Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та ПАТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір № 13062/2017 від 05.10.2017 року, відповідно до умов якого їй надано кредит у сумі 344 841,00 грн. зі строком повернення до 01.10.2019 року, для здійснення оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Toyota RAV 4, державний реєстраційний номер [NUMBER] , укладеного між нею та ТОВ «Саміт Моторз Україна», вказаний автомобіль одночасно переданий у заставу ПАТ «Кредобанк» з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Зазначений автомобіль був переданий нею в оренду ТОВ «Київ Рент-Драйв», в подальшому вказаний автомобіль на підставі договору № ДТ-20406 від 02.08.2018 року переданий в суборенду ТОВ «Хеш-Експерт». 27 серпня 2018 року від орендаря вона отримала повідомлення, що її автомобіль неможливо здавати в прокат по причині його перебування на транзитних номерах, тому орендар вимушений тимчасово призупинити дію договору оренди легкового транспортного засобу до відновлення реєстрації транспортного засобу. У зв`язку з тим, що вона не мала жодного відношення до перереєстрації та зміни державного реєстраційного номеру транспортного засобу вона звернулася до управління поліції з відповідною заявою, того ж дня до ЄРДР було внесено відомості щодо події кримінального порушення та розпочато досудове розслідування, в рамках проведеної слідчим у зазначеному кримінальному провадженні слідчої дії 27.08.2018 року було вилучено зазначений автомобіль та ключ до автомобіля у [PERSON] , якого [PERSON] дорученням уповноважив розпоряджатись автомобілем. 07 вересня 2018 року було накладено арешт на зазначений автомобіль та передано їй на відповідальне зберігання. В холі досудового розслідування було встановлено, що вона не вчиняла нотаріальної дії щодо видачі доручення від свого імені на будь-які дії стосовно вищевказаного автомобіля. Таким чином на підставі підробленої довіреності, виданої від її імені і посвідченою приватним нотаріусом належний їй автомобіль марки Toyota RAV 4, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був знятий з реєстраційного обліку, а 13.08.2018 року на підставі цієї ж довіреності від її імені був укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, покупцем якого є [PERSON] , про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Також відповідно до змісту договору комісії № 2/1372 від 13.08.2018 року, укладеного між ТОВ «Автоскай» та нею, вказане товариство начебто діє в інтересах власника автомобіля. Натомість, із змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.08.2018 року, не вбачається хто саме є власником транспортного засобу на момент укладання договору, на підставі якого документу власнику належить право власності, при цьому посилання у тексті договору купівлі-продажу на договір комісії № 2/1372 від 13.08.2018 року також відсутні. Тобто, договір комісії № 2/1372 від 13.08.2018 року явно був укладений без волі власника автомобіля. При укладанні та підписанні договору вона присутня не була, відповідних повноважень на його укладання та підписання нікому не видавала, у зв`язку із чим просить скасувати зняття з обліку 18.08.2018 року транспортного засобу марки Toyota RAV 4, 2017 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] ; визнати недійсним договір комісії № 2/1372 вищезазначеного транспортного засобу, укладений 13.08.2018 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2/1372 зазначеного транспортного засобу, укладений 13.08.2018 року; скасувати реєстрацію цього транспортного засобу за відповідачем, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] ; поновити державну реєстрацію та облік вищезазначеного транспортного засобу за нею, а також стягнути з відповідача судові витрати. 15 квітня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач надала до суду заяву в якій просила позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи конвертами, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 113, 122), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 114), будь-яких клопотань не надавав, про причини неявки суд не повідомили. 09 вересня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 05.10.2017 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 13062/2017 відповідно до умов якого [PERSON] надано цільовий кредит в сумі 344841,00 грн. терміном повернення до 01.10.2019 року, для здійснення оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «Toyota» моделі «RAV 4» чорного кольору 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та ТОВ «Саміт Моторз Україна». Вказаний автомобіль одночасно переданий у заставу ПАТ «Кредобанк» з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором (а. с. 12-20). [PERSON] зареєструвала право власності на вказаний автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05 жовтня 2017 року (а. с. 21-22). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 56658476 від 20.08.2018 року вбачається, що 05.10.2017 року на підставі договору застави було зареєстроване приватне обтяження автомобіля марки «Toyota» моделі «RAV 4» 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , на користь заставодержателя ПАТ «Кредобанк», вилучення зазначеного обтяження зареєстроване на підставі постанови Бучацького міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області 17.08.2018 року (а. с. 56-57). Як вбачається з договору оренди легкового автомобіля № ДТ-20401 від 11.10.2017 року, автомобіль марки «Toyota» моделі «RAV 4» чорного кольору 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] передала в оренду ТОВ «Київ Рент-Драйв» (а. с. 23-24). Матеріали справи містять договір комісії № 2/1372 від 13.08.2018 року, який укладений ТОВ "Автоскай" з позивачем на продаж вказаного автомобіля. Від імені позивача діяв [PERSON] на підставі довіреності НМА № 992898, яка посвідчена 21.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. та наявний акт прийому-передачі від 13.08.2018 року, згідно з яких комітентом (позивачем) передано комісіонеру з метою реалізації транспортний засіб, що має наступні технічні характеристики: марка ТOYOTA RAV 4, 2017 року випуску, номер кузова - [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . 13 серпня 2018 року між ТОВ "Автоскай" (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2/1372, згідно умов якого продавець, що діє від імені власника транспортного засобу (позивача), зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність транспортний засіб, що має такі характеристики: марка ТOYOTA RAV 4, 2017 року випуску, номер кузова - [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до змісту договору комісії №2/1372 від 13.08.2018, укладеного між ТОВ "Автоскай" та позивачем, вказане товариство діє в інтересах власника автомобіля. Натомість, із змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.08.2018 року, не вбачається хто саме є власником транспортного засобу на момент укладання договору, на підставі якого документу власнику належить право власності, при цьому відсутні посилання у тексті договору купівлі продажу на договір комісії №2/1372 від 13.08.2018 року. Відповідно до довідки слідчого відділення розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві від 12.09.2018 року невстановлена особа, у невстановлений досудовим розслідуванням час і місці, незаконного заволоділа належним [PERSON] транспортним засобом - автомобілем марки ТOYOTA RAV 4, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , чорного кольору, завдавши потерпілій великої матеріальної шкоди. 27.08.2018 року під час огляду місця події за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, 22 слідчим вилучено зазначений автомобіль та ключ від нього. В ході досудового розслідування встановлено, що [PERSON] не зверталась до нотаріуса [PERSON] та не вчиняла нотаріальної дії щодо видачі доручення від свого імені на будь-які дії стосовно вищевказаного автомобіля. В ході розслідування стало відомо, що бланк доручення НМА 992898 не використовувався нотаріусом [PERSON] , так як був закріплений за іншим нотаріусом, а саме [PERSON] , який в свою чергу анулював цей бланк 22.03.2017 р. Також нотаріусом Приятельчук В А., було надано довідку про те, що вона не вчиняла нотаріальної дії з [PERSON] та бланк з таким номером вона у розпорядження не отримувала. Також зазначено, що ТОВ «Автоскай», що провело договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, з порушеннями, а саме не вірно вказані дані паспорту громадянина України та реєстраційного номеру облікової карти платника податків [PERSON] (а. с. 38). Відповідно до скороченого витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів № 134811431 від 29.09.2018 з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк НМА має код витрачання 22 - анульований. Згідно відповіді регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 27.02.2019 року № 31/26-С-35 повідомляно, що відповідно до п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок №1388), на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання, а саме: договору комісії №2/1372 від 13.08.2018 між власником (уповноваженою особою) транспортного засобу і суб`єктом господарювання ТОВ «Автоскай», який за таким договором є комісіонером, та договором купівлі-продажу №2/1372 від 13.08.2018 транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання ТОВ «Автоскай», а покупцем [PERSON] , 17.08.2018 року в територіальному сервісному центрів №8041 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві перереєстровано транспортний засіб марки «Тоуоїа КАУ4», номер кузова [NUMBER] на [PERSON] та видано державний реєстраційний номер [NUMBER] і свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] . Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 07\~вересня 1998\~року №\~1388 (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. З матеріалів справи вбачається, що перереєстрація транспортного засобу на ім`я [PERSON] проводилися на підставі договору купівлі-продажу, укладеного безпосередньо в сервісному центрі МВС на підставі довіреності, якої не видавала [PERSON] . Пунктом 3 статті 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1388\~від 07\~вересня 1998\~року передбачено, що у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляютв установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до органів доходів і зборів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби. Згідно із ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В статті 203\~ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203\~ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору. Відповідно до ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ст. ст. 317, 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Частиною 1 статті 216\~ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Беручи до уваги, вищевикладене, а також те, що в ході судового розгляду зазначеної цивільної справи знайшов підтвердження факт підроблення довіреності, на підставі якої відбулось зняття з реєстрації за позивачем належного їй автомобіля, а також відчуження з його володіння на користь [PERSON] цього автомобіля відбулось поза волею позивача, тобто при укладанні оскаржуваного договору купівлі-продажу і договору комісії були порушені умови ч. 3 ст. 203 ЦК України, таким чином суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту її інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 4204 грн. 00 коп., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої - шостої статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановив, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник позивача надав до суду лише свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1545/10 від 25.02.1999 року і ордер серії КС № 084111 від 24 листопада 2020 року на надання правничої (правової) допомоги (а. с. 66, 67), однак представник позивача [PERSON] , адвокат Годецький І.Ю. не надав суду розрахунків витрат, та інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, однак не надано підтвердження про суму понесених нею витрат або узгодження із адвокатом про вартість наданих ним послуг. Інформація, яка міститься в ордері серії КС № 084111 від 24 листопада 2020 року про надання правничої (правової) допомоги, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних із розглядом справи, немає. Також, згідно правової позиції Велика Палата Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та\~фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Таким чином, жодного належного доказу того, що позивач визначився із розміром послуг адвоката у сумі 50\~000 грн. за надання правової допомоги суду не надано, а саме договору про надання правової допомоги, попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат і розмір професійної правничої допомоги (квитанцій, касовий ордер, акт виконаних робіт, платіжні доручення тощо), таким чином, вимога про відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу у розмірі 50 000 грн. не підлягає задоволенню.

Outcome: partial