Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи: Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що має намір скористатися наданим йому частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо подання до органів Пенсійного фонду України довідки про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів. Вказує, що у зв`язку з наведеним він звернувся до ПАТ «СЕЛЕКСПЛЕМКОНЕЦЕНТР», правонаступника Судововишнянського міжрайплемоб`єднання з проханням надати йому довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період його роботи в Судововишнянському міжплемоб`єднанні, (ідентифікаційний код юридичної особи 00701470) з 1986 по 1992 роки за формою згідно Додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове (державне пенсійне страхування" (пункт 2.1 розділу II). Зазначає, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 10.06.2020 року, його звернення отримав особисто керівник ПАТ«СЕЛЕКСПЛЕМКОНЕЦЕНТР» Гусаревич Вадим Миколайович. Однак на час подання позову, зокрема станом на 20.11.2020 року ПАТ«СЕЛЕКСПЛЕМКОНЕЦЕНТР» не надіслав йому зазначеної довідки. З огляду на вищенаведене, просив суд ухвалити рішення, яким надати ПАТ «Селексплемконецентр» йому, позивачу довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи останнього в Судововишнянському міжплемоб`єднанні (ідентифікаційний код: 00701470), з 1986 по 1992 роки за формою згідно додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також стягнути з відповідача в його користь понесений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн. ІІ. Позиція учасників у цивільному процесі: Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, що ним були зазначені в позовній заяві. Додатково пояснив, що працював у Судововишнянському міжплемоб`єднанні зоотехніком з 1980 року. Вказував на те, що при досягненні пенсійного віку звільнився із вказаного підприємства. При виході на пенсію від вказаного підприємства отримав довідку для обчислення пенсії, однак у прийнятті такої в органах пенсійного фонду йому відмовили, оскільки вона не відповідала вимогам щодо довідок встановленого зразка. Як на усні, так і на письмові звернення до ПАТ «Селексплемконецентр», правонаступника Судововишнянського міжплемоб`єднання щодо отримання довідки для обчислення пенсії жодної відповіді не отримав. Враховуючи наведені ним обставини, просив суд його позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «Селексплемконецентр» Гусаревич В.М., в судовому засіданні із заявленими позовними вимогами не погодився. Вважає позовні вимоги безпідставні. Пояснив, що дійсно отримував від позивача запитувану інформацію, яка надійшла поштовими засобами зв`язку, однак надати таку немає змоги, оскільки книги обліку працівників в ті періоди часу не відповідають вимогам діловодства, а саме: не прошиті та не пронумеровані, що в свою чергу викликає сумніви у їхній автентичності та позбавляє його можливості видати такі довідки. Також зазначив, що оригінал трудової книжки, який ним був оглянутий в судовому засіданні, теж, на його думку може мати елементи підроблення та невідповідності записів здійснених в такій реальним обставинам. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. ІІІ. Процесуальні дії у справі: 23.11.2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з наявними у такій недоліками. 27.11.2020 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження по даній справі та призначену таку до загального позовного провадження. 27.01.2021 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин: Позивач [PERSON] , відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] від 01.07.2013 року являється пенсіонером та має намір скористатися наданим йому частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правом щодо подання до органів Пенсійного фонду України довідки про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Позивач [PERSON] , звернувся до ПАТ «СЕЛЕКСПЛЕМКОНЕЦЕНТР», правонаступника Судововишнянського міжрайплемоб`єднання, з яким перебував у трудових відносинах, з проханням надати йому довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період його роботи в Судововишнянському міжплемоб`єднанні, (ідентифікаційний код юридичної особи 00701470) з 1986 по 1992 роки за формою згідно Додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове (державне пенсійне страхування" (пункт 2.1 розділу II). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 10.06.2020 року, звернення позивача [PERSON] , отримав особисто керівник ПАТ«СЕЛЕКСПЛЕМКОНЕЦЕНТР» Гусаревич В.М.. Разом з тим, станом на даний час ПАТ«СЕЛЕКСПЛЕМКОНЕЦЕНТР» не надіслав йому зазначеної довідки з невідомих причини, а також не повідомив письмово про неможливість надання вказаної довідки. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом: У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. У статті 19 цього Закону визначені обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. У статтях 58, 59 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду по захист наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Так, статтею 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Таким чином, відповіді на звернення громадян надаються органом, який його отримав і до компетенції якого входить вирішення порушених питань у письмовому вигляді в обумовлений законом строк у відповідності до вимог ст.15, 20 Закону України «Про звернення громадян». В матеріалах справи міститься звернення позивача [PERSON] до відповідача, яке отримане останнім, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та на яке не була надана жодна відповідь по суті звернення: тобто документи не надані, що не заперечується представником відповідачем [PERSON] , під час розгляду вказаної цивільної справи. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст.ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями статті 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. Відповідно до статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно статті 2 Закону України «Про інформацію» одним із основних принципів інформаційних відносин є гарантованість права на інформацію. У відповідності до статті 5 вказаного Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. У даному випадку предметом спору є витребування документів (довідки про заробітну плату для обчислення (перерахунку) пенсії); на звернення позивача [PERSON] до відповідача вказані документи не надані, іншого способу захисту порушеного права та охоронюваного законом інтересу немає. У статті 200 ЦК України зазначено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими порушеннями. Отже, статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Позивачем [PERSON] , надано письмові докази, які підтверджують його правову позицію, а саме: звернення до відповідача із вимогою про надання довідки про заробітну плату для обчислення пенсії; представник же відповідача [PERSON] , не надав будь-яких доказів чи документів на спростування позиції позивача, чи правове обґрунтування його позиції стосовно начебто правомірності не надання вказаних документів, не було ним доведено фактів неправомірних дій чи порушень з боку позивача [PERSON] . Вимоги до доказів встановлені ст.77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Допитані в\~судовому засіданні\~за клопотанням\~сторони позивача\~свідки [PERSON] ,\~і [PERSON] \~зазначили,\~що з\~1991\~році працювали\~у Судововишнянському\~міжрайплемоб`єднанні,\~правонаступником якого\~в подальшому\~було ПАТ\~«СЕЛЕКСПЛЕМКОНЕЦЕНТР».\~Покликались на\~те,\~що коли\~вони прийшли\~на роботу\~у Судововишнянське\~міжрайплемоб`єднання то\~там вже\~працював на посаді зоотехніка [PERSON] . Зазначали, що вони з ним працювали довгий час і знають його, як порядну людину. Із дослідженого у судовому засіданні оригіналу трудової книжки [PERSON] , він дійсно працював у Судововишнянському міжплемоб`єднанні, (ідентифікаційний код юридичної особи 00701470) на посаді зоотехніка, в тому числі у період з 1986 по 1992 роки. Жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів сторони позивача, стороною відповідача надано не було. Окрім цього, не може суд прийняти до уваги не визнання представником відповідача [PERSON] , позову в частині його обґрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. Відмова позивачу [PERSON] , у наданні запитуваної інформації перешкоджає останньому в реалізації його конституційного права для отримання (перерахунку) пенсії. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень. Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії» (№49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: "ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя". Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову, з наведених вище мотивів та підстав. VІ. Судові витрати: Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог вищевказаної норми ЦПК України, а також враховуючи думку сторін по справі, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved