Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь заборгованості та штрафу за кредитним договором №19.10.2018-100002909 в розмірі 17800,00грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 19.10.2018 між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір 19.10.2018-1000002909, відповідно до п.1.1 якого ТзОВ "Споживчий центр" зобов`язується надати відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Даний договір укладений на строк до одного місяця, кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обовязків найманого працівника, внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється діяЗакону України "Про споживче кредитування", так як відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. 19.09.2018р. позивач видав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується касовим ордером, чим свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі виконав. Відповідач не сплатив позивачу заборгованість, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що 19.10.2019р.між ТзОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір №19.10.2018-1000002909, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.2 даного договору кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Згідно із п. 1.3 Договору-сторони погодилися, що кредит за даним договором не є споживчим кредитом, , а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Пунктом 1.4 Договору визначено, що протягом 3 робочих днів з дати підписання цього договору кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту: 10000 грн. 00 коп.; Вид кредиту: фінансовий кредит; Термін повернення кредиту: до 01.11.2018р. включно; строк користування кредитом: 14 календарних днів з дати надання кредиту; Проценти за користування кредитом: 2800 грн. 00 коп., що становить 28 № в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка), за 14 календарних днів користування кредитом; графік платежів: сума кредиту в розмірі 10000 грн.00 коп. та проценти у розмірі 2800 грн. до 01.11.2018 включно. Згідно з п. 5.4. кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% починаючи від 2% у перший день невиконання. За ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК Україниви значено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Нормами ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ТзОВ "Споживчий центр" належно виконало умови кредитного договору, наддавши відповідачу кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн. Наведені обставини підтверджуються видатковим касовим ордером від 19.10.2018 року. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе за кредитним договором від 19.10. 2018 р. №19.10.2018-1000002909 зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, не сплатив обумовлену у договорі плату за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом в розмірі 10000 грн. та процентами за користування кредитом в розмірі 2800 грн., що підтверджується умовами договору та розрахунком заборгованості за користування кредитом, не оспорюється відповідачем та підлягає стягненню з відповідача. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем за прострочення виконання зобов`язання за період з 02.11.2018р. по 01.02.2019р. (за 92 дні) нараховано штраф відповідно до договору на день подачі позовної заяви розмірі 184,00 грн., та пеню в розмірі 5000 грн. Крім того, нарахованоштраф за весь період прострочення в розмірі 23 552,00 грн., однак позивач не заявив вимоги про стягнення даного штрафу. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). таким чином, неустойка (штраф або пеня) є санкцією за порушення боржником грошового зобов`язання і є видом матеріальної відповідальності. З представленого суду розрахунку заборгованості не можливо перевірити розмір пені та обґрунтованість її розрахунку, зокрема визначити ставку, за якою вона нарахована, за який період вона нарахована, а також на яку суму заборгованості вона нараховувалась, враховуючи, що пеня - згідно вимог цивільного законодавства - є неустойкою, що поточно (щоденно) нараховується на прострочену заборгованість лише по таким платежам, як кредит і проценти. Суд виходить з того, що рішення має ґрунтуватись на доказах, і не може ґрунтуватись на припущеннях, а обов`язок по доведенню позовних вимог, в тому числі по доказуванню обґрунтованості здійснених нарахувань, покладається на позивача. А сам той факт, що відповідач не подав відзиву, не означає визнання відповідачем вказаних позовних вимог, що могло б звільнити позивача від обов`язку доказування. У позові позивачем не наведено жодних обґрунтувань щодо стягнення пені та її розміру, ставки, за якою пеня нараховувалась, та періоду, відсутні посилання на умови договору, якими передбачено нарахування пені. Такі умови у договорі відсутні. При наведених вище підставах і враховуючи закон, що регулює спірні правовідносини, а також виходячи з наведених позивачем у позовній заяві обґрунтувань і мотивування стягнення пені, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог та з підстав, зазначених у позові, і на підставі лише поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, а також покладення тягаря доказуванню саме на позивача, суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував наявності підстав для нарахування та стягнення пені, не довів розміру пені, яку просить стягнути, не обґрунтував її розрахунок, що унеможливлює його перевірити на відповідність вимогам закону і умовам договору. Тому суд не вбачає підстав для стягнення нарахованої позивачем пені. В цій частині у позові суд відмовляє. Таким чином з відповідача підлягають стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 10000 грн. та за процентами за користування кредитом в розмірі 2800 грн., які просить стягнути позивач. Позов підлягає частковому задоволенню. У позові про стягн ення пені суд відмовляє. Вимог про стягнення штрафу не заявлено. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1921 грн. Позов задоволено на 72 %. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 30 %, що становить 1383,12грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial