Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

06.06.2017 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач кредитні кошти використала, але своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує. Станом на 23.04.2017 року виникла заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем в розмірі 13473,56 грн., із яких заборгованість за кредитом 1884,05 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 2467,54 грн.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 8004,18 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) 617,79 грн. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку вказану заборгованість та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не зявився, але до суду поступила заява від представника позивача [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника ПАТ КБ "ПриватБанк". Позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.32). Відповідач [PERSON] на виклик суду двічі не зявилася, хоча про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать розписки про вручення їй судових повісток (а.с.43,44), про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення або про розгляд справи в її відсутності до суду не надходило. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 06.09.2010 року угоди між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у "ПриватБанку", згідно якої остання отримала платіжну картку. Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил і Тарифів користування платіжною карткою. [PERSON] отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитним лімітом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач [PERSON] письмовою заявою підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета заява разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами, Правилами та Тарифами складають між нею та банком кредитний договір (а.с. 9-25). Відповідно до взятих на себе зобовязань позичальник [PERSON] зобовязувалася кожного місяця сплачувати щомісячну суму мінімально необхідного платежу, проте своїх зобовязань не виконує. В результаті невиконання зобовязань відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 23.04.2017 року становить 13473,56 грн., із яких заборгованість за кредитом 1884,05 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 2467,54 грн.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 8004,18 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) 617,79 грн. Заборгованість за кредитним договором нараховано відповідно до діючого законодавства та умов договору (а.с.7-8). Даному факту відповідають правовідносини позики, а саме кредиту, за договором якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ст.1049 ЦК України). За приписами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Оскільки факт виконання Умов надання банківських послуг і повернення кредиту та процентів за користування кредитом відповідачем [PERSON] не доведено, то право ПАТ КБ "ПриватБанк" невиконанням зобовязання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати в сумі 1600 грн. (а.с.1).

Outcome: approved