Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири в розмірі 20983,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу 7500,00 грн., витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3000,00, судовий збір у розмірі 768,40 грн. У позовній заяві посилалась на те, що 13.06.2019 року сталося залиття квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з вини власників квартири № 65 , відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] , цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище, внаслідок поломки сантехнічного обладнання. Як на доказ залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , посилається на Акт комісії ОСББ «Будинок молодих та успішних» від 17.06.2019 року, відповідно до якого комісією було обстежено квартиру № 62 на предмет затоплення та виявлено намокання: коридор і велика кімната ( плями на стелі), на підлозі коридора здуття ламінату, в маленькій кімнаті плями на стелі та стінах. Комісія дійшла висновку, що залиття квартири сталося в результаті поломки сантехнічного обладнання в квартирі відповідачів. Позивачка була змушена звернутись до спеціалістів, щоб вони оцінили розмір шкоди, завданої відповідачкою при залитті квартири. Відповідно до висновку експерта від 01.10.2019 року № 88 судової будівельно-технічної експертизи, вартість ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень після залиття складає 20983,00 грн. Відповідачі [PERSON] позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі просять суд відмовити позивачці у задоволенні її позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна від 16.03.2000 року № Н-00790 (а.с. 4-5) [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 8). 17 червня 2019 року сталося залиття квартири позивача через лопнувшу трубу у ванній кімнаті відповідачів, що призвело до матеріальних збитків. Факт залиття квартири, виявлені пошкодження та дефекти, зафіксовано Актом від 17 червня 2019 року (а.с.6). Відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС; акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують. На підтвердження позовних вимог позивач надала акт про залиття квартири, який підтверджує факт залиття її квартири, який складено із додержанням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, яким зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження. Із висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 01.10.2019 року № 88, виконаного судовим експертом [PERSON] , вбачається, що вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню пошкоджених опоряджувальних матеріалів приміщень коридору та житлових кімнат квартири [ADDRESS] після залиття складає 20983,00 грн. ( а.с. 10-23). Факт залиття квартири позивачки внаслідок несправностей в квартирі відповідача не спростований в процесі розгляду справи. Суд приймає до уваги пояснення представника позивача щодо наявності технічної описки у висновку експерта, а саме на сторінках 1 та 3 помилково зазначена квартира № 39 замість квартира № 62 .Вищевказаний висновок експерта від 01.10.2019 року сторонами не оскаржувався. Суд відхиляє посилання відповідачів на те, що експертиза відноситься до справи № 521/11701/19, оскільки вказане не є підставою недопустимості цього доказу. В своєму відзиві на позовну заяву від 11.01.2020 року вх.№ 942, відповідачі посилаються на правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду від 22.06.2018 року справа № 752/8875/15-ц, Постанові Вищого господарського суду від 11.06.2008 року справа № 15-6/413-06-10919, постанові Вищого господарського суду від 20.01.2009 року № 20/237, в яких під час вирішення питання щодо відшкодування шкоди на підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлюється презумпція вини відповідача.Вказані висновки повністю узгоджуються з Постановою Вищого господарського суду від 03.07.2008 року № 37/365/07 та Постановою Пленума Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ". В судовому засіданні, незважаючи на неодноразові роз'яснення суду, відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на спростування їх вини. Посилання відповідачів на те, що вони отримали відмову експерта [PERSON] та комісії ОСББ "Будинок молодих та успішних" від обстеження їх квартири не були підтверджені в судовому засіданні належними та допустимим доказами.Доказів звернення з боку відповідачів для обстеження їх квартири до голови ОСББ "Будинок молодих та успішних" також не надано. Посилання відповідачів на 12 абзац Постанови Верховного суду від 22.06.2018 року по справі № 752/8875/15-ц а саме : "... що працівник житлово-експлуатаційної організації не має права визначати причини залиття, а лише може зафіксувати сам факт залиття та його наслідки...." є не вірним висновком, оскільки вказана фраза приведена в зазначеній постанові як довод обгрунтування касаційної скарги, в задоволені якої було відмовлено. Суд критично оцінює посилання відповідачів на те, що в акті від 17 червня 2019 року в графі мешканець квартири зазначено [PERSON] яка не є учасником справи та мешканцем квартири № 62 , оскільки відповідачами не вказано доводи чому [PERSON] повинна набути статус учасника справи та не надано доказів що вона не є мешканцем залитої квартири, ці обставини взагалі не входять в предмет доказування при розгляді даної справи. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини. Як вбачається з акту комісії ОСББ «Будинок молодих та успішних» від 17.06.2019 року, у квартирі [ADDRESS] , де проживає позивачка були встановлені факти заливу вище розташованою квартирою № 65 , де проживають відповідачі. Отже, суд вважає, що даним актом встановлена вина [PERSON] та [PERSON] у заподіянні шкоди позивачці. Отже, сума матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачці [PERSON] в результаті залиття її квартири складає 20983,00 грн. Крім того, судом встановлено, що позивачка понесла витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцію від 11.09.2019 року (а.с. 24). Щодо вимоги позивача стягнути з [PERSON] , [PERSON] суму витрат на професіональну правничу допомогу у розмірі 7500 грн, суд відступає від позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 16.05.2019 року по справі №823/2638/18, про те, що належними доказами є рахунок та квитанція, у справі, яку розглядав Верховний Суд вартість правової допомоги була підтверджена наданням договору про надання правової допомоги, рахунком за наданні послуги з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачену на кожну з цих послуг, квитанцією та інші докази, на підставі крім вищезазначених на підставі яких суд міг оцінити критерій їх реальності, розумності їх розгляду з огляду на конкретні обставини справи, та фінансовий стан обох сторін, а також пов`язання їх із розглядом справи. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідачів від відповідальності за завдану ним шкоду. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову- на відповідача. Судовий збір у справі складає 768,40 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідачів солідарно. На підставі викладеного та

Outcome: partial