Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що вона ([PERSON]) самостійно виховує сина [PERSON], [INFO], батьком якого являється відповідач [PERSON] Так, на даний вона рази з сином [PERSON] та донькою [PERSON], 1997 року народження проживають за адресою : [ADDRESS]. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2010 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], 2008 року народження, в розмірі 400 грн., щомісячно. Однак, з часу ухвалення рішення суду, розмір витрат на утримання сина зросли. У зв'язку із змінами в економіці держави протягом останнього часу ці кошти є вкрай недостатніми для належного утримання малолітнього сина і крім того повинна сплатити комунальні послуги та мати кошти на власне проживання. Зазначає, що вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разів хвороби та на інші його життєві потреби. На її прохання відповідач іноді надає одноразову допомогу сину в розмірі 200 грн. Тому, на підставі вищенаведеного вона ([PERSON]) звертається до суду та просить збільшити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 03 липня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Позивач - [PERSON], подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у сторін по справі [PERSON] та [PERSON], [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 31 жовтня 2008 року (а.с.5). 12 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, Мукачівським міськрайонним судом ухвалено заочне рішення, яким вирішено : "Стягнути з [PERSON], [INFO] -2- народження, мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень починаючи з 29 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття" (а.с.4). З Довідки за № 3-021139 виданої управляючою компанією ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" від 06 червня 2018 року, вбачається, що [PERSON], [INFO] проживає за адресою6 [ADDRESS], і до складу її сім'ї входять: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно Довідки за №41 наданої директором Мукачівської дитячої школи мистецтв №2 Кешеля М. Від 19 червня 2018 року, [PERSON] працює в Мукачівській дитячій школі мистецтв №2 на посаді завгоспа з 06 квітня 2011 року (а.с.14). Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають -3- істотне значення. Попри це, частиною 2 вищевказаної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частин 1 та 2 статті 183 Сімейного кодексу України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. У свою чергу пунктом 4 статті 161 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, а частиною 2 статті 161 цього Кодексу встановлено, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Тобто, в даній статті чітко зазначено порядок стягнення аліментів в частці від доходу в залежності від кількості дітей, на яких стягуються аліменти в розмірі частки. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 201 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 1860 гривень. Згідно статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічно згідно з пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Право стягувача аліментів вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів, які присуджені рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року. Так, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved