Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

14 вересня 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 25 червня 2018 року (а.с. 101-104) просять: 1. Продовжити їм процесуальний строк на звернення до суду за захистом порушеного земельного права. 2. Встановити факт вступу їх матір'ю [PERSON] в управління та володіння майном після смерті батька [PERSON]. 3. Визнати за кожним із них право на земельну частку (пай) в розмірі по 2,25 умовних кадастрових гектарів, розташовану у межах земель села Забари Саратського району Одеської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO], та [PERSON], померлої [INFO]. Позовні вимоги мотивують тим, що їх дід [PERSON], [INFO], з 1947 року був членом колгоспу імені Шевченка села Забари Саратського району Одеської області, який у 1992 році реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство імені Шевченка. [INFO] дід помер. Його дружина [PERSON] померла [INFO]. Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) діду не видавали. На підставі рішення VI сесії XXII скликання Ройлянської сільської ради від 16 травня 1995 року КСП ім. Шевченка було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-22-ООІ. В списках, доданих до державного акту, є прізвище [PERSON] Розмір паю складає 4,5 умовних кадастрових га, вартість складає 74242, 08 грн. Мати позивачів та дочка [PERSON], [PERSON], померла [INFO] і не встигла оформити спадщину на вказану земельну частку (пай). На думку позивачів, вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, наглядала за будинком діда, обробляла присадибну ділянку та поділила з братом врожай. Рідний брат [PERSON], [PERSON] мешкав в селі Шабо Білгород-Дністровського району, та помер [INFO]. На час передачі землі у колективну власність дід не виключався з членів підприємства та мав право на земельну частку (пай), однак в результаті смерті це право не оформив. Про те, що прізвище діда знаходиться в списках, позивачам стало відомо лише в 2017 році від родичів, які отримували відповідну довідку в земельному відділі та бачили прізвище діда в списках. Позивачі вважають, що їх мати прийняла спадщину, а строк для звернення до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину законодавством не встановлений. Те, що дід не виключався з колективного сільськогосподарського підприємства, їм стало відомо в результаті отримання 12 липня 2017 року довідки № 281 в трудовому архіві. У зв'язку з цим, просили суд визнати поважною причину пропуску процесуального строку на звернення до суду за захистом порушеного земельного права. Під час розгляду справи позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Позивачка [PERSON] пояснила, що вони з позивачем [PERSON] в 2016 році випадково дізнались від родича про те, що їх дід [PERSON] був в списках членів КСП ім. Шевченко, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю. [PERSON] належав будинок, розташований по [ADDRESS]. Зазначеним будинком після смерті діда розпоряджався брат матері [PERSON]. У матері з братом через спадщину склались неприязні відносини і вони майже не спілкувались. На час смерті діда [PERSON] проживала в м.Білгород-Дністровський Одеської області і заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавала. За життя мати забороняла їм займатись питанням спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Позивачка зазначила, що якесь майно після смерті [PERSON] мати отримала, але що конкретно, не знає. Позивач [PERSON] пояснив, що після смерті діда [PERSON], будинок останнього, розташований в [ADDRESS], лишився сину [PERSON], який всім розпоряджався. Йому не відомо, яке конкретно майно отримала їхня матір після смерті діда. Представник відповідача Саратської районної державної адміністрації Стоянова Т.А. позов не визнала. У відзиві на позовну заяву зазначила, що Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям встановлений Указом Президента України від 08.08.1995 року № 720/95. Відповідно до даного Указу та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», паюванню підлягали землі колективної власності, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам. Однак, в матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності земель колективної власності на території Забарівської сільської ради. Вважає, що строк для звернення до суду з даним позовом вже минув, так як сплинуло більше 20 років як пройшло розпаювання земель колективної власності. Онуки мали реальну можливість довідатися про можливе своє право на землю та звернутися з позовом в межах відповідних строків, а причини пропуску, зазначені в позовній заяві не підтверджені належними доказами (а.с. 77-78). У запереченнях на відповідь позивачів на відзив представник відповідача зазначила, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що [PERSON] був членом КСП ім.Шевченко. Позивачі не надали належних доказів факту прийняття матір'ю позивачів [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], а саме: вступу в управління або володіння спадковим майном відповідно до вимог Цивільного кодексу діючого на той час. Позивачі не зазначили поважні причини пропуску строку позовної давності та не надали належних доказів. Представник Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву, в якій заперечував проти задоволення позову та повідомив суд, що на території Забарівської сільської ради землі колективного значення та невитребувані паї відсутні (а.с. 144). Вислухавши позивачів [PERSON], [PERSON] та їх представника адвоката [PERSON], представника відповідача Саратської РДА Стоянову Т.А., свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правовідносини між сторонами щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] виникли до набрання чинності ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) та пов'язані з визнанням права власності на майно в порядку спадкування за законом, тому при вирішенні спору в цій частині слід керуватись ст.ст. 524-527, 529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 18 липня 1963 року). Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст.529 ЦК України встановлює, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти померлого. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], виданих Забарівською сільською радою Саратського району Одеської області, та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Білгород-Дністрвським відділом ЗАГС Одеської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-11). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, вбачається, що [PERSON] 03 листопада 1957 року уклала шлюб з [PERSON] та після одруження обрала прізвище [PERSON] (а.с. 16). В архівній довідці Державного архіву Одеської області від 03.04.2017 року за № К-1228 зазначено, що в метричній книзі про народження Св.-Дмитрівської церкви с. Ройлянка за 1937 р. є запис № 66 від 10 жовтня 1937 року про народження [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Ройлянською сільською радою Саратського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.105). [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Ройлянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.12). Ст.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року N 720/95, установлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарсь кого акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно зі ст.5 Указу від 8 серпня 1995 року N 720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективнувласністьсільськогосподарськимпідприємствамі організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно архівної довідки відділу районний трудовий архів Комунальної організації "Саратагоспархів" від 12.07.2017 року № 281, у книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника , справа № 5, СВК ім.Шевченка (колгосп ім.Шевченка) с.Забари Саратського району Одеської області, у [PERSON], [INFO], нараховано трудоднів за 1947-1954 роки, 1955-1966 роки. З 1972 року він рахується пенсіонером (а.с.17-18). Згідгно інформації відділу у Саратському районі Головного управління Днержгеокадастру в Одеській області, державний акт на право колективної власності на земелю КСП ім.Шевченко серії ОД-22-001 від 22.08.1995 року за № 1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю на підставі рішення УІ сесії ХХІІ скликання Ройлянської сільської ради від 16.05.1995 року. Розмір паю КСП ім.Шевченко на території Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області складає 4,50 умовних кадастрових гектарів (а.с. 20-21). В Списку громадян-членів колективного сілськогосподарського підприємства ім.Шевченко (додаток до державного акту) в розділі Пенсіонери під номером 91 зазначений [PERSON], мешканець с.Забари Саратського району (а.с. 92-97). Зазначені докази підтверджують, що [PERSON] вважається таким, що на законних підставах набув право на земельну частку (пай), а тому це майно увійшло до складу спадщини, яка відкрилсь після його смерті. Тому суд відкидає ствердження представника Саратської районної державної адміністрації в частині того, що [PERSON] не мав права на земельну частку (пай). Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Заповіту [PERSON] не залишив, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). З відповіді Саратської районної державної нотаріальної контори від 07.08.2018 року № 901/01-16, убачається, що згідно перевірки у Сппадковому реєстрі спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO], не заводилась (а.с. 135-137). Таким чином, [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до нотаріальної контори не подавала. На момент смерті [PERSON] проживав в [ADDRESS], що підтверджено інформацією Забарівської сільської ради Саратського району за № 93 від 23 жовтня 2018 року (а.с.161). Судом достовірно встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], окрім права на земельну частку (пай), увійшов також вищевказаний будинок. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON]. Ст.548 ЦК УРСР визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно частин 1- 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивачами не додано суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що їх мати [PERSON] фактично вступила в управління або володіння спадковим майном свого батька [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, допитана за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] пояснила, що з 1970 року вона зареєстрована та проживає [ADDRESS]. [PERSON] була її сусідкою, проживала по тій же вулиці в будинку [NUMBER]. Їй відомо, що в с.Забари Саратського району Одеської області у власному будинку проживали батьки [PERSON], яка їх відвідувала, допомагала по господарству. В селі Забари Саратського району Одеської області у батьків [PERSON] свідок була 2 рази. Яке конкретно майно лишилось після смерті [PERSON] та чи вступила [PERSON] в управління або володіння будь-яким майном померлого батька, свідок не пояснила. Свідок [PERSON] пояснила, що з 1966 року вона проживає [ADDRESS]. Її батьки підтримували дружні відносини з [PERSON], оскільки до переїзду в м.Білгород-Дністровський Одеської області, проживали в с.Забари\~ Саратського району Одеської\~ області. Свідку відомо, що після смерті дружини [PERSON] проживав один у власному будинку в с. Забари Саратського району Одеської області. [PERSON] його вівідувала, готувала їжу, допомагала по господарству. На похоронах [PERSON] свідок не була та після його смерті в с.Забари Саратського району жодного разу не приїжджала. Яке конкретно майно увійшло до складу спадщини та яким чином [PERSON] вступила в управління або володіння цим майном, свідок не знає. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно інформації виконкому Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS], та помер [INFO] (а.с.108). Згідно інформації Білгород-Дністровського міськрайонного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану син [PERSON] -[PERSON] помер [INFO] (а.с.162). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с. 13). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй на момент смерті майно. Заповіту [PERSON] не залишила, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), тому відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України ( в редакції 16 січня 2003 року) право на спадкування одержують спадкоємці за законом першої черги, тобто діти спадкодавця: позивачі [PERSON] та [PERSON] Як видно з відповіді Білгород-Дністровської міськрайонної державної нотаріальної контори, заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] надійшли до державної нотаріальної контори від спадкоємців [PERSON] та [PERSON]. 18 вересня 2009 року, 14 жовтня 2009 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] та грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ «Ощадбанк» (а.с. 46-52). Приймаючи до уваги, що [PERSON] протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (з 23 листопада 1995 року) не подала до Саратської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, та не вступила в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суду не надано належних та допустимих доказів про фактичний вступ нею в управління або володіння всім спадковим майном або його частиною, суд приходить до висновку, що вона не вчинила жодної з дій, які свідчать про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. (стаття 549 цього Кодексу), тобто фактично відмовилась від спадщини у розумінні ст. 553 ЦК УРСР. З пояснень позивачів встановлено, що після смерті [PERSON] належним його будинком, розташованим по [ADDRESS], володів та розпоряджався син покійного [PERSON] Оскільки після смерті [PERSON] належне йому майно: будинок та право на земельну частку (пай) не було прийнято [PERSON], тому воно їй не належить та не входить до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті. Отже, відсутні підстави для визнання за позивачами права на вищевказане майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] Таким чином, в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed