Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

22.08.2016 року позивач в особі ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.06.2013 року в розмірі 15 374,16 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.06.2013 року між ним та відповідачем укладено договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 1 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Однак, відповідач не виконував зобов'язання за договором, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.05.2016 року становить 15 374,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1 391, 28 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10 074,59 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 2 700,00 грн., а також з штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) в сумі 500.00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 708, 29 грн. На неодноразові письмові вимоги позивача погасити заборгованість, відповідач не відреагував, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Уповноважений представник позивача Сафір Ф.О., що діє на підставі довіреності, на судове засідання не з'явився, подав письмове клопотання, в якому ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглядати у відсутність представника. В разі неявки на судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач [PERSON] в судове засідання 24.01.2017 року та 24.03.2017 року не з'явився, що вказує на повторну поспіль неявку без поважних причин, оскільки про причину неявки не повідомив, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовою рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, що підтверджують поважність причини неявки, не представив. Представника, який би діяв від його імені, до суду не направив. Заяви про перенесення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю, не надав. Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності до вимог ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 18.06.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] укладено договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 1 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Однак, відповідач не виконував зобов'язання за договором, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.05.2016 року становить 15 374,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1 391, 28 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10 074,59 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 2 700,00 грн., а також з штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) в сумі 500.00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 708, 29 грн. На неодноразові письмові вимоги позивача погасити заборгованість, відповідач не відреагував. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З вимог ч.2 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконав зобов'язання і не сплатив своєчасно суму заборгованості за кредитним договором, тому вбачаються підстави для стягнення з нього на користь позивача вищезазначеної суми заборгованості. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду та підтверджений документально, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved