Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачів з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №87/29/13-OVER від 01.04.2013 року в сумі 4296003,81 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.04.2013 року між АТ "Златобанк" та відповідачем ПП "Масляна Родина" було укладено договір про надання овердрафту №87/29/13-OVER, згідно якого відповідачу строком до 31.03.2013 року було встановлено ліміт для оплати витрат, повязаних з поточною діяльністю в розмірі 500000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 28% річних. 12 квітня, 29 квітня, 30 травня та 26 червня 2013 року між АТ "Златобанк" та відповідачем ПП "Масляна Родина" було укладено додаткові угоди, відповідно, №1, №2, №3 та №4. За умовами додаткової угоди №4 кредит відповідачу ПП "Масляна Родина" надано у формі відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 3500000,00 грн. В подальшому, 15.07.2013 року було укладено договір про внесення змін до кредитного договору. Забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором здійснено договором поруки №87/29/13-OVER/Р-1 від 01.04.2013 року, укладеним між Банком та [PERSON] 12 квітня та 29 квітня 2013 року між АТ "Златобанк" та відповідачем [PERSON] було укладено додаткові угоди, відповідно, №1 та №2, а 26 червня 2013 року - договір про внесення змін до договору поруки. Вказує, що свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав надав відповідачам кредит, однак останні взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконували, в результаті чого виникла заборгованість і станом на 02.12.2014 року становить 4296003,81 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 3499999,85 грн., заборгованість за процентами 736041,04 грн., пеня 54962,92 грн., штраф 5000,00 грн. Зазначає, що наслідками порушення відповідачами зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Представник ПП "Масляна Родина" причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений, тим самим умисно затягуючи розгляд справи та зловживаючи своїми процесуальними правами. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача - ПП "Масляна Родина" неповажною та розглянув справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності. З приводу позову в частині стягнення заборгованості з [PERSON] заперечив, посилаючись на припинення договору поруки з підстав, які виклав письмово. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Факт укладення 01.04.2013 року між АТ "Златобанк" та відповідачем ПП "Масляна Родина" договору про надання овердрафту №87/29/13-OVER, згідно якого відповідачу строком до 31.03.2013 року було встановлено ліміт для оплати витрат, повязаних з поточною діяльністю в розмірі 500000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 28% річних, а також факт укладення 12 квітня, 29 квітня, 30 травня та 26 червня 2013 року додаткових угод, відповідно, №1, №2, №3 та №4, та 15.07.2013 року договору про внесення змін до кредитного договору, за якими відповідачу ПП "Масляна Родина" надано кредит у формі відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 3500000,00 грн. підтверджується копіями такого договору та угод (а.с. 9-22). Умовами даних кредитних договорів було передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Однак, такого свого обовязку відповідач ПП "Масляна Родина" неналежним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 02.12.2014 року становить 4296003,81 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 3499999,85 грн., заборгованість за процентами 736041,04 грн., пеня 54962,92 грн., штраф 5000,00 грн. (а.с. 54). Будь-якого іншого розрахунку заборгованості відповідачем суду не представлено, а тому суд вважає, що за вказаним вище розрахунком заборгованість нарахована з урахуванням положень ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобовязанням і визнає його правильним. Отже судом встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором від 01.04.2013 року та додатковими угодами і договором про внесення змін виконав у повному обсязі передав відповідачу ПП "Масляна Родина" предмет цих договорів - кредитні кошти в сумі 3500000,00 грн. Також судом встановлено, що відповідач ПП "Масляна Родина" належним чином не виконував умов кредитного договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Так, статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором здійснено договором поруки №87/29/13-OVER/Р-1 від 01.04.2013 року, укладеним між Банком та [PERSON] 12 квітня та 29 квітня 2013 року між АТ "Златобанк" та відповідачем [PERSON] було укладено додаткові угоди, відповідно, №1 та №2, а 26 червня 2013 року - договір про внесення змін до договору поруки (а.с. 23-30). Договір поруки діє до повного припинення зобовязань ПП "Масляна Родина" за основним договором (п. 6.1. договору поруки). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник ПП "Масляна Родина" (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 31 березня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом із тим, як установлено судом та підтверджується випискою з особового рахунку ПП "Масляна Родина" (а.с. 36-49), після 31 березня 2014 року сторони продовжили виконувати свої права та обов'язки відповідно до первинних умов кредитного договору - згідно з графіком щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 08 травня 2014 року, коли боржник перестав погашати кредит. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 08 травня по 05 грудня 2014 року (часу звернення позивача до суду, а.с. 70) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 14 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14. Таким чином, оскільки позов до поручителя був предявлений лише 05.12.2014 року (здано на пошту, а.с. 69), основний боржник перестав виконувати свої кредитні зобовязання 08 травня 2014 року, щомісячно 14 числа наставав строк погашення кожного чергового платежу і саме з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Таким чином, шестимісячний строк для предявлення вимог до поручителя слід обраховувати з 14 травня 2014 року. Предявлений же позов поданий після закінчення зазначеного шестимісячного строку, що є підставою для визнання поруки [PERSON] припиненою. З огляду на вказане та враховуючи, що відповідачем ПП "Масляна Родина" порушувались умови кредитного договору, а тому суд знаходить підстави для стягнення з нього заборгованості, яка станом на 02.12.2014 року становить 4296003,81 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 3499999,85 грн., заборгованість за процентами 736041,04 грн., пеня 54962,92 грн., штраф 5000,00 грн. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. (а.с. 68). На підставі викладеного та

Outcome: approved