Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач 22. 05. 2015 року звернувся до суду з позовом до Малого підприємства виробничо-комерційної фірми «Дорстрой», [PERSON], приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі- продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що 01. 12. 1994 року між Фондом комунального майна м. Черкаси та Організацією Орендарів торгівельного підприємства Черкаський міський комерційний центр «Промтовари» було укладено договір купівлі-продажу №2-5597, відповідно до якого Організація Орендарів передало у власність поряд з іншим нерухомим майном цілісний майновий комплекс «Магазин № 8». Правонаступником Організації Орендарів стало ЗАТ „Торгово-виробниче підприємство «Промтовари», що підтверджується відповідним статутом товариства.На підставі вказаного договору КП «ЧООБТІ» 12. 12. 1997 року було видано позивачу реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, в якому значиться об'єкт по вул. 2-го Українського фронту № 87, до складу якого входять магазин літера «Б», котельня та пункт приймання склотари, позначені відповідно літерами «б» і «Л».Котельня та пункт приймання склотари конструктивно нерозривно пов'язані з приміщенням магазину, який позначений літерою «Б», які всі разом входять до цілісного майнового комплексу «Магазин № 8». Позивачем було оформлено всі необхідні правовстановлюючі документи на об'єкт по вул. 2-го Українського фронту № 87, на котельню та пункт приймання склотари. У кінці 2012 році позивачу стало відомо про те, що між відповідачем МП ВКФ «Дорстрой» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року посвідчений нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 437, згідно з яким було продано магазин № 42, розташований по вулиці ІІ-го Українського фронту, 86, а також інші нежитлові приміщення, до яких увійшли пункт приймання склотари та котельня (літера «Л» та «б» відповідно), що розташовані по вул. 2-го Українського фронту № 87. Вважає, що відповідач МП ВКФ «Дорстрой» не мав права продавати пункт приймання склотари котельню, оскільки МП ВКФ «Дорстрой» не є власником цих приміщень. Оскаржуваним договором купівлі-продажу від 29 . 01. 1998 року за № 437 МП ВКФ Дорстрой разом з магазином № 42, який розташований по вул. 2-го Українського фронту № 86 , відчужив об'єкт, який йому на дату купівлі-продажу не належав, а саме: пункт приймання склотари та котельню (літери «Л» та «б» відповідно), що розташовані по вул. ІІ-го Українського фронту № 87 та з 1997 року зареєстрований за ЗАТ Промтовари (правонаступником Організації оренд: торгівельного підприємства Черкаський міський комерційний центр Промтовари). В подальшому [PERSON] договором дарування подарував дане майно відповідачу [PERSON], яка прийняла в дар ? частину нежилого приміщення (частину магазину) приміщення літ.: А, а; сараї Ж, З, И, К, Л,Б, площею 90, 6 кв. м., ракушникового обкладений плиткою, що знаходиться по вул. ІІ Українського Фронту № 85-87 в м. Черкаси. Просить суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року, укладений між МП ВКФ «Дорстрой» та [PERSON], посвідчений нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєтрі за № 437 в частині належного на праві власності Закритому акціонерному товариству Промтовари нерухомого майна в літері Л та б, розташованого по вулиці ІІ-Українського фронту, 87 в м. Черкаси та витребувати дане нерухоме майно з чужого незаконного володіння, а саме від [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити та стягнути понесенні судові витрати з МП ВКФ "Дорстрой". Представник позивача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просила їх задоволити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти позову, просилаючись на те, що реєсстраційне посвідченння що видане 12. 12. 1997 року не є правостановлюючим документом, надав заяву про закритття провадження у справі, просив застосувати строки позовної давності, в частинні витребування майна відмовити. Представник МП ВКФ "Дорстрой" до судового засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила, від отримання кореспонденції ухилилась. [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення, так як нею було оформлено договір відповідно до законодавства, яке діяло на час укладання угоди. Заслухавши пояснення сторін, думку адвоката, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 01. 12. 1994 року між Фондом комунального майна м. Черкаси та Організацією Орендарів торгівельного підприємства Черкаський міський комерційний центр «Промтовари» було укладено договір купівлі-продажу №2-5597, відповідно до якого Організація Орендарів передало у власність поряд з іншим нерухомим майном цілісний майновий комплекс «Магазин № 8». Правонаступником Організації Орендарів стало ЗАТ „Торгово-виробниче підприємство «Промтовари», що підтверджується відповідним статутом товариства.На підставі вказаного договору КП «ЧООБТІ» 12. 12. 1997 року було видано позивачу реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, в якому значиться об'єкт по вул. 2-го Українського фронту № 87, до складу якого входять магазин літера «Б», котельня та пункт приймання склотари, позначені відповідно літерами «б» і «Л». Котельня та пункт приймання склотари конструктивно нерозривно пов'язані з приміщенням магазину, який позначений літерою «Б», які всі разом входять до цілісного майнового комплексу «Магазин № 8». Позивачем було оформлено всі необхідні правовстановлюючі документи на об'єкт по вул. 2-го Українського фронту № 87, в тому числі на котельню та пункт приймання склотари. Відповідно до тексту договору купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року укладеного між МП ВКФ «Дорстрой» та [PERSON] зазначені приміщення котельні та пункту приймання склотари продані іншим особам, без відома та дозволу ЗАТ «Торгово-виробниче підприємство «Промтовари». Вищезазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №437. Відповідно до тексту договору, належність МП ВКФ «Дорстрой» на праві власності магазину та будівель підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченим другою Черкаською державною нотаріальною конторою від 24. 06. 1994 року та свідоцтвом про право власності виданим 24. 07. 1994 року Фондом комунального майна у м. Черкаси, зареєстрованим у Черкаському інвентарбюро за №1514. Дане свідоцтво про право власноївід 27. 07. 1994 року на яке послався нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу видане на магазин, що знаходиться за адресою: вул. 2-го України фронту, 86 в м. Черкаси. Незважаючи на це, нотаріус, посвідчуючи договір купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року без жодної правової підстави змінив адресу майна, що стало обєктом купівлі-продажу, у тому числі адресу місця знаходження будівлі котельні та пункту приймання склотари позначені в інвентаризаційній справі літерами «Л» та «б» фактично знаходяться за адресою: вул. ІІ-го Українського фронту, 87 в м. Черкаси Відповідно до матеріалів справи встановлено, що відстань між будинком, знаходиться за адресою: вул. 2-го Українського фронту 86 в м. Черкаси та приміщень під літерами «Л» та «б», що знаходяться за адресою: вул. 2-го Українського фронту 87 в м. Черкаси, та які є складовою частиною цілісного майнового комплексу магазину № 37, становить 740 метрів. Це означає, що допоміжне приміщення магазину № 37 у вигляді котельні та пункт приймання склотари не могли бути і не є складовими частинами магазину № 42, що відповідно до наданих нотар правовстановлюючих документів розташовані від нього на значній відстані, оскільки воно конструктивно призначено для обслуговування магазину № 37. Зазначене підтверджує неправомірність дій нотаріуса, оскільки відповідно до пункту 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальній нотаріусами України від 14. 06. 1994 року№18/5 затвердженої наказом Міністерства юстиції України, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії, оскільки її вчинення суперечить закону. У цьому ж пункті зазначено, що «нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства». Таким чином, нотаріус фактично виступив від імені колективних власників ЗАТ «Промтовари» та без їхнього відому розпорядився майном, яке їм належало на праві власності.У жодному з наданих нотаріусом на запит суду документів що стали підставою посвідчення договору купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року, не зазначено про належність на праві власності МП ВКФ «Дорстрой» будівель літерами «Л» і «б». Виходячи із наявних документів, перехід права власності від МП «Дорстрой» до [PERSON] здійснено нотаріусом на підставі власного тлумачення умов договору від 24. 06. 1994 року та відомостей, що містяться у свідоцтві про право власності від 24.07.1994 року. Згідно пункту 30 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14. 06. 1994 №18/5 затвердженої наказом Міністерства юстиції України «угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується».Такі документи нотаріус приймає лише при наявності на них запису про реєстрацію. Аналогічне положення закріплене у пункті 49 Інструкції відповідно до якого документи щодо майна, що підлягає реєстрації, приймається нотаріусом за наявності відмітки реєструючого органу, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. У даному пункті також зазначено, що при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно у осіб, які його відчужують. Із поданих для дослідження у судовому засіданні на вимогу суду приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] документів, встановлено, що у них відсутні записи про реєстрацію, зокрема, права власності на спірні приміщення під літерами «Л» та «б», що у період посвідчення угоди належали Позивачу відповідно до наданого ним для огляду у судовому засіданні оригіналу реєстраційного посвідчення. Доводи Відповідача, зокрема про те, що нібито реєстраційне посвідчення видане 12. 12. 1997 року ЗАТ «ТВП «Промтовари» не є правовстановлюючим документом не знаходять свого підтвердження, оскільки, як зазначено вище, воно є невідємною частиною правовстановлюючого документа. Дане реєстраційне посвідчення, разом з договором купівлі-продажу №2- 5597, свідоцтвом від 14. 07. 1995 року про право власності виданим Фондом державного майна у м. Черкаси за №19/2-5597 ЗАТ «ТВП «Промтовари» у своїй сукупності є необхідними та достатніми документами, які дають обґрунтовані підстави вважати, що спірні приміщення під літерами «Л» і «б» у момент вчинення нотаріусом нотаріальної дії належали позивачу. В судовому засіданні не встановлені правоустановчі документи, які б підтверджували факт реєстрації КП «ЧООБТІ» права власності на приміщення позначені в інвентаризаційній справі під літерами «Л» та «б» за МП ВКФ «Дорстрой». 07. 10. 2015 року, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] копію нотаріальної справи про посвідчення договору купівлі-продажу магазину №42, що розташований по вулиці 2-го Українського фронту, 85-87, а також інших нежитлових приміщень до складу яких увійшли пункт приймання склотари та котельня (літери «Л» та «б» відповідно), що розташовані в м. Черкаси по вул. 2-го Українського фронту, 87 від 29. 01. 1998 року укладеного між МП «Дорстрой» та [PERSON] Під час розгляду справи, судом встановлено, що надані нотаріусом на ухвалу суду матеріали нотаріальної справи не містять документів, які у відповідності до вимог законодавства, що діяло на час вчинення нотаріальної дії, були необхідними для посвідчення оспорюваного правочину. Відповідно до пункту 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14. 06. 1994 №18/5, в редакції, яка діяла на час вчинення нотаріальної дії, документи, на підставі яких нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року укладеного між МП «Дорстрой» та [PERSON], повинні були бути приєднаними до примірника угоди що залишається в справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Як зазначено у договорі від 29. 01. 1998 року, належність МП ВКФ «Дорстрой» на праві власності магазину та будівель підтверджено договором купівлі продажу посвідченим Другою Черкаською держнотконторою від 24. 06. 1994 року та свідоцтвом про право власності, виданим 24. 07. 1994 року Фондом комунального майна зареєстрованому в Черкаському інвентарбюро за № 1514. Відповідно до наявного в матеріалах цивільної справи свідоцтва про право власності, виданого 24. 07. 1994 МП ВКФ «Дорстрой» Фондом комунального майна в м. Черкаси, його невідємною частиною є додаток, де перелічується майно, ще обєктом приватизації. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24. 06. 1994 МП ВКФ «Дорстрой» придбало майно, перелік якого зазначено у відомостях інвентаризації та акту оцінки, які додаються до зазначеного договору. Однак, як встановлено у судовому засіданні у матеріалах нотаріальної справи як відсутні зазначені два документи, які є невідємними додатками правовстановлюючих документів. Крім того, у судовому засіданні нотаріус пояснив, що у нього вони відсутні. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що у ЗАТ «ТВ «Промтовари» є правовстановлюючі документи, а у МП ВКФ «Дорстрой» - відсутні. Факт належності позивачу на праві власності спірних приміщень під літерами «Л» і «б» підтверджується іншими доказами, зокрема: листом від 13. 11. 1998 року № 138 Управління комунального майна м.Черкаси, яким підтверджується факт продажу Організації Орендарів торгівельного підприємства Черкаський міський комерційний центр «Промтовари» приміщень магазину № 37, що позначений в інвентаризаційній справі під літерою «Б», а також спірних приміщень - прибудови котельні та пункту прийому склотари (сарай), і позначені під літерами «Л» та «б», зведеним актом форми № 5, станом на 03. 10. 2005 року, вартості будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. 2-го Українського фронту, 87, м. Черкаси відповідно якого за вказаною адресою знаходиться магазин під літерою «Б», сарай під літерою «Л», котельня під літерою «б» та огорожа № 2. Даний акт міститься матеріалах інвентаризаційної справи та повністю узгоджується з іншими доказами, довідкою від 15. 01. 2003 року №75 КП «ЧООБТІ» відповідно до якої будівлі» літерами «Л» та «б» зареєстровані водночас за ЗАТ «ТВП «Промтовари» на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом 01. 12. 1994 року і одночасно за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 23. 10. 1998 року. Даною довідкою підтверджується факт подвійної реєстрації спірних приміщень під літерами «Л» «б». Зазначені приміщення за МП ВКФ «Дорстрой» ніколи зареєстрованим не були та в його власності не перебували. Згідно пункту 5 Інструкції та статті 5 закону України «Про нотаріат» нотаріуси зобов'язані здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до Закону «Про нотаріат» і принесеної присяги, сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду, зберігати в таємниці відомості, одержані ними, у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій, відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Відповідно до ст. 42 закону України «Про нотаріат» нотаріус під час нотаріального посвідчення договору під час виникнення будь-яких сумнівів щодо відповідності між поданими документами та заявленими правами, міг відкласти нотаріальну дію до витребування додаткових відомостей або документів від посадових осіб підприємств, установ і організацій. Нотаріуса у будь-якому разі законодавство зобовязувало відмовитись від вчинення нотаріальної дії і на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Зокрема, залучити до вчинення нотаріальної дії позивача та витребувати у нього відповідні документи та за його заявою відкласти вчинення нотаріальної дії до десяти днів, що було б необхідним для звернення до суду з позовом про оскарження, начебто існуючих, прав МП ВКФ «Дорстрой» на приміщення під літерами «Л» та «б», що на той час були складовими частинами цілісного майнового комплексу, що належав на праві власності позивачу. Таким чином нотаріусом було неправомірно включено до переліку майна, що підлягає відчуженню будівлі котельні та пункту приймання склотари під літерами «Л» та «б». Крім того, у період 1998 року приватний нотаріус [PERSON] у своїй діяльності керувалася Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14. 06. 1994 №18/5 затвердженої наказом Міністерства юстиції України, відповідно до п. 50 Інструкції нотаріус крім правовстановлюючих документів вимагав від бюро технічної інвентаризації довідку-характеристику щодо нерухомого майна, що підлягає реєстрації. У період 1998 року порядок видачі довідок-характеристик регулювався наказом № 35 від 30. 04. 1996 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі довідок - характеристик на обєкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації». Згідно п. 1.2 Інструкції, довідка - характеристика може бути видана тільки на обєкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, стосовно яких проведено технічну інвентаризацію і державну реєстрі і відповідному бюро технічної інвентаризації. Аналізуючи зміст довідки-характеристики № 368 за січень 1998 року; яка згідно матеріалів нотаріальної справи наданих нотаріусом є одним із документі підставі якого приватний нотаріус [PERSON] посвідчувала оспорюваний правочин, встановлено, що вона видана юридичній особі МП ВКФ «Дорстрой». При цьому в супереч вимогам Інструкції (п.1.2) про порядок видачі довідок-характеристик; службова особа ЧООБТІ внесла до неї відомості про майно, яке належало іншій юридичній особі на праві власності. Зокрема, магазин під літерою «Б», що не оспорюється, а також спірні приміщення під літерами «Л» і «б». Зазначений факт безпосередньо свідчить про те, що довідка-характеристика видавалась з порушенням Інструкції про порядок її видачі. Крім цього, дана довідка була видана з порушення порядку видачі ще й тому, що в момент її видачі, спірні приміщення, що зазначені у ній уже були зареєстрованим за ЗАТ «ТВП «Промтовари» і ЧООБТІ не заперечувало даного факту. При цьому, спірні приміщення ніколи не були зареєстрованими за МП ВК «Дорстрой» і ніколи у його власності не перебували. Відповідно до довідки № 75 від 15. 01. 2003 року ЧООБТІ на спірні приміщення існує подвійна реєстрація. Зокрема, на день видачі довідки спірні приміщення зареєстровані і за ЗАТ «ТВП «Промтовари» на підставі договору купівлі - продажу від 01. 12. 1994 року і за [PERSON] на підставі договору дарування від 23. 10. 1998 року. Нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року, як вона пояснила в судовому засіданні, за вказівкою сторони, внесено до переліку майна що підлягає відчуженню приміщення під літерами «Ж», «З», «И», «К», «Л» та «б». При цьому приміщення під літерою «Б», яке було у переліку приміщень, що належить МП ВКФ «Дорстрой» не внесла до переліку майна, що підлягає відчуженню. Це свідчить про вибірковість дій нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу. Це призвело до того, що нотаріус, внесла до договору купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року частину майна зазначеного у довідці-характеристиці № 368, внісши до переліку майна, що підлягає продажу приміщення під літерами «Ж», «З», «И», «Я «Л» та «б», а також взяла до уваги довідку-характеристику, яка видана з порушення законодавства та не відповідала дійсності. Вказаними діями нотаріус порушила п. 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14. 06. 1994 року №18/5 затвердженої наказом Міністерства юстиції, в якому зазначено, що: «нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства». Таким чином, дії приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 29. 01. 1998 за №437 магазину №42, що розташований по вулиці 2-го Українського фронту, 85-87, укладеного між МП «Дорстрой» та [PERSON]О, зокрема, в частині продажу приміщень під літерами «Л» та «б», які фактично розташовані в місті Черкаси по вулиці 2-го Українського фронту, 87 є протиправними. Зазначеними діями порушено право власності позивача на вказані приміщення, зокрема право володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Враховуючи норми ст. 50 Закону «Про нотаріат» та норми прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06. 11. 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено: «Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивам обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса». Відповідно до положень викладених в узагальненнях судової практики заслуханих 07. 02. 2014 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дій нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Таким чином, підстав для посвідчення оспорюваного договору та укладення самого договору в частині купівлі-нродажу нерухомого майна в літері Л та б, розташованого по вулиці ІІ-Українського фронту, 87 в м. Черкаси не було. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержки момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України чітко встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Верховний суд України в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24. 11. 2008 року зазначив: «оскільки у ст. 216 ЦК зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому для захисту майнового права, з урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, наслідки, визначені в законі, повинні застосовуватися незалежно від того, чи наведені вони у позовній заяві». У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права і обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно до ст. 225 ЦК УРСР, який діяв на дату укладення оскаржуваного правочину, відповідно до якої право продажу майна, випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу, позивач надав належні докази, якими обґрунтовує свої вимоги. Натомість, відповідачі не спростували обставини, викладені у позовній заяві та не надали доказів того, що оспорюваний договір було укладено з дотриманням чинного законодавства. Посилання представника на попередні рішення судів є безпідставними, так як позов розглянуто з інших підстав. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнати недійсними договір купівлі-продажу від 29. 01. 1998 року, укладений між МП ВКФ"Дорстрой" та [PERSON], посвідчений нотаріусом ЧМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 437, то в силу вимог ст. 216 ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину шляхом витребування у [PERSON] нерухоме майно, а саме приміщення літер "Л" та "б" розташоване по вул. 2-Українського фронту, 87 в м. Черкаси. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат по сплаті судового збору в частині вимог до МП ВКФ "Дорстрой" становить 243,60 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved