Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - ТОВ "Кредитні ініціативи") звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 18 листопада 2004 року між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредит у сумі 18 000 дол. США, а [PERSON] повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 23.11.2004 року між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку житловий будинок , загальною площею 66,9 м.кв. , що складається з двух кімнат житловою площею 35,0 кв.м.; сарай під літ. Б; огорожа, позначена 1-2, споруди позначені І за адресою : [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності , видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 03.11.1995 року. Зазначав, що 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" , який є правонаступником ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" було укладено договір відступлення права вимоги. Згідно даного договору відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 101/19А -04 від 18.11.2004р., укладеними з [PERSON] Посилаючись на зазначені обставини, зокрема на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим нього утворилась заборгованість, яка складала станом на 31 серпня 2013 року - 64 614,56 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 31.08.2013 року становить 516 464 , 18 гривень , яка складається із: заборгованості по кредиту - 37 098, 48 доларів США, заборгованості по процентах - 24 347,10 доларів США, нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 168,98 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 31.08.2013 року становить 25 329 грн. 66 коп., а також на те, що внаслідок укладення договорів факторингу відбулась зміна кредитора на ТОВ "Кредитні ініціативи", позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах. До початку розгляду справи по суті відповідачі [PERSON], [PERSON] не погоджуючись з первісним позовом звернулися до суду в особі представника з зустрічним позовом до ТОВ "Кредитні ініціативи", треті особи орган опіки і піклування виконкому Ужгородської міської ради, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу про визнання недійсним іпотечного договору № 110/23-2004 від 23.11.2004 року. Свої позовні вимоги [PERSON], [PERSON] мотивують тим, що договір іпотеки порушує права неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], які на момент укладення договору іпотеки проживали у переданому в іпотеку будинку та [PERSON] [INFO] і на даний час є неповнолітньою і проживає у даному будинку. Зазначає, що договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. Посилаючись на те, що при укладенні договору іпотеки від 23.11.2004 року та при укладенні 25.05.2006 року договору про внесення змін №1 до іпотечного договору від 23.11.2004 року відповідачем, в порушення вимог Закону України "Про соціальний захист бездомних осіб і безпритульних дітей", ст. 177 СК України не отримано для цього дозволу органу опіки та піклування, чим порушено право неповнолітніх дітей, тому просить визнати вказаний договір недійсним на підставі ч.1 , ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України та припинити іпотеку. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.10.2014 року провадження по цивільній справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подану представником за довіреністю - Мальцева А.В. до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито з підстав п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги первісного позову з врахуванням ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 02.10.2014 року підтримав , просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у первісному позові. Зокрема наголосив на тому, що на час укладення договору іпотеки не діяли правові норми, щодо отримання батьками згоди Органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що на час укладення договору іпотеки відповідачами була надана довідка з ЖРЕР про склад сім'ї, з якої не вбачається проживання неповнолітніх дітей у будинку, який є предметом іпотеки. Правові акти та закони на які посилається представник відповідача за первісним позовом у зустрічній позовній заяві не діяли на дату укладення договору іпотеки. Вважає, що не було необхідності в отриманні згоди Органу опіки і піклування при укладенні договору іпотеки . Просив суд застосувати строк позовної давності до зустрічних позовних вимог, про що подав до суду письмову заяву. В судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом - [PERSON] вимоги позовної заяви не визнав , вимоги зустрічного позову підтримав просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у зустрічному позові. Зокрема наголосив на тому, що будинок який є предметом іпотеки належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON]. [PERSON] померла та її частка спадкоємцями не прийнята. Просив врахувати та застосувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» який розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами та положення ч.3 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства». Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Ужгородської міської ради за зустрічним позовом у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, на адресу суду надіслала заяву згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності та зазначила, що станом на 2004 рік діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в якій передбачені основні правила посвідчення правочинів та посвідчення договорів застави/ іпотеки. Інструкцією в редакції 2004 року не передбачалася вимога витребування документів щодо зареєстрованих осіб та склад сім'ї власників майна, а саме іпотекодавця. Всі умови посвідчення договору іпотеки були витримані, договір був укладений відповідно до норм цивільного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, заперечення представника відповідачів за первісним позовом , письмові пояснення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 18 листопада 2004 року між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101/19а-04 на строк до 17 листопада 2014 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18 000 доларів США на споживчі потреби ( капітальний ремонт та реконструкцію будинку), а відповідач зобов'язався вчасно сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору, що стверджується кредитним договором № 101/19а-04 від 18.11.2004 р., оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, копія якого приєднана до матеріалів справи. / а.с. 24-26/. 24 травня 2006 року між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та [PERSON] було укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору № 101/19а-04 від 18 листопада 2004 року, згідно умов якого починаючи з 24.05.2006 року кредитор збільшує розмір кредиту позичальнику на суму 25 000 доларів США. Загальна сума кредиту з моменту перерахування кредитних коштів в розмірі 25 000 доларів США становить 43 000 доларів США. /а.с. 27 -29/ На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 листопада 2004 року між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір від 23 листопада 2004 року № 110/23-2004 , за умовами якого [PERSON] та майнові поручителі передали банку в іпотеку житловий будинок , загальною площею 66,9 м.кв. , що складається з двух кімнат житловою площею 35,0 кв.м.; сарай під літ. Б; огорожа, позначена 1-2, споруди позначені І за адресою : [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності , видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 03.11.1995 року , що стверджується іпотечним договором № 110/23-2004 від 23.11.2004 р., оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, копія якого приєднана до матеріалів справи. / а.с. 35-37/. Як встановлено судом, 25 травня 2006 року між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та [PERSON], [PERSON] , [PERSON] було укладено договір про внесення змін №1 до іпотечного договору № 110/23-2004 від 23.11.2004 року, згідно умов якого п.1.1 викладено в новій редакції, згідно якого договір забезпечує вимоги іпотекодержателя , що випливають з кредитного договору № 101/19а-04 від 18.11.2004 року, договору про внесення змін №1 від 24.05.2006 року до кредитного договору № 101/19а-04 від 18 листопада 2004 року/ а.с. 38-39/ Згідно довідки КП "ЖРЕР №4" від 06.06.2008 року № 4630, що була пред'явлена [PERSON] до банку , в будинку [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] / а.с. 164/ Згідно довідки КП "ЖРЕР №4" від 20.01.2014 року № 322 в будинку [ADDRESS] проживають та зареєстровані зокрема [PERSON] 1993 року народження з 07.02.2002 року та [PERSON] [INFO] /а.с. 165/ У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору станом на 31 серпня 2013 року утворилась заборгованість в загальній сумі 64 614,56 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 31.08.2013 року становить 516 464 , 18 гривень , яка складається з: заборгованості по кредиту - 37 098, 48 доларів США, заборгованості по процентах - 24 347,10 доларів США, нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 168,98 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 31.08.2013 року становить 25 329 грн. 66 коп., у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах. /а.с. 41/ 17 грудня 2012 року між ПАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк ", який є правонаступником ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та ТОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір відступлення права вимоги , відповідно до якого ПАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " відступив ТОВ "Кредитні ініціативи" свої права вимоги заборгованості за договорами, укладеними з [PERSON] , у тому числі за кредитним та іпотечним договорами від 18 листопада 2004 року (а. с. 9 - 23). ТОВ "Кредитні ініціативи" 14.10.2013 року направило кожному з відповідачів вимогу про усунення порушення відповідно до статті 35 Закону № 898-ІV (а.с. 42 -43). Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону № 898-ІV передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до пункту 3.1.5 іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право в разі порушення боржником зобов'язань звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі -покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотеко-давця будь-якій особі покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у розділі, що містить порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації . Доводи представника відповідачів за первісним позовом про те, що при укладенні іпотечного договору не була отримана від органу опіки та піклування згода на вчинення цього правочину, а отже порушено норми ст.ст.17,18 ЗУ "Про охорону дитинства" та ст.12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей" , які, на його думку, гарантують неповнолітнім дітям іпотекодавця право на проживання в будинку, який є предметом іпотеки та наявні підстави для визнання такого договору недійсним на підставі ч.1 , ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України , на думку суду не заслуговують на уваги виходячи з наступного. Так, згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» в редакції Закону від 19.04.2011 року - держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування. Разом з тим, слід зауважити , що Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року , а отже станом на день вчинення правочину 23.11.2004 року положення Закону не діяли. Положення ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» про те, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання, діють в редакції від 19.04.2011 року. Крім того, станом на 2004 рік діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом МЮУ 03.03.2004 року за № 20/5 в якій передбачено порядок посвідчення договорів застави / іпотеки ( розділ 7). Даною інструкцією не передбачено вимогу про витребування документів щодо зареєстрованих осіб та склад сім'ї власників майна. В даному розділі зазначено чіткий перелік документів необхідних для посвідчення іпотечного договору. Таким чином, нотаріус посвідчивши іпотечний договір 23.11.2004 року жодних порушень закону та прав малолітніх дітей боржника ( іпотекодавця), на думку суду, не допустив. Аналізуючи докази, у судовому засіданні надані представником позивача на підтвердження зустрічних позовних вимог ,суд приходить до висновку, що представник позивача за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується заяви представника позивача за первісним позовом про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. При необґрунтованості позовних вимог по суті суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 257 ЦК України, пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але у зв'язку з пропуском встановленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин, строк для звернення до суду поновлюється, а позов задовольняється. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є законними та підлягають задоволенню. Разом з тим слід зазначити, що 7 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( Закон № 1304-VII) , згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Саме до цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-44цс15 від 25.03.2015 року. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що вимоги за зустрічним позовом є недоведеними та необґрунтованими, не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, а відтак не підлягають задоволенню, а вимоги за первісним позовом є обгрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки позивач за первісним позовом належними та допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог. Разом з тим, з урахуванням отримання позичальником кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання майнових поручителів у вказаному будинку загальна площа якого не перевищує 250 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника та майнових поручителів,відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у майнових поручителів, дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється до встановлених правовідносин. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved