Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що 20.10.2016 між ТОВ "Сучасний факторинг" та відповідачем було укладено кредитний договір № Т0038670 за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 9285.86 грн. на придбання смартфону "APPLE iPhone 5S" шляхом перерахування суми кредиту на рахунок продавця ТОВ "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" та ПАТ "Страхове товариство "Стройполіс" на умовах строковості, а саме терміном на 18 місяців та платності - 4.5% щомісячної комісії за управління кредитом. Щомісячний платіж, який мав здійснювати відповідач відповідно до умов договору, складав 993.77 грн. Зазначає, що позивач умови кредитного договору виконав, натомість відповідач, порушуючи визначений графік оплат, не здійснив жодного платежу, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Залишок основного боргу становить 9285.86 грн.. Просить стягнути на свою користь з відповідача основну суму боргу в розмірі 9285.86 грн., комісію за управління кредитом у сумі 8775.13 грн, штраф у сумі 4457.16 грн, збитки від інфляції в сумі 2839.61 грн, 3% річних в сумі 492.15 грн, а також понесені судові витрати по оплаті судових витрат в сумі 1770.00 грн. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Будучи належним чином повідомленим, позивач свого представника у судове засідання не направив та подав заяву про розгляд справи за відсутності останнього. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та суду показав, що визнає лише основну суму розміром 9285,86 грн. На разі, не визнає інших вимог і в тому числі вимоги про стягнення комісії в розмірі 8775,13 грн, оскільки остання нарахована за період, що перевищує строк дії договору - 18 місяців. Проти стягнення нарахованих сум інфляційних втрат та відсотків за користування кредитом заперечує по причині відсутності таких у мов у кредитному договорі. Обгрунтування своєї позиції щодо невизнання вимоги про стягнення штрафу суду не надав. Також суду показав, що кредитний договір з позивачем він укладав та отримав фактично зазначену у ньому суму кредиту на придбання мобільного телефона. Жодного платежу на погашення кредитної заборгованості не проводив через відсутність такої можливості. Заслухавши у судовому засіданні відповідача, дослідивши надані суду позивачем письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 20.10.2016 між ТОВ "Сучасний фокторинг" та відповідачем було укладено кредитний договір № Т0038670. За умовами договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 9285.86 грн на строк 18 календарних місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0.01% та щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 4.5% від суми кредиту на придбання смартфону "APPLE iPhone 5S". На виконання умов договору відповідач отримав товар, а позивач перерахував суму кредиту на рахунок продавця ТОВ "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" та ПАТ "Страхове товариство "Стройполіс". Відповідно до п. 3.8, 3.9. договору відповідач взяв на себе зобов'язання спачувати на погашення кредитної заборгованості щомісячний платіж в розмірі 933.77 грн до 20 числа кожного місяця. За кожний випадок повного або часткового прострочення чергового платежу по поверненню кредиту відповідач зобовязався сплачувати штраф у розмірі 371.43 грн (п.7.2 договору). Жодного платежу на погашення кредитної заборгованості відповідач не здійснив і що спричинило нявність кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 61 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 549, 551, 611, 612, 624, 625, 631, 638, 1050, 1054 ЦК України. Відповідного до ч. 2 ст. 1054 вказаного Кодексу, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст.1050 цього Кодексу визначає наслідки порушення договору позичальником: «…якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». За вимогами ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, жодного платежу на погашення кредитної заборгованості не здійснив, що спричинило наявність кредитної заборгованості станом на 01.08.2018 по тілу кредиту в сумі 9285.86 грн. Розмір вказаної суми заборгованості сумнівів у суду не викликає. Не викликає такого сумніву і заявлений позивачем розмір суми штрафу за прострочення виконання зобов'язання в сумі 4457.16 грн, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Судом перевірено проведений позивачем розрахунок суми інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом. На разі, суд не погоджується з ним наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, такий розрахунок проведений позивачем, починаючи із жовтня 2016 року по 01.08.2018 року. Разом з тим, відповідно до вимог п. 3.9 договору щомісячний платіж повинен сплачуватись відповідачем до 20 числа кожного місяця. Згідно із додатком № 1 до кредитного договору, яким встановлено графік платежів, відповідач повинен був здійснити перший платіж на погашення кредитної заборгованості не пізніше 20.11.2016 у сумі 515.85 грн. Позаяк, як вбачається із встановлених обставин спору і яку також визнав у судовому засіданні відповідач, він такої дії не вчинив. Звідси, зобовязання вважається простроченим з 21.11.2016 і саме із вказного періоду часу має проводитися обрахунок інфляційних втрат. Окрім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним використано невірні індеси інфляції і такими, що мали бути враховані при обрахунку є: листопад 2016 року 101.8%, грудень 2016 року 100.9%, січень 2017 року 101.1%, лютий 2017 року 101%, березень 2017 року 101.8%, квітень 2017 року 100.9%, травень 2017 року 101.3%, червень 2017 року 101.6%, липень 2017 року 100.2%, серпень 2017 року 99.9%, вересень 2017 року 102 %, жовтень 2017 року 101.2 %, листопад 2017 року 100.9 %, грудень 2017 року 101 %, січень 2018 року 101.5 %, лютий 2018 року 100.9%, березень 2018 року 101.1%, квітень 2018 року 100.8%, травень 2018 100.0%, червень 2018 року 100.0%, липень 2018 року 99.3%. Період, за який мав бути проведений обрахунок інфляційних втрат - з листопада 2016 по липень 2018 включно. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за вказаний період: 101.8% х 100.9% х 101.1% х 101% х 101.8% х 100.9% х 101.3% х 101.6% х 100.2% х 99.9% х 102 % х 101.2 % х 100.9 % х 101 % х 101.5 % х 100.9% х 101.1% х 100.8% х 100.0% х 100.0% х 99.3% = 121.005%. Суму інфляції суд розраховує за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) - сума боргу) 9285.86 грн х 121.005% - 9285.86 = 1950.50 грн. Таким чином сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1950.50 грн. Вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних у відповідності до положень ст.625 ЦК України не грунтується на встановлених обставинах спору та положеннях вказаної норми. Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як вбачається зі змісту п. 3.7 Кредитного договору № Т0038670 від 20.10.2016, останнім встановлено розмір річних відсотків за користування кредитом - 0.01%. Таким чином розмір заборгованості по відсотках має обраховуватися саме з огляду на вказаний ромір річних відсотків і таке обрахування має бути проведено за період з 21.11.2016 по 31.07.2018 включно та відповідно становить 1.57 грн. виходячи із слідуючого порядку розрахунку: (Розмір відсотків = (Залишок кредиту х відсоткова ставка х днів у періоді) : (100х365) 9285.86 грн х 0.01% х 617 дн.) : (100 х 365) = 1.57 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь щомісячної комісії за управління кредитом, слід зазначити, що остання не грунтується на вимогах закону та не може бути задоволена судом. При цьому суд виходить із наступного. Так, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору № Т0038670 від 20.10.2016, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічну правову позицію висловив ВСУ у цивільній справі № 6-1746цс16 зазначивши, що суди... не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. За викладеного загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача складає 15695.09 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 9285.86 грн; штраф - 4457.16 грн; заборгованість по відсотках - 1.57 грн; інфляційні втрати - 1950.50 грн. За викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору 1074.74 грн (1770 х 60.72% / 100= 1774.74 грн).

Outcome: approved