Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на\~ користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 24192,02 грн. за кредитним договором б/н від 09 вересня 2010 року та\~ судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 09 вересня 2010 року ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір б/н від 09 вересня 2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо змін кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг,\~ де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.\~ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязання за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобовязання за договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2016 року має заборгованість 24192,02 грн., яка складається з наступного: 971,92 грн. заборгованість за кредитом; 17941,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3650 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1128,19 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, заявив\~ клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судові засідання у справі не зявилася, заявила\~ клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також надала заперечення на позов, в яких зазначила, що з позовними вимогами в частині нарахування їй штрафних санкцій вона не згодна та просить відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки станом на час розгляду справи по суті юридичної особи ПАТ КБ "ПриватБанк" фактично не існує, внаслідок її припинення та переходу права приватної власності до державної. Просила застосувати строки позовної давності в частині стягнення неустойки, чим є штраф та пеня. Просила суд повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за кредитним договором в розмірі двох штрафів в сумі 500грн. та 1128,19 грн., і заборгованості за пенею в розмірах 3650 грн. та 17941,91 грн. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 09 вересня 2010 року ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір б/н від 09 вересня 2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він був ознайомлений з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" (а.с. 8-33). На теперішній час, відповідач свої зобовязання за вказаним кредитним договором не виконує, та станом на 30 вересня 2016 року має заборгованість 24192,02 грн., яка складається з наступного: 971,92 грн. заборгованість за кредитом; 17941,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3650 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1128,19 грн. штраф (процентна складова). Останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором б/н від 09 вересня 2010 року було здійснене 25 січня 2014 року. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" (а.с. 6-7). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк ... зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання зобовязання\~ на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що юридичної особи ПАТ КБ "ПриватБанк" фактично не існує, внаслідок її припинення та переходу права приватної власності до державної, суд вважає необгрунтованими, оскільки жодних документів, що підтверджують даний факт до суду не надано. В той же час, згідно заперечень відповідача, суд вважає можливим застосувати до виниклих правовідносин норми ч. 2 ст. 258 ЦК щодо застосування спеціальної позовної давності до вимог позивача про стягнення неустойки (штрафу, пені), виходячи з такого. Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. В данному випадку, згідно п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, у зв'язку з чим, строк позовної давності до вимог про сплату штрафу сплив після закінчення 12 місяців з дня останнього погашення боргу відповідачем, тобто 25 січня 2015 року. З цих підстав позовні вимоги позивача в частині стягнення штрафів відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 з відповідача не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском строку позовної давності за цими вимогами. Право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 25 лютого 2014 року (оскільки останній платіж за розрахунком заборгованості здійснений відповідачем 25.01.2014 року та початок перебігу строку позовної давності в даному випадку обчислюється з моменту настання строку погашення наступного чергового платежу, тобто після 25.02.2014 року), а позов до суду пред'явлено позивачем лише 25 жовтня 2016 року, у зв'язку з чим, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову, тобто з жовтня 2015 року по 30.09.2016 року. Як встановлено судом згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 6-7), позивачем зазначена заборгованість по пені у передостанній графі таблиці як "Сума комісії та пені". В той же час, згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" про умови кредитування (а.с. 9) пеня нараховується щомісячно за кожен день прострочення в розмірі 1% від заборгованості, а комісія нараховується в сумі 10 грн. щомісячно у випадку, якщо на рахунку маються кошти клієнта у вигляді позитивного залишку та на протязі 3-х місяців підряд операції по карті не здійснюються. Тому враховуючи відсутність будь-яких доказів щодо розміру комісії окремо, та відсутність щомісячних нарахувань в сумі 10 грн. в наданому позивачем розрахунку, суд приймає наданий позивачем розрахунок в графі "Сума комісії та пені" як розрахунок пені. Сума пені обрахована позивачем за період по 30 вересня 2016 року в сумі 3650,00 грн., в той час як в межах строку позовної давності за період з жовтня 2015 року по жовтень 2016 року становить 1200 грн. (3650 грн. 2450 грн. = 1200 грн.). Щодо заперечень відповідача з приводу нарахування процентів в сумі 17917,09 гривень, суд вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Разом з цим, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Загальний термін позовної давності відносно вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, становить 3 роки. Як встановлено судом останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором б/н від 09 вересня 2010 року було здійснене 25 січня 2014 року в сумі 250 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" (а.с. 6-7). Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності відносно вимог про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом було перервано відповідачем її платежом 25.01.2014 року, і з цієї дати почав обчислюватися заново. Крім цього, судом враховано визнання відповідачем боргу за тілом кредиту в сумі 971,92 грн., що відображено в її запереченнях проти позову (а.с. 49). З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 20113,83 грн., з яких: 971,92 грн. заборгованість за кредитом; 17941,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200 грн. заборгованість за пенею. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial