Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в сумі 1407 грн., посилаючись на те, що з відповідачем з 03.06.1995 року перебувала в шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалось, шлюб розірвали 19.10.2012 року, відповідач за рішенням суду сплачує на її користь аліменти на утримання дітей, в додаткових витратах по їх навчанню не приймає участі. Так, нею у 2013 році було сплачено на навчання сина у коледжі в сумі 2350 грн. та навчання доньки у музичній школі в сумі 464 грн. Вважає, що згідно зі ст. 185 СК України відповідач зобов'язаний також брати участь у додаткових витратах на дітей, і повинен відшкодувати їй половину вартості вказаної суми, через що змушена звертатись із вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав і пояснив, що відповідно до чинного законодавства відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину. Він має щомісячні доходи, крім того, отримує орендну плату за землю, тому має можливість повністю відшкодувати зазначені витрати позивачки. Крім того, відповідач особисто підписав договір про підготовку молодшого спеціаліста, тим самим взяв на себе обов'язок оплачувати навчання сина. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що він на даний час не має можливості оплачувати навчання дітей, так як він інвалід 3 групи, не працює, з його щомісячного доходу - пенсії по інвалідності половина суми стягується як аліменти на дітей, і у нього залишається на прожиття близько 600 грн. на місяць. Йому не вистачає коштів для обстеження в лікарні. Він проживає з батьками, але з місця реєстрації не знімається, щоб позивачка мала змогу сплачувати за комунальні послуги по пільгам, так як він їх має як чорнобилець. Договір він дійсно підписував, але таке рішення було прийнято спільно із позивачкою, оскільки на той час вона знаходилась в Італії, і діти проживали з ним. Також зазначив, що він по мірі можливості надавав дітям і гроші, і продукти харчування, але позивачка заборонила дітям брати від нього будь-яку допомогу. Крім того, рішенням суду від 27.06.2014 року зобов'язаний сплатити позивачці борг за позикою в сумі 27500 грн. Просив врахувати ці обставини та у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала відповідача, зазначила, що діти проживали з відповідачем з 2004 року, він ними опікувався, поки позивачка була в Італії. Він не ухиляється від сплати аліментів на дітей, на даний час не працює, хворіє, не має можливості лікуватись через нестачу грошей, крім того за рішенням суду має заборгованість за позикою перед позивачкою в сумі 27500 грн. Просила у позові відмовити. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає у бабусі разом із сестрою. З відповідачем мало спілкується, але відносини між ними нормальні. Коли позивачка знаходилась в Італії на заробітках ними опікувався відповідач, який не працював, оскільки доглядав їх з сестрою. Йому відомо, що позивачка має дохід близько 400 євро в місяць, а відповідач має невеликий дохід. Раніше відповідач надавав кишенькові гроші та продукти харчування доти, поки позивачка заборонила приймати від нього допомогу. Зазначив, якби відповідач надав би якусь допомогу, то він не відмовився б від неї. Його навчання оплачувала позивачка. Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.06.1995 року (а.с. 7), мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 8, 10). Згідно договору "Про підготовку молодшого спеціаліста" від 03.08.2011 року, підписаного відповідачем, останній зобов'язався оплачувати навчання сина [PERSON] у Тальнівському будівельно - економічному коледжі Уманського національного університету садівництва (а.с. 11). Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 13.06.2012 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 13). Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 19.10.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15). Як вбачається з квитанції від 17.09.2013 року та довідки № 73 від 13.12.2013 року позивачка оплатила навчання дітей в загальній сумі 2814 грн. (а.с. 16, 18). Згідно довідки Тальнівського будівельно-економічного коледжу Уманського національного університету садівництва № 1421/13 від 20.11.2013 року [PERSON] є студентом ІІІ-го курсу денного відділення за спеціальністю "Опорядження будівель і споруд, будівельний дизайн". Навчається на контрактній основі з 01.09.2011 року (а.с. 17). Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 26.03.2014 року, зміненим частково рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.06.2014 року, крім іншого, стягнуто з відповідача на користь позивачки борг в сумі 27500 грн. (а.с. 47-52). Відповідач є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності та орендну плату за землю (а.с. 22, 27,28, 29, 30, 31). Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 1, 10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, це самостійні види грошового утримання дитини: аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини; додаткові витрати, крім звичайних, мають місце в окремих випадках за наявності особливих обставин. До додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, відносяться в тому числі і витрати на навчання дитини, що має місце в даній справі. Таким чином, позивачка не тільки виконала свій обов'язок на участь у додаткових витратах на дитину та оплатила їх повністю сама. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах. Тому відповідач зобов'язаний взяти участь у цих витратах. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. Враховуючи те, що навчання дітей сторін у справі у навчальних закладах пов'язано з необхідністю розвитку їх здібностей, а також те, що відповідач має щомісячний регулярний дохід, суд вважає, що відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах, пов'язаних із навчанням дітей. В той же час, беручи до уваги ту обставину, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, не працює, має щомісячний дохід у виді пенсії по інвалідності, згідно рішення суду зобов'язаний сплатити позивачці суму боргу 27500 грн., тому суд приходить до висновку, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому забезпечити повну оплату спірних додаткових витрат, тому додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Суд вважає за доцільне звільнити відповідача від сплати судових витрат по справі у відповідності до положень Закону України "Про судовий збір" так, як він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial