Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,74 га в адміністративних межах Лубенської сільської ради Камянського району Черкаської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON], яка померла 27 листопада 2010 року належала вказана земельна ділянка. Після її смерті спадщину прийняла [PERSON], оскільки постійно проживала і була зареєстрована з померлою, але оформити свої спадкові права вона документально не встигла і померла 09 вересня 2016 року. У встановленні законом строки позивач подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини внаслідок спадкової трансмісії після смертей [PERSON] та [PERSON] Інші особи на спадкове майно не претендують. Але оформити спадщину в позасудовому порядку не має можливості, так як померлі правовстановлюючі документи на земельну ділянку не отримували, у відділі Держгеокадастру лише підтверджено отримання померлою [PERSON] права на земельну частку (пай) згідно сертифікату. Державний акт остання не отримувала. До суду надійшли заяви сторони позивача про підтримання позовних вимог і відповідача про визнання позову, а також слухання справи у їх відсутність. Всебічно, повно та всесторонньо дослідивши матеріали справи та зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Так, згідно статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності на те законних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами, що [PERSON] згідно рішення Лубенської сільської ради Камянського району Черкаської області набула лише право (а не право власності) на земельну ділянку площею 1,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах цієї сільської ради (а.с. 8). Але державний акт на цю земельну ділянку вона не отримувала, а отримала лише сертифікат право на частку (пай) (а.с. 8). Після її смерті 27 листопада 2010 року (а.с. 4), спадщину прийняла [PERSON], яка також документи на право власності на земельну ділянку також не оформляла та померла 09 вересня 2016 року (а.с. 5). З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13) вбачається, що у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку відмовлено, так як не надано правовстановлюючих документів не неї. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3.\~ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом\~ст. 125 ЗК\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно абз.3 ч.2\~ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", звертається увага на те спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до\~ст. 125 ЗК\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується зокрема цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до\~ст. 1216 ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Як зазначено вище, вказані законодавчі норми і вимоги померлою спадкодавицею не були дотримані, у відповідності до діючих норм закону вона не здійснила у встановленому порядку державну реєстрацію свого права власності на земельну ділянку, отже не реалізувала свого права власності в контексті\~ст. 125 ЗК України, а тому в розумінні\~ст. 1218 ЦК України, воно не може входити до складу спадщини та успадковуватися спадкоємцями. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", також звертається увага і на те, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Закон України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дозволяє спадкоємцю оформити право власності у разі не оформлення його спадкодавцем в окремому позасудовому порядку, а тому позов являється передчасним та задоволенню не підлягає. \~

Outcome: dismissed