Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач 21.04.2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за участю третьої особи на боці позивача без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 14.04.2016 року, просив визнати правовідносини за кредитним договором №014/0077/74/68768 від 26.12.2006 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], такими, що припинились. В обґрунтування позову зазначив, що 26.12.2006 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є відповідач) був укладений кредитний договір №014/0077/74/68768, за яким банк надав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 291 200 дол. США, строком до 26 грудня 2026 року, з процентною ставкою 14% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 6.5 Договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки, у випадках невиконання позичальником умов цього Договору. Згідно вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за даним кредитним договором, яка була направлена банком [PERSON] 05.01.2010 року за вих.. №15-77/18-6180, банк вимагав протягом не більше ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги, а саме до 04.02.2010 року, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору у розмірі 284 693, 32 дол. США та 97 218, 71 грн.. Позивач вважає, що зазначеною вимогою банк змінив строки виконання основного зобов'язання з повернення кредиту з 26.12.2026 року на 04.02.2010 року. Зазначене також встановлено у рішення Апеляційного суду Одеської області від 02.04.2015 року по справі №496/5266/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує також тим, що вказаним рішенням апеляційного суду також зазначено, що оскільки банк змінив строк дії кредитного договору до 04.02.2010 року, то порука діє протягом 6 місяців - до 04.08.2010 року, проте з позовом банк звернувся 17.10.2013 року, тобто більше ніж через три роки після закінчення строку дії поруки. Позивач вважає, що кредитні зобов'язання, які виникають з кредитного договору №014/0077/74/68768 від 26.12.2006 року, є такими, що припинились, оскільки банк не скористався своїм правом та не звернувся до суду у межах строків позовної давності. Позивач у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У минулих судових засіданнях пояснення, надані у письмових заперечення від 02.07.2015 року (а.с.24-26), підтримала та просила відмовити у задоволенні позову за його безпідставності та необґрунтованості. Пояснила, що 24.01.2011 року звертались до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за вказаним кредитним договором та ухвалою суду було відкрито провадження та справу (№2-461/11) було призначено до розгляду. Після звернення банку до суду [PERSON] погасив поточну заборгованість за відсотками та тілом кредиту, сплатив також державне мито та витрати на ІТЗ, у зв'язку з чим банк подав до суду заява про залишення згаданого позову без розгляду. Проте, пізніше позивач знову порушив умови кредитного договору, не повертаючи банку кредитні кошти та не сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим банк направив бо Біляївського районного суду Одеської області позов від 17.10.2013 року. Таким чином, вважає, що подання позову 24.01.2011 року стало причиною переривання строку позовної давності, а позов від 17.10.2013 року є обґрунтованим та поданий у межах строку позовної давності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] з наступного. Судом встановлено, що 26.12.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Райффайзен Банк був укладений кредитний договір №014/0077/74/68768, за яким останній одержав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 291 200 дол. США, строком до 26 грудня 2026 року, з процентною ставкою 14% річних за користування кредитом (а.с.4-6). Відповідно до п. 6.5 Договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки, у випадках невиконання позичальником умов цього Договору. П. 10.1 вказаного Договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту, процентів та комісій, позичальник повинен сплатити кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. На адресу боржників позивачем направлялась вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості та виконання своїх зобов'язань перед банком (а.с. 7), але відповідачі свої зобов'язання не виконали, кредит не сплатили і станом на 19.02.2013 року заборгованість склала 384 390,76 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.02.2013 року становить 3 072 435 грн. 35 коп.. За вказаних обставин, 17.10.2013 р. ПАТ "Банк Аваль" (далі - [PERSON]) звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/68768 від 26.12.2006 р. на загальну суму - 384 390,76 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 19.02.2013 р. становить - 3 072 435,35 грн. (а.с.8-9). Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.02.2014 р. позов Банку задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 384 390,76 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.02.2013 року становить 3 072 435 грн. 35 коп.. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02.04.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] задоволено частково: заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов банк задоволено частково: Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль": заборгованість за укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] кредитним договором № 014/0077/74/68768 від 26 грудня 2006 року станом на 19 лютого 2013 року на загальну суму - 384 390 (триста вісімдесят чотири тисячі триста дев'яносто) доларів 76 центів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.02.2013 р. становить - 3 072 435 (три мільйони сімдесят дві тисячі чотириста триста п'ять) грн. 35 коп., судовий збір на загальну суму - 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) 00 коп.. В решті позову банку відмовлено (а.с.50-52). Звертаючись до суду з відповідним позовом, [PERSON] просить визнати правовідносини за кредитним договором №014/0077/74/68768 від 26 грудня 2006 року такими, що припинились з тих підстав, що банком при зверненні 17.10.2013 року з позовом пропущено строки позовної давності. Зобов'язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений, відповідно до умов договору та вимога закону, строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк \\термін\\ його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк \\термін\\. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору ( ст.ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1, 631ч.ч.1,4 ЦК України). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ст.ст. 256 ч.1, 261 ч.5,267 ч.4 ЦК України). Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно до п.12.4 кредитного договору, сторони визначили, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього Договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК України. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ст. ст. 253 ч.1, 260 ч.1, 264 ч.1 ЦК України). З додатків, наданих представником банку до письмових заперечень, та пояснень представнику банку, суд вбачає, що 24.01.2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звертався до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0077/74/68768 від 26.12.2006 року (а.с.27-30). Ухвалою суду від 08.02.2011 року було відкрито провадження по справі за вказаним позовом банку (справа №2-467/11р. (а.с.31)). Також, суд вбачає, що у зв'язку з погашенням [PERSON] поточної заборгованості за відсотками та тілом кредиту за вказаним кредитним договором, сплатою державного мита та витрат на ІТЗ розгляду справи, банк 26.04.2011 року подав Біляївському районному суду Одеської області заяву про залишення позов по ц/с №2-467/11р. без розгляду (а.с.32). Ухвалою суду від 27.04.2011 року цивільну справу за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитом залишено без розгляду. Факт погашення у 2011 році позивачем заборгованості кредитним договором №014/0077/74/68768 від 26.12.2006 року підтверджується належними та допустимими доказами - квитанціями (а.с. 87-89). Зазначені обставини позивач та представник позивача не спростували належними та допустимими доказами. Зважаючи на те, що у 2011 році позичальник [PERSON] сплатив Банку кошти на погашення кредитної заборгованості, зазначені дії позичальника, у розумінні ст. 264 ч.1 ЦК України, свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком, а отже суд вбачає, що строк позовної давності, у даному випадку, перервався. Після переривання перебігу строку, строк позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ч.3 ЦК України). Таким чином, строк позовної давності слід розраховувати не з 04.02.2010 року, а з квітня 2011 року, при цьому, після переривання, перебіг позовної давності розпочався заново, а час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується. Оскільки, перебіг позовної давності розпочався заново з квітня 2011 року, строк позовної давності, який, відповідно до умов договору, сторони визначили тривалість 3 роки, у даному випадку закінчувався у квітні 2014 року. Банк звернувся із позовом за захистом порушеного права до позичальника 17 жовтня 2013 року, тому суд приходить до висновку, що банк звернувся до суду з відповідним позовом у межах строку позовної давності (а.с.8-9). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON].

Outcome: dismissed