Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-01 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - позивач) звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 14 січня 2008 року позивач (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та відповідач уклали Кредитний договір №002-09994-140108 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування Держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку №1 до Кредитного договору, та умовах викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 9919,31 грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять гривень 31 копійка), яка складається з: - тіло кредиту - 4 066,06 грн. - заборгованість за відсотками - 2 283,97 грн. - заборгованість за комісіями - 3 569, 28 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений. У позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільний справі" за змістом частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" наголошує, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За змістом пункту 12 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а тому суд приймає визнання позову відповідачем. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять дев'ять гривень 40 копійок). Беручи до уваги положення постанов Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" та від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільний справі",

Outcome: approved