Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 001-17025-190607. Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного договору позивач зобов»язується надати відповідачеві кредит у сумі 2385,00 грн. на придбання певного майна. Відповідно до п. 2.3 договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти виходячи із ставки 12 % в рік. А також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 1,3% в місяць. Позивач свої зобов»язання по договору виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 2385,00 грн. Зі свого боку відповідач отримав у своє розпорядження майно. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених договором. Станом на 18.02.2014 року відповідач не виконував належним чином зобов»язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідачка була повідомлена про виникнення заборгованості по оплаті, передбачених договором платежів, однак на даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була. Таким чином виникла заборгованість в сумі 1372,01 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 998,18 грн., заборгованості за відсотками - 44,52 грн., заборгованості за комісіями - 329,31 грн. Положеннями договору передбачено, що банк у випадку порушення позичальником строків сплати передбачених договором платежів більш ніж на 1 місяць має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування, а також плати за ведення кредитної справи. При несвоєчасній сплаті позичальником платежів в строки, передбачені договором кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов»язання в примусовому порядку. Просить стягнути з відповідача на користь банку суму боргу в розмірі 1372,01 грн., а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, про що свідчить розписка. Причина неявки суду невідома, а тому не може вважатися поважною, заяв про розгляд справи у її відсутність не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Як видно з матеріалів справи, 19 червня 2007 року, відповідно до укладеного між сторонами у справі договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 2385,00 грн на придбання майна зі сплатою відсотків за користування кредитом виходячи зі ставки 12 % в рік, а також за ведення кредитної справи має сплачувати банку плату в розмірі 1,3% в місяць.(а.с.5-7 ). Згідно з наданим банком розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем станом на 18.02.2014 року становить 1372,01 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 998,18 грн., заборгованості за відсотками - 44,52 грн., заборгованості за комісіями - 329,31 грн. (а.с.15-16) Відповідно до роз'яснення, що міститься у п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року (із змінами внесеними постановою №7 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року) "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при застосуванні положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку з цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.11 ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно п.23 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, [PERSON] був отриманий споживчий кредит, як це вказано у п.1.1 Договору та у рахунку № 54 від 19.06.2007 року. (а.с.5, 12) Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк згідно з вказівками закону, договору. У відповідності із укладеним договором та ст.ст.1049,1050,1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Отримання кредитних коштів в межах кредитної лінії визнають обидві сторони. Повернення кредиту відображено у наданому позивачем розрахунку, який відповідачем не спростований. Остання проплата, здійснена відповідачем в погашення заборгованості була 17.11.2008 року. З цього часу позивач ніяких дій щодо погашення відповідачем кредитної заборгованості не вчиняв. Згідно ст.ст.256,267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За таких обставин, саме з часу здійснення відповідачем останнього платежу і припинення внесення ним будь-яких коштів на погашення кредиту, почався відлік строків позовної давності. З настанням строку виконання зобов'язань за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Позов же пред»явлено лише у квітні 2014 року, тобто поза межами визначеного ЦК України строку позовної давності, по минуванню більше 5 років. Заяви про поновлення пропущеного строку не надходили. Абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у випадку пропуску без поважної причини строку для звернення з позовом суд зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою ним до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки у даному випадку не вимагається заявлення стороною про застосування позовної давності, оскільки має місце споживчий кредит, заяв про поновлення пропущеного строку з поважних причин не надходило, таке не встановлено, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. За таких обставин,

Outcome: dismissed