Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

23.08.2012 слідчим СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про порушення кримінального справи по факту самовільного заняття земельної ділянки (Т. 1 а.с. 13). Як слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню №12012040720000108 [PERSON] 30.01.2013 та 26.04.2013 повідомлено про підозру (а.с.17). Зазначені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження витребуваними судом для огляду (Т. 2 а.м.к.п. 1, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 1-2) (Т. 2 а.м.к.п. 51-52, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 3-5). За результатами досудового розслідування у кримінальному провадження щодо [PERSON] 26.04.2013 складено обвинувальний акт, за ознаками злочинів передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 172 КК України (Т. 1 а.с. 15-16, Т. 2 а.м.к.п. 61-62, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 6-9), який 11.07.2013 направлено до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду по суті (Т. 3 а.м.к.п. 6, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 6). Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2015 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в сумі 5100 грн. За ч. 1 ст. 172 КК України [PERSON] виправдано (Т.1 а.с. 24-27, Т.4 а.м.к.п. 70-73, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 11-17). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 частково скасовано вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2015 щодо визнання [PERSON] винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. У виправдані її за ч. 1 ст. 172 КК України залишено без змін. Кримінальне провадження направлено на новий розгляд у суді першої інстанції в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 197 -1 КК України (Т. 1 а.с. 28-30, Т. 4 а.м.к.п. 123-125, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 18-23). Під час підготовчого судового засідання Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 07.04.2016 повернув обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 197-1 КК України у звязку з невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України (Т. 1 а.с. 31-32, Т. 4 а.м.к.п. 169-170, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 24-27). За результатами досудового розслідування процесуальним керівником [PERSON] 29.04.2016 винесено постанову про закриття кримінального провадження щодо [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (Т. 4 а.м.к.п. 180-183, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 28-34). 06.06.2016 прокуратурою Дніпропетровської області постанову про закриття кримінального провадження скасовано як незаконну та винесену передчасно (Т. 4 а.м.к.п.189, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 35). За результатами додаткового досудового розслідування прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 [PERSON] 17.11.2016 винесено постанову про закриття кримінального провадження №12012040720000108 щодо [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з невстановленим достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримання (Т. 4 а.м.к.п. 207-210, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 36-43). У цей же день процесуальним керівником винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постанова про закриття кримінального провадження не оскаржувалась та не скасовувалась (Т. 4 а.м.к.п. 211-214, Т. 2 витяг з к.п.а.с. 44-51). Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 1167 ЦК України\~передбачено, що\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. \~. Відповідно до вимог\~ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" N 266/94-ВР від 01.12.94 (зі змінами), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність",\~"Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю"\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Стаття 2 зазначеного Закону України N 266/94-ВР від 01.12.94 (зі змінами) передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Аналізуючи встановлені\~факти і\~надані докази,\~суд вважає,\~що має\~місце факт\~незаконного перебування\~[PERSON]\~під слідством\~і незаконного\~застосування до\~неї примусових\~приводів (Т.\~1\~а.с.\~19,\~21,\~23).\~При визначенні\~періоду незаконного\~перебування позивача\~під слідством\~та судом\~враховується рішення\~Конституційного Суду\~України N\~9-рп/99\~від 27.10.99\~по справі\~N\~1-15/99,\~згідно якого\~притягнення до\~кримінальної відповідальності,\~як стадія\~кримінального переслідування,\~починається з\~моменту пред'явлення\~особі обвинувачення\~у вчиненні\~злочину. Отже, початком перебігу такого строку слід вважати 30.01.2013, а саме з моменту повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а кінцем перебігу зазначеного строку слід вважати 17.11.2016 (день винесення постанови про закриття кримінального провадження, за винятком періоду з 29.04.2016 по 06.06.2016, коли кримінальне провадження було закрито). Тому, загальний строк незаконного перебування позивача під слідством становить 44 місяці 11 днів. У відповідності до\~ст. 4 Закону України N 266/94-ВР від 01.12.94 року\~(зі змінами), відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 2 та 3\~статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру\~не менше одного\~мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік"\~установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні. Пунктом 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд погоджується з твердженнями позивачки, що внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду вона впродовж тривалого проміжку часу (44 місяців) зазнавала душевних страждань, пов'язаних з протиправною поведінкою щодо неї, оскільки її піддівали примусовому приводу, інформація відносно неї про порушену кримінальну справу принижувала честь та гідність і її ділову репутацію, що формувало в її оточенні і на роботі негативну думку про неї. Вказані обставини порушили звичайний ритм життя позивача, призвели до погіршення реалізації нею своїх звичок і бажань, внаслідок чого [PERSON] була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спрямовувати свої зусилля на захист і відновлення попереднього становища. Разом з цим надана позивачем довідка від 14.09.2018, якою вона підтверджує погіршення свого стану здоровя внаслідок незаконного перебування її під слідством суд оцінює критично. Так, з довідки видно, що остання зверталася до кардіолога. Має діагноз гіпертонічна хвороба 1 ст. 2 ступені. Посттравматичний стресовий розлад. Однак в довідці не зазначено період за який виник посттравматичний стресовий розгляд. Довідка датована 14.09.2018, а кримінальне провадження щодо [PERSON] закрите 17.11.2016. Тобто за два роки до дати видачі довідки. Зазначена довідка не підтверджує причинно-наслідковий звязок погіршення стану її здоровя з її перебуванням під слідством (Т. 1 а.с. 77). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, яку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру відшкодовування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, висловлена Верховним судом у постанові від 21.11.2018 по справі № 619/1922/16 та постанові від 27.11.2018 по справі № 727/3926/16. Так, з 01.01.2018 установлена мінімальна заробітна плата у розмірі 3 723 грн. Позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 500000 грн., однак суд вважає, що такий розмір моральної шкоди позивачем значно завищений та об'єктивно нічим не підтверджений. Враховуючи вищевказані норми Закону та факт перебування позивача під слідством та судом повних 44 місяці та 11 днів, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 165177,10 грн. (3723 грн. х 44 місяці+ 124,10 грн. х 11 днів). Приймаючи до уваги висновки постанови Верховного Суду по справі № 757/32334/15-ц від 28.03.2018, суд вбачає, що вказаний розмір відшкодування з урахуванням моральних страждань, спричинених позивачці, є розумним і достатнім. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Посилання третьої особи, прокурора на пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону\~України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" N 1774-УІІІ від 06.12.2016 (із змінами, внесеними згідно із\~Законом N 2415-VIII від 15.05.2018) якими встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року, суд вважає безпідставними, оскільки Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", чітко визначено порядок відшкодування даної шкоди виходячи саме з мінімальної заробітної плати. Доводи представника Державної казначейської служби про те, що Казначейство не є належним відповідачем у справі не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки у даному випадку стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України. Таким чином, позов необхідно задовольнити частково та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 165177, грн моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовити. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави, так як відсутній порядок компенсації судових витрат у зв'язку із звільненням обох сторін від їх оплати.

Outcome: partial