Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора Скадовської районної державної адміністрації у Херсонській області Бабича Владислава Володимировича від 16 квітня 2019 року, індексний номер 46491566 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи". В обґрунтування позову вказала, що 15.02.2008 р. між нею та ВАТ"Сведбанк" укладено кредитний договір №2102/0208/71-017, за умовами якого останній надав їй кредитні кошти в розмірі 89100,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 15 лютого 2038 року. За п. 1.4 договору, кредитні кошти призначені для здійснення нею розрахунків за договором купівлі-продажу, з метою придбання житлового будинку [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання зобов`язань, 15.02.2008 р. укладено іпотечний договір, предметом якого став житловий будинок загальною площею 176,8 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 473,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В квітні 2019 р. на її адресу почали надходити дзвінки від невідомих осіб, які представлялися співробітниками ТОВ "Кредитні ініціативи" та заявляли про те, що вищевказаний житловий будинок є їх власністю, оскільки товариство, як іпотекодержатель задовольнив свої вимоги щодо стягнення кредитного боргу, який виник у неї перед товариством, як новим кредитором, шляхом перереєстрації права власності на нього на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та умов вищевказаного іпотечного договору. Крім того, вказані особи повідомили про те, що товариство виставило будинок на продаж, погрожували змінити замки та вивезти всі її речі. З метою з`ясування права власності, з інформаційної довідки дізналася, що 16.04.2019 року державним реєстратором Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області Бабич В.В., за заявою ТОВ "Кредитні Ініціативи" прийнято рішення №46491566 про державну реєстрацію прав власності на іпотечне майно за ТОВ "Кредитні Ініціативи". Вважає, що перехід права власності відбувся з порушенням вимог Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тощо. Вказала, що здійснючі реєстраційні дії, державний реєстратор не пересвідчився в отриманні нею письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; порушено вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 08.07.2019 року представником ТОВ "Кредитні ініціативи" подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2019 року підготовче засідання відкладено, витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи у відсутність. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представником ТОВ "Кредитні ініціативи" подано заяву про розгляд справи у відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. Державний реєстратор Скадовської районної державної адміністрації у Херсонській області Бабич В.В. та представник третьої особи Скадовської районної державної адміністрації у Херсонській області в судове засідання не прибули, про причини не явки суд не повідомляли. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №2102/0208/71-017, за умовами якого банк надав позивачці кредит в розмірі 89100,00 доларів США на строк з 15.02.2008 р. по 15.02.2038 року включно (арк. справи 16-19). В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 15.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Йосипенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за №653/39 (арк. справи 20-21). 28 листопада 2020 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами (арк. справи 96). 15 квітня 2019 року державним реєстратором Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області Бабич В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46491566 від 16.04.2019 р. на підставі якого до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про власника нерухомого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код ЄДРПОУ 35326253 (арк. справи 25-28, паперова копія реєстраційної справи арк. справи 82-109). За правилами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, як не мають процесуальної дієздатності. Договір про відступлення прав вимоги за основним кредитним зобов`язанням позивачем не оскаржено, остання підстави та предмет позову не змінювала та позовні вимоги не уточнювала. Відступлення права вимоги за іпотечним договором, то згідно вимог частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» таке відступлення здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Згідно листа №ШВ/КІ/125 від 24.01.2019 р. ТОВ "Кредитні ініціативи" на ім`я [PERSON] надіслано повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (арк. справи 97-98), але докази отримання такого повідомлення [PERSON] відсутні, оскільки конверт повернуто відправнику із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (арк. справи 99). Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням (частина друга статті 24 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина першастатті 33 Закону України «Про іпотеку»). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина першастатті 37 Закону України «Про іпотеку»). Судом встановлено, що іпотечний договір передбачав застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 10.3, 10.4, 12.3 договору). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другоїстатті 35 Закону України «Про іпотеку» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41)). Приписи частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Судом встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» направило на ім`я [PERSON] повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки 24.01.2019 року (арк. справи 98), але відсутні докази отримання цього повідомлення [PERSON] , оскільки конверт повернуто відправнику за закінченням встановлено строку зберігання. Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції). Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини третьої статті 10 того ж Закону у відповідній редакції). Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 57 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини першої, абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, суд дійшов висновку, що за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи», така реєстрація проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції. Поряд із цим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), який у редакції, що була чинною на день здійснення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, передбачав, що: протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається … предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя … за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна … не перевищує … 250 кв. метрів для житлового будинку (ст. 1 п. 1); Закон розрахований на тимчасову дію в часі, до законодавчого врегулювання відповідних питань, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ст.ст. 3, 4). Верховний Суд України у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ № 6-44цс15 (постанова від 25.03.2015), № 6-46цс15 (постанова від 15.04.2015), № 6-57цс15 (постанова від 27.05.2015), № 6-58цс15 (постанова від 27.05.2015), висловив правові позиції, за змістом яких, зокрема: мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (ст. 263 ч. 1 п. 2 ЦК України), тому в юридичному розумінні не звільняє від виконання зобов`язання, а має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта; встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника); протягом дії Закону № 1304-VII інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм; оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не є й підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону; чинність Закону № 1304-VII на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права; рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII. Суть цих правових позицій була підтверджена в подальшому Верховним Судом у постанові Великої Палати від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 199/4062/17, від 22.01.2020 у справі № 201/6233/17-ц та в інших, де розвиваючи раніше сформульовані правові позиції в контексті питань, пов`язаних із державною реєстрацією права власності на житлове нерухоме майно у зв`язку зі зверненням стягнення на нього як на предмет іпотеки, Верховний Суд виходив, серед іншого, з того, що: Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки; підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель; стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог; при цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору; водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження; таким чином (зважаючи на фактичні обставини справи), у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем; на державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; у наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Оскільки вказані вище правові позиції були сформульовані та підтверджені Верховним Судом пізніше від тих, якими вказувалося, зокрема, на те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які розповсюджуються на примусову реалізацію майна, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, за згодою на іпотекодавця на перехід права власності на предмет іпотеки, висловленою в іпотечному застереженні (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 645/5280/16-ц, від 12.08.2018 у справі № 372/977/16-ц та ін.), врахуванню в спорі підлягають саме ці останні за часом правові позиції. Безвідносно до того, в який спосіб (судовий, позасудовий) відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, йдеться про певний спосіб звернення стягнення на таке майно як на предмет іпотеки, про його відчуження в порядку звернення стягнення, тому якщо наявні перешкоди для відчуження житлового нерухомого майна, що випливають із положень Закону № 1304-VII, таке відчуження не може мати місця без згоди іпотекодавця, оскільки законні підстави для цього відсутні. Саме по собі формулювання сторонами в договорі іпотечного застереження щодо підстав і можливості в майбутньому за настання відповідних умов звернення стягнення на предмет іпотеки, переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя не може розглядатися як надана іпотекодавцем безумовна згода на примусове відчуження належного йому житла у невизначений момент в майбутньому. Відповідні умови для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки (відчуження предмета іпотеки), в тому числі, згода іпотекодавця, якщо така вимагається, повинні існувати та перевірятися безпосередньо на момент такого стягнення (відчуження). За приписами законодавства щодо оформлення права власності на нерухоме майно, яке було чинним станом на 16.04.2019 року: право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої встановлюється законом (ст. 186 ч.ч. 1, 4 ЦК України); Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV): державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державна реєстрація прав, зокрема, права власності на житловий будинок, є обов`язковою; речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ст. 1 ч. 1, ст. 2 ч, 1 п. 1, ст. 3 ч.ч. 1, 2, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 5 ч. 1); державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (ст. 10 ч. 3 п.п. 1, 2); державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст. 11 ч. 1); датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав (ст. 18 ч. 9); записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав; у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав … до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ст. 26 ч.ч. 1, 2); Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1277 (Порядок державної реєстрації прав): за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18); державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (п. 19); для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (п. 57); для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (п. 61). Державна реєстрація права власності іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки житловий будинок [ADDRESS] , що належав іпотекодавцю [PERSON] , була проведена без дотримання вимог законодавства. Передусім, не була врахована відсутність згоди іпотекодавця [PERSON] на відчуження єдиного належного їй житла, наявність якої є обов`язковою умовою такого відчуження, позаяк житло та інші обставини відповідали параметрам, визначеним Законом № 1304-VII. Тож право власності на майно іпотекодержатель набув у порядку примусового відчуження цього майна без згоди іпотекодавця у період дії встановленого законом мораторію на таке звернення стягнення на майно. Вже лиш ця обставина виключає законність рішення про державну реєстрацію права власності, запису в державному реєстрі прав щодо набутого в такий спосіб права власності та, відповідно, законність набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на це нерухоме майно. Наведені вище вимоги законодавства та зміст повідомлення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки передбачають подання заяви про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього) в тому разі, коли на день подання заяви сплив 30-денний строк, протягом якого іпотекодавець (боржник) повинен був виконати відповідну вимогу і вона не була виконана. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про отримання повідомлення іпотекодержателя [PERSON] , перебіг відповідного 30-денного строку не розпочався. З огляду на правила вчинення реєстраційних дій державним реєстратором та визначений законом момент державної реєстрації прав слід констатувати, що іпотекодержатель подав заяву про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку) не дотримавшись строку, встановленого ним боржнику для виконання зобов`язання, та набув право власності на нерухоме майно до спливу зазначеного строку. Днем звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття права власності на нього є 16.04.2019 року, тобто, день, у який іпотекодержатель права звернення стягнення на предмет іпотеки ще не набув. Пункт 61 Порядку державної реєстрації прав не вимагає подання державному реєстратору даних про оцінку предмета іпотеки, на який звертається стягнення позасудовим порядком шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього. Однак, слід враховувати, що в силу положень ст. 179, 181, 190, 316, 328, 509, 524, 533, 590, 632, 1054 ЦК України, прямої вказівки ст. 37 Закону № № 898-IV, умов іпотечного договору, беручи до уваги, що за рахунок предмета іпотеки повинні проводитися розрахунки за кредитним договором, перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися лише з належним визначенням вартості (ціни) такого майна, яка є істотною умовою при відчуженні майна, має істотне значення для іпотекодавця (боржника), предмет іпотеки не може набуватися іпотекодержателем без установлення його вартості (ціни). Дані щодо вартості предмета іпотеки, за якою він набувається у власність іпотекодержателем (оцінка предмета іпотеки), повинні були бути надані державному реєстратору, а останній, своєю чергою, зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, що відповідає й правовій позиції, висловленій із цього приводу Верховним Судом. Виходячи з наведеного, доводи і вимоги позову щодо незаконності позбавлення позивачки [PERSON] права власності на житловий будинок, незаконності набуття права власності на нього відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи», незаконності оспорених рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та запису в державному реєстрі прав слід визнати обґрунтованими та доведеними по суті. За таких обставин, суд дійшов висновку необхідності захисту порушеного права власності позивачки на житлове нерухоме майно. Водночас суд зобов`язаний врахувати зміни в законодавстві, якими регулюються спірні правовідносини, та маючи на увазі необхідність визначити ефективний спосіб захисту порушеного права, забезпечити правову визначеність за результатом вирішення спору, повинен застосувати норми права, що мають імперативний характер. Конституцією України встановлено, що: держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8); держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19); права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ч. 2 п. 10 ЦК України); суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч. 2 абз. 2 ЦК України); суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ч. 1 ЦК України). Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (Закон № 898-IV, ст. 37 ч. 2 у редакції, чинній станом на 25.01.2006, ст. 37 ч. 4 у редакції, чинній станом на 01.04.2019). У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав … до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (Закон № 1952-IV, ст. 26 ч. 2 у редакції, чинній станом на 16.04.2019 року). Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню; у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення …, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України … проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (Закон № 1952-IV, ст. 26 ч. 3 у редакції, чинній з 16.01.2020). Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є прямо передбаченим законом способом захисту цивільних прав. Держава відповідальна за свою діяльність і зобов`язана врегулювати її в спосіб, що забезпечує чіткість, ясність і правову визначеність відповідних правовідносин, не допускає множинності, суперечливості тлумачень, зокрема, стосовно способів захисту прав, що може перешкоджати особі в реалізації права на захист. Особа не може бути позбавлена права звернутися до суду по захист у спосіб та з вимогами, прямо передбаченими чинними як загальними, так і спеціальними актами законодавства. Таке звернення до суду є конституційним правом особи. Вичерпання певним індивідуальним актом своєї дії реалізацією акта виключає можливість скасування такого акта органом державної влади, органом місцевого самоврядування, службовою особою, які видати цей акт, проте, не перешкоджає оспорюванню, оскарженню такого акта судовим порядком, оскільки відповідний акт індивідуальної дії може породжувати для особи конкретні негативні наслідки, пов`язані з реалізацією акта, видачею похідних від нього правовстановлюючих документів тощо. Судовий порядок оскарження такого акта, судова перевірка його законності є класичним і передбаченим законом предметом судового розгляду, способом захисту права, який, утім за загальним правилом повинен реалізуватися особою у взаємозв`язку та одночасно з судовою перевіркою похідних від такого акта рішень, документів тощо. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав може бути скасоване судовим рішенням і може бути скасоване на підставі судового рішення. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За змістом абзацу першого частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також звернення до суду з позовом, у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення вимог в частині вимог про скасування спірного рішення державного реєстратора, з урахуванням ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з визнанням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що існували до внесення спірного рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн., по 384,20 грн. з кожного. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Повний текст складено 09 серпня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved