Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Бондар Ірини Михайлівни, Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приват Банк", третя особа: Рахівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса від 05.06.2017, зареєстрованого в реєстрі за №4948. Позовні вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, 05.06.2017 вчинено виконавчий напис №4948. Цим виконавчим написом пропонується стягнути з нього грошові кошти в сумі 86155 грн. 37 коп., які є його боргом за Кредитним договором №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008, укладеним між позивачем та ПАТ КБ "Приват Банк". Також вказаним виконавчим написом, запропоновано стягнути з [PERSON] витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000 грн. Строк на який провадиться стягнення - дев'ять років два місяці вісім днів, а саме, з 05.02.2008 по 03.05.2017. 07.09.2017 старшим державним виконавцем Рахівського РВ ДВС ГТУЮ у З/о винесено постанову №54642788 про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Для законності здійснення виконавчого напису є обов'язковими дві вимоги Закону: безспірність заборгованості та якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, або наявні норми Закону, яким встановлюється інший строк давності. На його думку, у оспорюваному виконавчому написі ці обидві вимоги грубо порушено. Між сторонами існував та був вирішений судовий спір щодо заборгованості за кредитним договором №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008. Ці обставини відомі КБ "Приват Банк". Так, рішенням Рахівського райсуду від 19.01.2015 у справі №305/484/14-ц (дата набрання законної сили 20.01.2016) та ухвалою Апеляційного суду З/о від 20.01.2016, у задоволенні позову ПАТ КБ "Приват Банк" відмовлено. Таким чином, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріус не врахував наявність судового рішення та не перевірив безспірність суми заборгованості. Окрім того, відповідно до змісту виконавчого напису строк на який провадиться стягнення: дев'ять років, два місяці, двадцять сім днів, а саме з 05.02.2008 по 03.05.2017. Ні у виконавчому написі ні у жодному документі виконавчого провадження не наведена норма закону, на підставі якої нотаріус вважає стягнення у такий тривалий строк. Також, позивач вважає, що у виконавчому написі неправомірно запропоновано стягнути з [PERSON] 3000 грн. витрат за вчинення виконавчого напису, оскільки такому стягненню суперечить ЗУ "Про захист прав споживачів". Ст. 11 Закону передбачено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звернувся з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Зважаючи на викладене, позивач у позові просив суд винести рішення, яким визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 05.06.2017, зареєстрованого в реєстрі за №4948. Ухвалою суду від 20.03.2018 витребувано від приватного нотаріуса Бондар Ірини Михайлівни та ПАТ КБ "Приват Банку" оригінал договору №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжною карткою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві просить таку задовольнити. Окрім того, надав суду письмові пояснення які приєднано до матеріалів справи. Відповідач, приватний нотаріус Бондар І.М. в судове засідання не з'явилася, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить вказану справу розглянути без її участі. У відзиві на позов також зазначила, що вказані вимоги не визнає, оспорюваний виконавчий напис вважає законним та таким, що вчинений у відповідності до чинного законодавства та нормативних актів, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом. Зазначила, що стягувачем їй було надано всі необхідні документи, за умови надання яких може бути вчинений виконавчий напис, а саме оригінал кредитного договору та виписку з рахунку боржника, отже витребовувати інші докази у нотаріуса необхідності не було. Також зазначила, що доводи позивача про те, що кредитодавець не має права на стягнення 3000 грн. що складає суму витрат нотаріуса за вчинення виконавчого напису, на увагу не заслуговують, оскільки стягнення такої плати передбачено п.4 гл.16 розділу ІІ Наказу МЮУ "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 89 ЗУ "Про нотаріат". Також у відзиві зазначає, що вказаний виконавчий напис вчинений у строки передбачені законом. Окрім того, на думку приватного нотаріуса Бондар І.М. позивачем невірно визначено її процесуальне становище як відповідача, оскільки на її думку вона повинна виступати у вказаній справі третьою особою, оскільки у вказаній категорії справ нотаріус не може виступати відповідачем. У відзиві відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник відповідача ПАТ КБ "Приват Банк" в судове засідання не з'явився. Представник згідно довіреності [PERSON] надала суду заяву, в якій просить вказану справу розглянути без їх участі. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. В матеріалах справи також міститься відзив на позовну заяву, поданий ПАТ КБ "Приват Банк". У відзиві зазначено, що ПАТ КБ "Приват Банк" позов [PERSON] не визнає у повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008 [PERSON] отримав кредит в розмірі 1500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредиту відсотків, комісій за користування кредитом та інших витрат. Жодним судовим рішенням не встановлено недійсність правочину, на підставі якого було вчинено виконавчий напис. Крім того, самим же позивачем не спростовується наявність кредитного договору та заборгованості за Кредитним договором. На їхню думку оспорюваний виконавчий напис був вчинений з суворим дотриманням вимог чинного законодавства. Боржнику надсилалась вимога про необхідність виконання зобов'язань, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржник своєї незгоди не висловив. Крім того, на їх думку, нотаріус не повинен перевіряти безспірність заборгованості. З огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний чи змінений, а також на те, що договір не виконувався належним чином, він продовжує діяти і до сьогодні, оскільки не був виконаний належним чином. Кредитний договір може бути припинений виключно з однієї з підстав передбачених главою 50 ЦКУ. Тому даний кредитний договір продовжує дію, правовідносини між сторонами тривають, оскільки грошові кошти не були повністю повернуті банку. Право вимоги на стягнення заборгованості у сумі 86155,37 грн. виникло у банку лише 05.06.2017, тому твердження позивача стосовно 3-річного строку з моменту настання права вимоги щодо погашення заборгованості, на їх думку є необґрунтованими. При зверненні до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису, банком надано нотаріусу всі необхідні документи а також всі документи, що підтверджують безспірність заборгованості, а також звернулися з вказаною вимогою у строки встановлені законом. Зважаючи на викладене просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о [PERSON] в судовому засіданні вирішення вказаного позову залишає на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.02.2008 між [PERSON] та ПАТ КБ "Приват Банк" був укладений договір № SAMDN03000019800952 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки. За умовами вказаного договору Банк відкрив клієнту картковий рахунок та видав платіжну картку, з картковим лімітом 1500 USD. Термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки, а термін дії картки 02/10. Вищевказаним договором було передбачено порядок погашення заборгованості, сплати відсотків за користування кредитними коштами, порядок нарахування комісії та пені. 05 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №4948, яким запропоновано стягнути грошові кошти в сумі 86155, грн. 37 коп. з [PERSON], які є його боргом за Кредитним договором №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008, укладеним між ним та ПАТ КБ "Приват Банк", з яких 83155,37 грн. заборгованість за кредитним договором та 3000 грн. витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису. Постановою старшого державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в З/о Гудем'юка І.П. від 07.09.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №4948 від 05.06.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості за кредитним договором №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008 в сумі 86155,37 грн. Позивач [PERSON], вважає вказаний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням норм діючого законодавства, а тому просить визнати його таким що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15,16 ЦК УКраїни, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595), (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити,чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов'язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У зв'язку з викладеним, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція ви кладена в Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що вимоги ПАТ КБ «Приват Банк», зазначені в заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні та є спірними. Розгляд судом справи за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідає конституційному положенню про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (статті 55, 124 Конституції України). При вирішенні вказаного спору, суд, беручи до уваги вказівку Верховного Суду враховує: сплив позовної давності по тілу кредиту, процентів та неустойки; сплив строку кредитної картки Приватбанку плюс 3 роки, а також наявність судового рішення про спір з приводу тієї ж самої кредитної заборгованості. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2015, яке набуло законної сили 20.01.2016, в задоволенні позову ПАТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості відмовлено, в зв'язку з пропуском строку позовної давності для звернення в суд. Зазначеним рішенням суду було вирішено спір про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008, тобто за тим же самим кредитним договором, з приводу якого й вчинено оскаржуваний виконавчий напис. При розгляді зазначеної вище справи суди першої та апеляційної інстанції дійшли до переконання, що банк пропустив строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, при винесенні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було, Вказане рішення суду враховане та вчинено виконавчий напис за вимогою по кредитному договору, строк позовної давності якої минув. Окремою підставою для визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню, є відсутність відмітки про вчинення виконавчого напису на оригіналі кредитногоДоговору №SAMDN03000019800952 від 05.02.2008 р., який було оглянуто в судовому засіданні, попри письмове твердження приватного нотаріуса Бондар І.М. про здійснення нею такої відмітки на оригіналі договору № SAMDN03000019800952 від 05.02.2008. Наданий для вчинення виконавчого напису документ під назвою «виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № SAMDN03000019800952 від 05.02.2008" не є випискою з рахунку боржника виходячи з законодавства, яке діяло на момент вчинення виконавчого напису (05.06.2017), зокрема п. 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 254 від 18 червня 2003 року, згідно якого, виписка з особового рахунку має містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. У прийнятому нотаріусом документі, як «виписці банку» ці обов'язкові реквізити відсутні. Більше того, не зазначено навіть номеру рахунку, тому прийнятий нотаріусом документ не є випискою з рахунку боржника, оскільки не відповідав вимогам законодавства. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства. Статтею 49 ЗУ "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Обов'язком, а не правом нотаріуса, є відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; це прямо передбачено ч.4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат». Крім того, позивач у своїх поясненнях вказував на те, що він не згоден з нарахованою сумою відсотків. Отже, оскаржуваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Суд не погоджується з твердженням відповідачки приватного нотаріуса Бондар Ірини Михайлівни, висвітленим у відзиві на позов про те, що вона повинна виступати у даній справі в якості третьої особи а не відповідача. У листі ВССУ від 07.02.2014 Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, чітко роз'яснено, що п. 16 Постанови ВССУ N 3 зазначено: "Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону N 3425-XII). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства". З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право. Тоді в разі подання позову щодо оскарження нотаріальної дії з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при їх вчиненні відповідачем буде сам приватний нотаріус. Оскільки позивачем оскаржуються нотаріальні дії (вчинення виконавчого напису) з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при його вчиненні, тому приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. є належним відповідачем у вказаній справі. Посилання нотаріуса Бондар І.М. на те, що належним відповідачем повинен бути ПАТ КБ "Приват Банк", як стягувач, також не заслуговує на увагу, оскільки ПАТ КБ "Приват Банк", є співвідповідачем у даній справі, відповідно до заявленого позову. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову, слід стягнути з приватного нотаріуса Бондар Ірини Михайлівни та Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приват Банк" по 320 гривень, з кожного, судового збору сплачений позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду.

Outcome: approved