Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" (далі - позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів в звязку з розірванням кредитного договору. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17.08.2009 року між ним, Державною спеціалізованою фінансовою установою "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та [PERSON] укладено кредитний договір №03/09 про надання довгострокового пільгового кредиту на будівництво житла за рахунок власних коштів, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 256\~083,00грн. для будівництва житла квартири під номером № 17, загальною площею 66,14кв.м, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с.Агрономічне, вул. Мічуріна, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% річних та зі строком повернення 112 кварталів починаючи з дати укладення кредитного договору. Однак, відповідач, в порушення умов кредитного договору, зобов'язання в частині погашення кредиту, відсотків та пені не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 14.10.2015 року становить 221\~813,54 грн., з яких 204\~673,00грн. заборгованість по сплаті тіла кредиту, 14\~814,07грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 2\~326,47 грн. заборгованість по пені. Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Згідно ч.ч.4,5 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд перевірив повноваження представника на право визнання позову повністю, яке надано йому згідно нотаріально посвідченої довіреності, копія якої долучена до матеріалів справи, а оригінал оглянуто в судовому засіданні. З пояснень представників сторін та матеріалів справи вбачається наступне: 17.08.2009 року між позивачем, Державною спеціалізованою фінансовою установою "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та [PERSON], укладено кредитний договір №03/09 про надання довгострокового пільгового кредиту на будівництво житла - квартири під номером № 17, загальною площею 66,14 кв. м, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Агрономічне, вул. Мічуріна. Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредит в сумі 256\~083,00грн. Відповідно до умов укладеного кредитного договору [PERSON] як позичальник зобов'язалася: виконати вимоги цього договору в повному обсязі та в обумовлені цим договором строки; з дати нарахування коштів кредиту на особистий рахунок позичальника в банку - агенті, що зазначений в п.2.3 цього договору, протягом кожного кварталу, але не пізніше останнього робочого дня звітного кварталу, сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів (додаток 2 до цього договору), на рахунок регіонального управління Фонду, вказаний у п.1.3 цього договору, до повного виконання зобов'язань за цим договором /п.4.2.1, п.4.2.3 кредитного договору/. Розрахунок розміру щоквартального платежу з погашення кредиту та сплата відсотків за користування ним здійснюється регіональним управлінням Фонду відповідно з додатком 2 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п.п.2.5-2.6 кредитного договору, нарахування відсотків за користування кредитом встановлюється у розмірі 14 відсотків річних суми зобов'язань за кредитом. Нарахування відсотків за користування кредитом починається з дати укладення кредитного договору. У відповідності до п.5.2.1 кредитного договору, у кожному випадку несплати або часткової сплати визначеного договором щоквартального платежу до останнього звітного кварталу у період виконання зобов*язань за кредитним договором, позичальник сплачує на рахунок регіонального управління Фонду пеню в розмірі 0,5 відсотка суми зобов*язань за кредитом, строк виконання яких настав, за кожний день прострочення. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015 року у справі №127/16335/15-ц (набрало законної сили 13.10.2015 року) задоволено позов [PERSON] і достроково розірвано кредитний договір №03/09 від 17.08.2009року про надання довгострокового пільгового кредиту на будівництво житла. Як вбачається з матеріалів справи та розрахунків позивача, відповідач взяті на себе зобов?язання не виконав, зокрема, у строки, визначені графіком погашення кредиту, та після розірвання кредитного договору судом, кредитних коштів не повернув, відсотки за користування кредитом за період з 07.05.2015року по 13.10.2015011р. не сплатив. Дані обставини стали підставою для звернення з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка станом на 14.10.2015р. становить 221\~813,54грн., в тому числі 204673грн. заборгованість по сплаті тіла кредиту, 14\~814,07грн. прострочених процентів за користування кредитом за період з 07.05.2015р. по 13.10.2015р., 2326,47грн. нарахованої пені за несвоєчасну сплату кредиту в період з 07.05.2015р. по 13.10.2015року. Представник відповідача позов визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне: Спір у даній справі виник з виконання кредитного договору, тому на спірні правовідносини між сторонами поширюються норми глав 48, 49, 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредит в сумі 256\~083,00грн. на цілі, визначені в договорі, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи. Окрім того, факт укладення договору та надання кредиту у вказаній сумі також підтверджується рішеннями Чернівецького районного суду Вінницької області від 08.04.2015року та від 26.05.2015року, які набрали законної сили, відтак, в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є преюдиційними під час розгляду даної справи. Окрім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015 року у справі №127/16335/15-ц (набрало законної сили 13.10.2015 року) задоволено позов [PERSON] і достроково розірвано кредитний договір №03/09 від 17.08.2009року про надання довгострокового пільгового кредиту на будівництво житла. Відповідач, згідно умов кредитного договору, взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, а також у разі порушення (невиконання) умов договору сплати пені від простроченої суми за весь час прострочення. Факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором, зокрема, щодо погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитом підтверджується матеріалами справи, визнано відповідачем, відтак, заборгованість по сплаті тіла кредиту в розмірі 204673грн. та відсотки за користування кредитом в сумі 14\~814,07грн., підлягає до стягнення. Доказів погашення даної суми кредиту та відсотків до матеріалів не долучено. Отже, факт неналежного виконання позичальником зобовязань за договором, зокрема, щодо погашення кредиту згідно графіка та процентів за користування кредитом згідно договору, підтверджується матеріалами справи та визнано відповідачем згідно зі ст.31 ЦПК України. Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки умовами кредитного договору (п.5.2.1 кредитного договору) сторони визначили обов?язок позичальника у випадку порушення (невиконання) умов договору, сплатити на користь кредитора пеню, і таке порушення умов договору мало місце зі сторони відповідача, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність нарахування позивачем 2326,47грн. пені в період з 07.05.2015р. по 13.10.2015року за несвоєчасну сплату кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, те що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №03/09 від 17.08.2009 року, а також те, що рішенням Вінницького міського суду від 02.10.2015 року (набрало законної сили 13.10.2015року) кредитний договір між [PERSON] та Вінницьким регіональним управлінням Фонду та Фондом було достроково розірвано, однак, [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором станом на момент його розірвання не виконала, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Оскільки на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, ухвалою Чернівецького районного суду від 17.02.2015року позивачу було відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення у даній справі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України.

Outcome: approved