Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мирогощанський Аграрій, виконуючого обовязки директора ПАТ "Мирогощанський Аграрій" [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 01 березня 2008 року він працював на посаді інженера-механіка в ДП «Мирогощанський державний іподром». В листопаді 2017 року ДП «Мирогощанький державний іподром» було реорганізовано в ПАТ «Мирогощанський Аграрій». 23 квітня 2018 року ним була написана заява про надання чергової відпустки з 24 квітня 2018 року. 21 травня 2018 року йому зателефонувала інспектор по кадрах - [PERSON] і повідомила, що згідно наказу заступника директора його відпустка закінчилася 16 травня 2018 року, тобто 21 календарний день. 22 травня 2018 року ним була написана заява, з викладенням вищевказаних обставини, на яку отримав відповідь про те, що щорічна основна відпустка йому надавалася тривалістю 28 днів з 11 січня 2018 року по 07 лютого 2018 року та її було використано повністю. 23 травня 2018 року комісією у складі в.о. директора [PERSON], головного бухгалтера [PERSON], в.о. інспектора по кадрах - [PERSON] було складено Акт про його відсутність на роботі 17, 18, 21 травня 2018 року, у якому зазначено, що він відмовився від надання пояснень та від підписання даного Акту. Проте, дані обставини не відповідають дійсності. 23 травня 2018 року, отримавши копію Наказу № 23-в від 23.04.2018 року, виданого в.о. директора ПАТ «Мирогощанський Аграрій», йому стало відомо про те, що його щорічна основна відпустка за період роботи з 29.05.2017 року по 28.05.2018 року становила 21 календарний день з 24 квітня по 16 травня 2018 року включно, згідно поданої заяви, однак він не був ознайомлений з Наказом про надання відпустки, про що свідчить відсутність його підпису на вказаному документі. 23 травня 2018 року Наказом директора ПАТ «Мирогощанський Аграрій» його було звільнено з роботи , у зв'язку з прогулами без поважних причин. В п. 2 Наказу № 19-к визначено бухгалтерії провести повний розрахунок з [PERSON] відповідно до чинного законодавства з виплатою компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 29.05.2017 року по 23.05.2018 року, тобто за 03 календарних дні. Із вказаного слідує, що з 23 квітня 2018 року йому була надана щорічна відпустка за період з 29.05.2017 року по 28.05.2018 року, яка повинна була становити не менше 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік. 08 травня 2015 року на загальних зборах трудового колективу ДП «Мирогощанський держаний іподром» було прийнято Колективний договір між дирекцією і профспілковим комітетом ДП «Мирогощанський державний іподром», укладений на 2015-2018 роки, та зареєстровано в Дубенській РДА за реєстраційним № 9 від 26.06.2015 року. Відповідно до п.п.3. п.4.10 Колективного Договору, щорічна основна відпустка надається іншим працівникам тривалістю 28 календарних днів, однак не повинна бути меншою ніж 24 календарних дні. За таких обставин, йому не було відомо про зміну в.о. директора ПАТ «Мирогощанський Аграрій» [PERSON] кількості днів щорічної основної відпустки та його не було повідомлено про вказані оставини. Статтею 252 КЗпП України передбачено гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів. Зокрема в ч. 3 даної статті вказано, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Проте, жодної згоди профспілкового комітету щодо його звільнення, в.о. директора ПАТ «Мирогощанський Аграрій» [PERSON] отримано не було. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Просить поновити його на роботі у Публічне акціонерне товариство «Мирогощанський Аграрій» на посаді головного інженера-механіка з 23 травня 2018 року. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мирогощанський Аграрій заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3071 грн. 52 коп. Покласти на виконуючого обов'язки директора ПАТ «Мирогощанський Аграрій» [PERSON], вину в незаконному звільненні [PERSON] та обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Стягнути з ПАТ «Мирогощанський Аграрій» на користь [PERSON] сплачені витрати на надання професійної правничої допомоги У судовому засіданні позивач та його представник підтримав заявленні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просить задоволити вимоги у повному обсязі. Педставник ПАТ Мирогощанський Аграрій та відповідач [PERSON] позовні вимоги заперечили повністю, зазначивши що ПАТ "Мирогощанський аграрій" та відповідач не визнає позов та заперечує його з наступних міркувань. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач та представник юридичної особи покликаються на те, що 21 грудня 2017 року керівником ПАТ "Мирогощанський аграрій" було затверджено графік чергових відпусток працівників підприємства на 2018 рік, згідно якого для [PERSON] було заплановано надання чергової відпустки у січні 2018 роцу. Згідно наказу від 09.01.2018 № 5-в [PERSON] було надано щорічну основну відпустку з 11 січня по 7 лютого 2018 року. Тобто, позивачу у 2018 році вже було надано основну відпустку тривалістю не менш як 24 календарних дні, як це передбачено ч. 1 ст. 6 Закону України "Про відпустки". 23 квітня 2018 року позивач написав заяву про надання чергової відпустки з 24 квітня 2018 року. Тривалості, на яку позивач просить надати відпустку, у його заяві не було вказано. Також, у заяві не було вказано виду відпустки, яку хоче отримати працівник (у заяві позивач зазначив про надання чергової відпустки, якої немає серед видів відпусток, визначених ст. 4 Закону України "Про відпустки"). Тобто, позивач подав заяву про надання незрозумілого виду відпустки, поза графіком відпустом, і до того ж, про надання термінової відпустки (із наступного дня після написання заяви). Наказом від 23.04.2018 № 23-в [PERSON] було надано відпустку тривалістю 21 календарний день з 24 квітня по 16 травня 2018 року. З метою ознайомлення позивача із наказом про надання відпустки, інспектор з кадрів [PERSON] 23.04.2018 телефонувала позивачу на його мобільний телефон, однак останній не відповідав на дзвінки. Після написання заяви, позивач не поцікавився результатом розгляду його заяви керівником підприємства, і 24 квітня 2018 року не вийшов на роботу. Слід відмітити, що чинне законодавство, зокрема, частина десята статті 10 Закону України "Про відпустки", зобов'язує власника або уповноваженого ним органу повідомляти працівнику лише про дату початку відпустки і лише щодо відпусток, встановлених графіком відпусток. Оскільки позивачу надавалась відпустка, яка не встановлена графіком відпусток, то у відповідача був відсутній обов'язок повідомляти позивача про дату початку відпустки і її тривалість. Отже, позивач пішов у відпустку не узгодивши її тривалості із адміністрацією підприємства. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, наприклад у зв'язку з самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом відпустки. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 вересня 2017 року у справі 6-1412цс17, самовільне використання працівником відпустки визнається прогулом і може бути причиною звільнення працівника. В наказі від 23.04.2018 № 23-в керівником підприємства було погоджено позивачу відпустку лише терміном 21 день за фактично відпрацьований час (оскільки основну відпустку позивачем уже було використано у 2018 році). Використання ж відпустки понад погоджений термін вважається самовільним, тобто прогулом.Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Оскільки позивач був відсутній на роботі без поважних причин 17, 18 та 21 травня 2018 року, відповідач правомірно звільнив його на підставі п.4 ст.40 КЗпП. Щодо міркувань позивача про необхідність отримання попередньої згоди профспілкового комітету на його звільнення слід зазначити таке. Відповідно до пункту 3.1. статуту Професійної спілки працівників ДП "Мирогощанський державний іподром", членом профспілки може бути кожен, хто працює в ДП "Мирогощанський державний іподром", визнає статут, виконує рішення профспілки і сплачує членські внески. Згідно до положень пункту 4.1. статуту Професійної спілки працівників ДП "Мирогощанський державний іподром" ця профспілкова організація створюється з членів профспілки або бажаючих вступити до профспілки, які працюють в ДП "Мирогощанський державний іподром". Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, 21.11.2017 зареєстровано припинення юридичної особи ДП "Мирогощанський державний іподром". Відповідно до ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Отже, із 21.11.2017 не існує жодної особи, яка є працівником ДП "Мирогощанський державний іподром", оскільки відсутня така юридична особа. Так само, не існує жодного члена виборчого профспілкового органу не існуючого підприємства. Працівниками ПАТ "Мирогощанський аграрій" не було створено профспілкової організації. За таких обставин, адміністрація ПАТ "Мирогощанський аграрій" об'єктивно не могла погодити звільнення позивача із виборним органом профспілки, оскільки на підприємстві не діє жодна профспілкова організація. Враховуючи викладенні заперечення, які підтримали у судовому засіданні, вважають позовні вимоги позивача безпідставними та просять суд у їх задоволенні відмовити повністю. Допитана у судовому засіданні у якості свідка інспектор з кадрів Мирогощанського ПАТ « Аграрій» [PERSON] дала показання про те, що з наказом про надання відпустки позивач не був ознайомленний. Чому не ознайомила з наказом, пояснити не може. По закінченню дії наказу про надання відпустки позивачу особисто 23.04.2018 телефонувала позивачу на його мобільний телефон, однак останній не відповідав на дзвінки. Після написання заяви позивач не поцікавився результатом розгляду його заяви керівником підприємства, і 24 квітня 2018 року не вийшов на роботу. Згідно до укладеного колективного трудового договору позивач мав право на 28 календарних днів відпустки за умови відпрацювання повного періоду календарного року. На час підготовки наказу про надання відпустки особисто вирахувала 24 календарні робочі дні для надання відпустки позивачу, оскільки вважала, що останій не відпрацював повного календарного року. Також у судовому засіданні підтвердила, що чергову основну відпустку позивачу, згідно до наказу від 23.04.2018 року було надано за період роботи з 29.05.2017 року по 28.05.2018 року, тобто за повний календарний рік. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання про те, що вона працює головним бухгалтером ПАТ Мирогощанський « Аграрій». 23.05.2018 року вона була у складі комісії при складенні акту про прогул без поважних причин не виходу на роботу [PERSON] 17,18,21 травня 2018 року. Розрахунок відпускних проводився на підставі виданого наказу виконуючого директора підприємства. Чому позивачу не вуло надано відпустку тривалістю 28 календарних днів, їй не відомо. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийов до висновку про часткове задоволення позовних вимог із слідуючих підстав. 23 квітня 2018 року [PERSON] була написана заява про надання чергової основної відпустки з 24 квітня 2018 року та подана виконуючому директора ПАТ Мирогощанський « Аграрій». Того ж дня, виконуючим обовязки директора підприємства [PERSON] завізовано подану заяву та скеровано до відділу кадрів для підготовки наказу ( а.с. 21.) 21 травня 2018 року до позивача [PERSON] зателефонувала інспектор по кадрах - [PERSON] і повідомила, що згідно наказу заступника директора його відпустка закінчилася 16 травня 2018 року, тобто 21 календарний день. 23 травня 2018 року комісією у складі в.о. директора [PERSON], головного бухгалтера [PERSON], в.о. інспектор по кадрах - [PERSON] було складено Акт про його відсутність [PERSON] на роботі 17, 18, 21 травня 2018 року, де зазначно, що він відмовився від надання пояснень та від підписання даного Акту. Судом достовірно встановлено, що лише 23 травня 2018 року позивачем, отримавши копію Наказу № 23-в від 23.04.2018 року, виданого в.о. директора ПАТ «Мирогощанський Аграрій» про те, що його щорічна основна відпустка за період роботи з 29.05.2017 року по 28.05.2018 року становила 21 календарний день з 24 квітня по 16 травня 2018 року включно, згідно поданої заяви. 23 травня 2018 року Наказом директора ПАТ «Мирогощанський Аграрій» його було звільнено з роботи, у зв'язку з прогулами без поважних причин. Відповідно до ст.74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Частиною 1 ст.75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно до колективного договору на 2015-2018 роки, який є чинним та затверджений загальними зборами трудового колективу ДП «Мирогощанський державний іподром» було укладено Колективний договір між дирекцією і профспілковим комітетом ДП «Мирогощанський державний іподром», правонаступником якого є Мирогощанський «Аграрій» щорічна основна відпустка надається іншим працівникам, тривалістю 28 календарних днів, однак не повинна бути меншою ніж 24 календарних дні. (а.с. 27-28). За таких обставин, суд вважає, що оскільки позивачу згідно до наказу про надання відпустки зазначено період роботи за повний календарний рік та з урахуванням укладеного трудового колективного договору позивач мав право на отримання 28 календарних днів відпустки. Визначення у наказі тривалості наданої відпустки у 21 день суд вважає безпідставним та таким. що порушує умови колективного договору та Конституційні права позивача. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач не був ознайомлений з наказом про надання відпустки тривалістю у 21 календарний день, правомірно вважав надання йому відпустки у 28 календарних днів, суд приходить до переконливого висновку, що твердження сторони відповідача про звільнення за прогул без поважних причин є безпідставними, а відтак винесення оспорюваного наказу про звільнення позивача з цих підстав незаконним. Приймаючи до уваги встановленні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку про необхідність поновлення порушеного трудового права шляхом поновлення позивача на роботі за основним місцем праці. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці, згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Згідно ч.І ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належатьвитрати на професійну правничу допомогу ( п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України). Згідно п. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно розрахунку витрат на правничу допомогу, вставлено, що витрати, пов»язані з виконанням Договору з урахуванням потреб для надання правничої допомоги в суді першої інстанції склали 3000 гривень (а.с. 101). Перевіривши поданий стороною позивача розрахунок виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 10010 грн. 88 коп., суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Разом з тим, суд вважає позовну вимогу в частинні застосування до відповідача, [PERSON], припису ст. 237 КЗпП України а саме, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи- безпідставним, оскільки таке застосування при постановленні судового рішення можливе лише, якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. За таких обставин, у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Outcome: approved