Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 20 серпня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] з народження має вади серця, з 20 травня 2014 року має статус "дитини-іваліда", в зв'язку з чим потребує постійного медичного нагляду, що призводить до значних та постійних грошових витрат. Відповідач по справі на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 2000,00 грн., щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Позивач в судовому засіданні зменшила позовні вимоги в частині розміру аліментів, та просила винести рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі - 1000,00 грн., щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Відповідач в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1000,00 грн., щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-ОЛ № 1254855. В даний час донька [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою м.Новоукраїнка, вул.Івана Богуна, 102. Батько дитини [PERSON] проживає окремо, з донькою не спілкується, коштів на виховання, утримання та лікування доньки не виділяє, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 13.09.2017 року №1215/02-55. Згідно довідки управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Новоукраїнської РДА, як одержувач державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам на дитину [PERSON], [INFO]. Допомога призначена на період з 23.06.2014 року по 31.05.2016 року. Згідно довідки №93 від 28.05.2014 року [PERSON], [INFO], має статус "дитина-інвалід" з 20.05.2014 року та потребує домашнього догляду. Відповідач по справі [PERSON] працює механізатором в ФГ "Компаніївський Агродан" та отримує заробітну плату, загальна сума його доходу за період з 01.05.2017 року по 31.10.2017 року становить 19300,00 грн., що підтверджується довідкою про доходи №16, виданої ФГ "Компаніївський Агролан" від 16.11.2017 року. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.\~\~\~ Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно з вимогами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з'ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров'я сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім'ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] є працездатним за віком і станом здоров'я, працює та отримує заробітну плату, однак ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини. Позивач [PERSON] надала суду належні та допустимі докази для присудження аліментів на утримання дитини, такі як: свідоцтво про народження малолітньої [PERSON]; акт обстеження житлово-побутових умов від 13.09.2017 року №1215/02-55, з якого вбачається, що донька [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], батько дитини [PERSON] проживає окремо, з донькою не спілкується, коштів на виховання, утримання та лікування доньки не виділяє; довідку №93 від 28.05.2014 року, з якої вбачається, що [PERSON] має статус "дитина-інвалід" з 20.05.2014 року та потребує домашнього догляду. Суд визнає достовірність цих доказів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать поясненням сторін, узгоджуються між собою і не викликають сумніву у суда. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною людиною,\~ працює та отримує заробітну плату, зобов'язаний утримувати власну дитину та спроможний сплатити аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3.07.1991 року в редакції Закону від 6.02.2003 року, щомісячно, починаючи з 26.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи таке рішення суд виходить із захисту інтересів дитини та з вимог діючого законодавства. Так, відповідно до статті 7 ЗУ "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема\~ для дітей віком від до 6 років з 01 травня 2017 року становить 1426 грн.-50%=712 грн. [PERSON] з 20.05.2014 року має статус "дитина-інвалід", потребує домашнього догляду. Позивачка, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, але при цьому доглядає дитину на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в сумі 1000 гривень забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання дитиною надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на матеріальне утримання з боку батька порушено і підлягає судовому захисту. За правилами ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Крім того, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року Про судовий збір. В силу п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved