Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" - [PERSON]. 09.09.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № BLаЖГА00072434 (далі «кредитний договір). У відповідності до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 7 200 грн. на споживчі потреби. Строк дії до 09 вересня 2014 року. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 126,00 грн., тобто 1,75% від суми. Банк свої зобовязання по наданню кредиту виконав у повному обсязі. Але, позичальник, порушуючи виконання умов кредитного договору, всупереч статті 629 ЦК України припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, тим самим порушив норми ст. 1054 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки. Тому, станом на 26.08.2015 року, відповідач має заборгованість в сумі 13931,17 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 2 310,49 грн.; - відсотки за користування кредитом - 567,57 грн.; - комісія РО - 756.00 грн.; - штраф - 10297,11 грн. Просить суд: 1. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER], [NUMBER], виданий Петропавлівським РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області 01.07.2001 р., що проживає: [INFO]) на користь Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] (код ЄДРПОУ 19017842, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 27"Т", р. № 32076420401 в Головному управлінні Національного банку України по м. Києву і Київській області, МФО 321024) заборгованість за кредитним договором № BLаЖГА00072434 від 09.09.2011 р. в сумі 13 931,17 грн. (тринадцять тисяч девятсот тридцять одна гривня 17 коп.), з них: - заборгованість за кредитом - 2310,49 грн.; - відсотки за користування кредитом - 567,57 грн.; - комісія РО - 756.00 грн.; - штраф - 10297,11 грн. Представник позивача у судове засідання не з?явився. Надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання також не зявився . Про час та місце слухання справи належним чином повідомлений. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню . Судом встановлено, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір № BLаЖГА00072434 від 09.09.2011 р.Предметом договору є грошовий кредит в розмірі 7 200 грн. на споживчі потреби, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 17 % річних. У звязку з невиконанням відповідачем кредитних зобовязань, згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № BLаЖГА00072434 від 09.09.2011 р., за відповідачем числиться заборгованість в сумі 13931 грн. 17 коп. (тринадцять тисяч девятсот тридцять одна гривня 17 коп.) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином , суд вважає, що позивач надав достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог щодо невиконання виконання відповідачем договірних зобов"язань. Згідно з п. 4.2 кредитного договору у випадку невиконання Позичальником обов"язку , передбаченого п.3.3.3. Загальної частини Договору , при тому , що прострочення виконання боргових зобов"язань за Договором перевищило 60 ( шістьдесят ) календарних днів , [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі зазначеному в п. 8 Спеціальної частини Договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року № 6-100цс14. Також, суд дійшов висновку про необхідність покладення судових витрат на відповідача. На підставі викладеного ,

Outcome: partial