Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. До початку розгляду справи по суті в листопаді 2016 року [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON], звернулася в суд з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про стягнення моральної шкоди. Даний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, об'єднавши їх в одне провадження. Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" та зустрічний позов [PERSON] були залишені без розгляду. Проте ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року вищевказану ухвалу в частині залишення без розгляду зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], про стягнення моральної шкоди скасовано, та повернуто цивільну справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 8 листопада 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір кредиту № 050/25-843, відповідно до умов якого ПАТ "Укрсоцбанк" надав останньому грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 40\~000,00 дол. США, зі строком їх повернення до 7 листопада 2021 року та сплатою 13% річних. Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту від 8 листопада 2006 року за № 050/25-843, між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON], укладено іпотечний договір № 050/1-1026. Згідно умов договору [PERSON] взяла на себе зобовязання майнового поручителя та передала в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0928 га, кадастровий номер 0510100000:02:08860034, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Комарова, 64. Позивач зазначає, що згодом іпотеку з даної земельної ділянки було знято, а земельна ділянка продана, кошти направлені на погашення кредитної заборгованості по кредиту. Таким чином, [PERSON] свої майнові зобовязання як поручитель виконала, оскільки кошти від продажу іпотечного майна пішли повністю на погашення кредиту. Разом з тим, ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся в суд з позовом до неї на суму 252\~500 грн. про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки, що вже реалізований. В зв'язку з цим, [PERSON] була нанесена моральна шкода, яка полягає в психологічно-руйнівних переживаннях, зниженню настрою, фіксації певних побоювань і насторог, образи, приниженню і судової тяганини. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" на її користь кошти в сумі 100\~000 грн. моральної шкоди та 1500 грн. судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав заперечення та пояснив, що [PERSON] не надано суду належних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки ПАТ "Укрсоцбанк"; не зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджено. Також позивачем не підтверджено наявності причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправними діями ПАТ "Укрсоцбанк". Просив відмовити [PERSON] в задоволені її позову. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 8 листопада 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 050/25-843, згідно умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40\~000,00 дол. США, зі сплатою 13% річних строком до 7 листопада 2021 року (а.с. 4-7). Слід зазнеачити що до договору кредиту були внесені зміни 28 травня 2012 року, що підтверджується Договором про внесення змін (а.с. 10-11). В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором, 8 листопада 20106 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 050/1-1026 (а.с. 8-9). Зі змісту даного договору вбачається, що іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язання за договором кредиту № 050/25-863 від 8 листопада 2006 року земельну ділянку площею 0,0928га, розташовану в м. Вінниці по вул. Комарова, 64. Відповідно до п.п. 2.4.3., 2.4.4 іпотечного договору, іпотекодержатель має право: у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов'язків, встановлених згідно з п.п. 2.1.1. 2.1.10 цього договору, вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов'язання, а у разі його невиконання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно довідки ПАТ "Укрсоцбанк" станом на 14 липня 2016 року заборгованість за договором кредиту № 050/25-843 від 8 листопада 2006 року складає 426\~746, 21 грн. (а.с. 21). З відомостей з Державного реєстру іпотек (а.с. 130-135), суд вбачає, що 20 листопада 2007 року зареєстровано обтяження на земельну ділянку площею 0,0928 га, розташовану за адресою м. Вінниця, вул. Комарова, 64, кадастровий номер 0510100000:02:088:0034, на підставі іпотечного договору № 050/1-1220. Майновим поручителем є [PERSON] Згодом, 24 травня 2012 року було вилучено обтяження з вказаної ділянки, в зв'язку з продажем. Так, судом встановлено, що 24 травня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки та всі кошти від продажу були направлені на погашення кредитної заборгованості. Отже, позивач [PERSON] свої зобов'язання, як майновий поручитель, виконала так, як кошти від продажу іпотечного майна пішли повністю на погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, 30 серпня 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, предмет іпотеки вже був добровільно реалізовний майновим поручителем [PERSON] Позивач зазначає, що саме звернення ПАТ "Укрсоцбанк" до суду з позовом про повторне звернення стягнення на предмет іпотеки, завдало їй моральну шкоду, яка полягає в психологічно-руйнівних переживаннях, зниженню настрою, фіксації певних побоювань і насторог, образи, приниженню і судової тяганини. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З правової позиції\~Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження № 16-2 від 08.11.2016 року, в якому зазначено, що дійсно було безпідставне пред'явлення позову ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, що заподіяло останній у зв'язку з цим моральну шкоду, та є причинний зв'язок між вказаною обставиною і заподіянням моральної шкоди. Можливий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] у зв'язку з безпідставним зверненням стягнення з неї неіснуючого предмету іпотеки в погашення заборгованості за кредитним договором із врахуванням глибини її страждань, тривалості вимушених змін в її житті складає 108 мінімальних заробітних плат. Однак, суд критично ставить до даного висновку спеціаліста, оскільки йог обуло складено лише на підставі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, а також бесіди [PERSON] Тобто, досліджено лише докази надані позивачем. Також, суд звертає увагу на те, що у висновку зазначено, що позов ПАТ "Укрсоцбанк" є безпідставним, проте даного висновку може дійти лише суд. Крім того, для з'ясування даного факту (безпідставне пред'явлення) необхідне дослідження всіх письмових доказів, наданих ПАТ "Укрсоцбанк" до свого первісного позову, проте висновок було складено на підставі дослідження лише однієї позовної заяви ПАТ "Укрсоцбанк". Разом з тим, слід звернути увагу, що даний висновок був виготовлений на замовлення [PERSON], а не суду, в зв'язку з чим експерт не був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. В результаті цього, суд не приймає до уваги вищевказаний висновок спеціаліста № 16-2, оскільки він є неповним та не зясовано всебічно обставини справи. [PERSON] не надано суду жодного письмого доказу про завдання їй моральної шкоди, спричиненої діями ПАТ "Укрсоцбанк", як і психологічно-руйнівних переживаннь, зниженню настрою, фіксації певних побоювань і насторог, завдання образи, приниженню і судової тяганини. З матеріалів наданих до позовної заяви [PERSON] не вбачається причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправними діями ПАТ "Укрсоцбанк". Частиною першою ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України). Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON], до ПАТ "Укрсоцбанк" про стягнення моральної шкоди, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. \~\~\~\~ В зв'язку з відмовою в задоволенні позову [PERSON], понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed