Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] про відновлення запису про іпотеку. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11316715000, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 93000 доларів США, строком з 18.03.2008 року до 17.03.2038 року включно, зі сплатою 12,4% річних за користування коштами, з цільовим призначенням: придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором 20.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №80152, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., зареєстрований в реєстрі за №1265, згідно умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСибанк" та позивачем ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу права вимоги кредитами, у зв'язку з чим АТ «Дельта Банк» набув права первісного кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 11316715000 та договорами забезпечення, укладеними з [PERSON]. Станом на 06.03.2018 року заборгованість позичальника [PERSON] за Договором по надання поживного кредиту становила 5 847 066,57 гривень. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року було прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду Кадирова Владислава Володимировича, строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2019 року включно. Уповноваженою особою Фонду, виконуючи повноваження, визначенні ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» була здійснена перевірка наявності майна банку, в тому числі переданого в іпотеку в Державних реєстрах. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що квартира [ADDRESS] вилучена з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16.11.2010 року, дане вилучення було здійснено на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.09.2010 року (справа №2-3232/10). Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2011 року було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.09.2010 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2010 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому позивачу стало відомо, що 10.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б., за реєстровим номером 2399. 14.05.2013 року між. [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В., за реєстровим номером 767. На даний час власником предмета іпотеки є [PERSON] На підставі вищезазначеного, позивач просить захистити порушене його право як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, та відповідно до заяви про зміну предмету позову (а.с. 61-65) просить визнати за ним право іпотекодержателя (обтяжувача) щодо нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], яке виникло на підставі договору іпотеки № 80152, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., 20.03.2008 року за реєстровим № 1265 та Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим номером 2949, 2950; внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який виник на підставі договору іпотеки № 80152, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., 20.03.2008 року за реєстровим № 1265 та Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим номером 2949, 2950, шляхом визнання іпотеко держателем ПАТ «Дельта Банк», майновим поручителем [PERSON], боржником [PERSON], строк виконання зобовязання до 17.03.2038 року, розмір основного зобовязання 93000 доларів США. Представник позивача ПАТ «Дельта банк» за довіреністю Нестерко І.О. у судовому засіданні, яке проводилося в режимі відео конференції, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у заяві про зміну предмета позову, та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON], які повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому порядку, у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, письмові відзиви на позов або заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали, а тому суд (без винесення окремого процесуального документа) ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладений Договір про надання споживчого кредиту №11316715000, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 93000 доларів США (п.1.1.), строком з 18.03.2008 року до 17.03.2038 року включно (п.п. 1.2.1., 1.2.2.), зі сплатою 12,4% річних за користування коштами (п. 1.3.1.), з цільовим призначенням: придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] (п.1.4.) (а.с. 7-13). В забезпечення виконання зобовязань за даним Договором, 20.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладений Договір іпотеки №80152, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., зареєстрований в реєстрі за №1265, згідно умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном (п. 1.1.), відповідно до п. 6.1 даного договору, він підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобовязань за договором, що обумовлюють основне зобовязання (а.с. 14-15). 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСибанк" та позивачем ПАТ "Дельта Банк" укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого АТ «Дельта Банк» набув права первісного кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 11316715000 та договорами забезпечення, укладеними з [PERSON] (а.с. 16-17). На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року було прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду Кадирова Владислава Володимировича, строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2019 року включно. Уповноваженою особою Фонду, виконуючи повноваження, визначенні ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», була здійснена перевірка наявності майна банку, в тому числі переданого в іпотеку в Державних реєстрах. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 21.12.2017 року №108487335 вбачається, що квартира [ADDRESS] вилучена з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16.11.2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.09.2010 року (справа №2-3232/10). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2011 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.09.2010 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2010 року, справу №2-3232/10 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 10.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б., за реєстровим номером 2399. 14.05.2013 року між. [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В., за реєстровим номером 767. На даний час власником предмета іпотеки є [PERSON] Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, ухваленого у цивільній справі №2-3168/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №11316715000 від 18.03.2008 року у розмірі 90933,36 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає 725257,20 грн., заборгованість по процентах 33277,50 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає265411,36 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 545,52 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає4350,92 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах 4222,18 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає33674,85 грн., неустойку у розмірі 500 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи. Згідно ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду від 21.02.2018 року у справі 641/3851/16-ц, статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У даному випадку встановлено, що строк дії кредитного договору визначено до 17.03.2038 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Порядок ведення Реєстру заборон, внесення (одержання) інформації до (з) нього було встановлено Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказам МЮ України від 9 червня 1999 року № 31/5 у редакції наказу МЮ України від 18 серпня 2004 року № 85/5 (далі - Положення), яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пункту 2.1. та підпункту 2.1.2. цього Положення підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є, зокрема, накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, якщо презумпцію правомірності договору не спростовано, то всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Договір про надання споживчого кредиту №11316715000 від 18.03.2008 року та Договір іпотеки №80152 від 20.03.2008 року на даний час чинні, а отже всі права, набуті сторонами за цими правочинами, повинні безперешкодно здійснюватися, а створенні обовязки підлягають виконанню, тому запис про обтяження предмета іпотеки підлягає поновленню у Державному реєстрі речових прав. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) та Постановою Кабінету міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 року №1127 (далі Порядок №1127) передбачений порядок внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна. Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону обовязковій державній реєстрації підлягають речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката. Порядком №1127 передбачено, що для здійснення державної реєстрації іпотеки та заборони відчуження заявник повинен надати відповідну заяву, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Частиною 1 ст. 37 Закону передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем передчасно заявлена вимога щодо внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], оскільки вони не зверталися з відповідною заявою про повторну реєстрацію іпотеки на підставі чинного Договору іпотеки №80152 від 20.03.2008 року. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в частині визнання за ПАТ «Дельта Банк» права іпотекодержателя (обтяжувача) щодо нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» 1762 грн. судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 50 %).

Outcome: partial