які не є іпотекодержателями, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна станом на 19.03.2010 р.. Розмір заборгованості за двома кредитними договорами станом на 19.03.2010 р. складає суму 72742 дол. 34 центи США, за офіційним курсом НБУ еквівалентну сумі 580483 грн. 87 коп., що перевищує вартість предмета іпотеки, і свідчить про неможливість звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодавцями, боргові зобов»язання та обтяження за якими виникли значно пізніше. Позивач просив позов задовольнити. У судове засідання представник позивача на підставі довіреності, Хитрова Л.В., не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити. Відповідачі і третя особа у судове засідання повторно не з»явилися, судові повістки - повідомлення, надіслані за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернуті за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні ст. 74 ЦПК України вони вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представники відповідачів, підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві та відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві, у судове засідання повторно не з»явилися, причини неявки не повідомили. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і третьої особи, на підставі наявних даних і доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положення ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України визначають, що зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд установив, що 25.08.2005 р. ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», уклав із [PERSON] кредитний договір № K3H0GK15003685, за умовами якого відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 49329 дол. США на придбання однокімнатної квартири на суму 40000 дол. США та оплату страхових платежів у сумі 9329 дол. США, з виплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,33% на місяць на суму залишку заборгованості, комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісячно, строком до 25.08.2025 р. включно ( п. 1.1. цього договору) (а. с. 10-13). Додатковою угодою №1 від 09.03.2006 р. до даного договору сторони внесли зміни в частині розміру нарахування відсотків за користування кредитними коштами на 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та розміру комісії за розрахунково-касове обслуговування на 0, 21 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати ( а. с. 14). 06.09.2006 р. сторони уклали кредитний договір № K3Y0GA15004988, відповідно до якого банк відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 20 000 дол. США з виплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості, комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно, строком до 06.09.2010 р. включно ( а. с. 17, 18). Банк виконав свої зобов'язання за двома кредитними договорами у повному обсязі, відповідачу надав кредитні кошти, що підтверджується заявами на видачу готівки №№ 7, 11 від 06.09.2006 р. та 25.08.2005 р. ( а. с. 21, 22). Відповідач взяті на себе зобов»язання за двома кредитними договорами належним чином не виконував, станом на 19.03.2010 р. склалась заборгованість в загальній сумі 72742 дол. 34 центи США, що за офіційним курсом НБУ (за курсом 7,98) було еквівалентно сумі 580483 грн. 87 коп., з якої: заборгованість за кредитом - у сумі 51 770 дол. 92 центів США, що еквівалентно сумі 413 131 грн. 94 коп., у тому числі прострочена заборгованість - 11 435 дол. 55 центів США; за відсотками - у сумі 12 686 дол. 74 центів США, що еквівалентно сумі 101 240 грн. 19 коп.; за комісією - у сумі 2 315дол. 72 центів США, що еквівалентно сумі 18 479 грн. 45 коп.; нарахована пеня - у сумі 5 968 дол. 96 центів США, що еквівалентно сумі 47 632 грн. 30 коп. ( а. с. 23-28). 01.09.2005 р. та 06.09.2006 р. сторони уклали договори іпотеки, відповідно до яких були забезпечені вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № K3H0GK15003685 від 25.08.2005 р., за умовами якого позичальник зобов»язується в строк до 25.08.2025 р. включно повернути кредит у сумі 49329 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію, у рахунок яких щомісячно вносити платіж у сумі 625 дол. 96 центів США, сплачувати підвищені відсотки за користування кредитом при порушенні зобов»язань по його погашенню, а також пеню від суми непогашеної заборгованості, та кредитного договору № K3Y0GA15004988 від 06.09.2006 р., за правилами наступної іпотеки, передбаченими ст. 13 Закону України «Про іпотеку», за умовами якого у строк до 06.09.2010 р. включно - повернути кредит у сумі 20000 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію, у рахунок яких щомісячно вносити платіж у сумі 568 дол. 31 цент США, сплачувати підвищені відсотки за користування кредитом при порушенні зобов»язань по його погашенню, а також пеню від суми непогашеної заборгованості (п. п. 2, 3, п. 1.1 цих договорів) ( а. с. 15, 16, 19, 20). У забезпечення виконання кредитних зобов»язань, вказаних у п. п. 2, 3, п. 1.1 іпотечних договорів, іпотекодавець, на умовах передбачених цими договорами, передав у іпотеку квартиру [ADDRESS], придбану ним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.08.2005 р. за реєстровим № 1963, та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 25.08.2005 р., за згодою дружини, [PERSON]. Сторони оцінили предмет іпотеки відповідно до п. 10 договору іпотеки від 01.09. 2005 р. в суму 323.737 грн., що було еквівалентно сумі 64106 дол. 34 центам США, а до п. 11 іпотечного договору від 06.09.2006 р. - в суму 346.245 грн.. Предмет іпотеки залишається в користуванні та володінні іпотекодавця. Обтяження предмета іпотеки забороною підлягають державній реєстрації згідно чинного законодавства України (п. п. 8, 25 та п. п.9, 26 договорів іпотеки ), і були зареєстровані у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна відповідно 06.09.2006 р. за №3696232 та 06.09.2006 р. за №3696232 ( а. с. 30, 31). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктами 15.7.1, 16.7.1 договорів іпотеки, укладених між сторонами, передбачено, що банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов»язань за кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. 10.09.2008 р. банк надіслав на адресу відповідача письмову вимогу за вих. № 07-11/1687 про усунення порушень за кредитним договором та попередив про наслідки невиконання зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ( а. с. 29). Відсутність у справі доказів про отримання відповідачем письмової вимоги при наявності факту несплати боргових зобов'язань, з урахуванням змісту договору та норм чинного законодавства, не позбавляє позивача права розпочати процедуру звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. Відтак, невиконання боржником кредитних зобов»язань обумовило можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 21 договору іпотеки від 01.09.2005 р. та пунктом 22 іпотечного договору від 06.09.2006 р. передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися іпотекодержателем, у тому числі: шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Як убачається з матеріалів справи, у позовних вимогах позивач просив суд обрати спосіб реалізації іпотечного майна: шляхом продажу ним предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати у тому числі: право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до застережень про задоволення вимог іпотекодержателя, які містяться у п. п. 27 договору іпотеки від 01.09.2005 р. та іпотечного договору від 06.09.2006 р., звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку і шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, ( у договорі іпотеки від 01.09.2005 р. - «у тому числі на біржі»), у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору купівлі-продажу, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Частина 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачають, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України у п. 42 постанови від 30.03.2012 р. № 5 роз'яснив, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У відповідності зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 зазначеного Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Частина 6 зазначеної статті визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Суд не може прийняти за ціну продажу предмета іпотеки зазначену в уточненій позовній заяві початкову ціну квартири, визначену сторонами у п. 10 договору іпотеки від 01.09.2005 р., в сумі 323737 грн., ураховуючи, що тоді еквівалент цієї суми відповідав 64106 дол. 34 центам США, нічим не підтверджено, що саме ця ціна на теперішній час встановлена за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, справа розглянута за відсутності відповідача, крім того відповідно до п. 11 іпотечного договору від 06.09.2006 р. ціна цього ж предмета наступної іпотеки була визначена у сумі 346245 грн., право іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд, яке міститься в застереженні про задоволення вимог, є нікчемним, оскільки не відповідає ні загальним засадам, ні нормам цивільного законодавства, яке передбачає і відповідальність іпотекодержателя за порушення процедури продажу, у тому числі вимоги здійснити продаж будь - яким способом. Суд не погоджується з вимогами позивача у частині передачі ключів від квартири і надання права вільного доступу до неї, ураховуючи, що у разі набрання цим рішенням законної сили, процедура її реалізації може бути розпочата після ухвалення та виконання відповідного рішення про виселення мешканців. Ураховуючи, що позовні вимоги не в повній мірі відповідають порядку реалізації предмета іпотеки, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» , та вимогам ст. 39 цього Закону , суд вважає, що вони повинні бути задоволені частково, а спосіб реалізації предмета іпотеки має повністю відповідати вимогам цієї норми закону, як щодо порядку реалізації, у тому числі права продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки, так і встановлення початкової ціни предмету іпотеки, яка має бути визначена на підставі оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При вирішенні позовних вимог у частині зняття арешту з іпотечної квартири суд ураховує наступне. Відповідно до з ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Частина 1 ст.57 цього Закону визначає, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Позивач, посилаючись на зазначене, вважає своє право на заставлене майно порушеним, просить звільнити спірну квартиру, що є предметом іпотеки, з-під арешту. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна станом на 19.03.2010 р., зареєстровані обтяження 06.02.2009 р. та 24.09.2009 р. відповідно до постанови АА861584 від 05.02.2009 р. підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], та постанови відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.03.2009 р. - на все майно відповідача за борговими зобов»язаннями перед стягувачами, які не є заставодержателями, боргові зобов»язання та обтяження за якими виникли значно пізніше, розмір заборгованості іпотекодавця іпотекодержателю перевищує вартість предмета іпотеки ( а. с. 30, 31, 82-88). Відтак, органи державної виконавчої служби, наклавши арешт на іпотечне майно з внесенням відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, не повідомивши про застосування обтяжень, усупереч вимогам закону, та Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 р. №74/5 , порушило право позивача як іпотекодержателя, в тому числі на позасудове звернення стягнення на іпотечне майно, тому це право потребує захисту. За наведених підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені і підлягають задоволенню частково. Суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та коштів на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України , ст. ст. 12, 33, 35, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 11, 54, 57 Закону України «Про виконавче провадження,

Outcome: partial