Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

ТОВ «Свіча» звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа що не заявляє самостійних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними двох договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS], визнання права власності на дану квартиру за позивачем, стягнення судових витрат. В позові зазначено, що на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 09.07.2012р., та ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012р. визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], тобто право власності на оспорюваний об'єкт вибуло не з волі власника - ТОВ «Свіча». Ухвалою ВССУ від 27.03.2013р. рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовано та направлено справу на новий розгляд. [PERSON] після рішення апеляційного суду зареєструвала за собою право власності, 17.05.2013 року відчужила дану квартиру [PERSON], який 05.06.2013 р. відчужив її [PERSON] Оскільки договір купівлі-продажу квартири укладений [PERSON] без відповідних повноважень, підлягає визнанню недійсним і договори купівлі-продажу квартири. На підставі ст..388, 392 ЦК України просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 10.12.2013 року залучено у даній справі в якості відповідачів [PERSON] та [PERSON]. 17.03.2014р. позивач збільшив позовні вимоги та просив: визнати недійсними: договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.03.2013 року та від 05.06.2013р., витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS], визнати право власності на дану квартиру за позивачем, стягнення судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову, з підстав, викладених у позовній заяві із збільшенням вимог. Представники відповідача 1 [PERSON] та відповідача 2 [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову заперечили, подали суду письмове заперечення на позов та просили суд в задоволенні позову відмовити як безпідставного. Представник відповідача 3 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 14 квітня 2009року [PERSON] уклала з ТзОВ "Свіча" попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого була двокімнатна квартира №75 ( в подальшому стала №71а) загальною площею 62,35 кв.м. на десятому поверсі, з правої сторони, в будинку - перша черга, що знаходиться, згідно дозволу на виконання будівельних робіт на [ADDRESS], поруч з будинком [ADDRESS] Згідно умов даного попереднього договору сторони домовилися про всі істотні умови основного договору, в т.ч. ТОВ "Свіча" зобов'язалося в подальшому передати майно із необхідною для оформлення права власності технічною документацією [PERSON], підготувати в строк до укладення основного договору всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за власний рахунок, а остання зобов'язалася сплатити за нього відповідну грошову суму, сторони домовились про те, що ними в майбутньому буде укладено основний договір купівлі-продажу. [PERSON] сплатила вказану в попередньому договорі суму вартості об'єкта продажу в сумі 187050,00грн., виходячи з розрахунку 3000,00грн за 1 кв.м. квартири. Однак, в подальшому ТОВ "Свіча" та [PERSON] не вчинили дії, спрямовані на укладення основного договору, що передбачено вимогами ст. 635 ЦК України. Спірне нерухоме майно будівництвом було завершено, будинок зданий в експлуатацію 24.12.2009 р.(а.с.95-100) і йому присвоєно поштову адресу за рішенням виконкому №3 від 15.01.2010р. (а.с.94). Такі обставини були встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.07.2012р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012р., яким визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.8-17). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2013р. рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовано та направлено справу на новий розгляд (а.с.4-7). В подальшому за неявки позивача [PERSON] у справі №0907/3519/2012, її позов було залишено без розгляду ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.09.2013р., що не заперечується сторонами (а.с.101). [PERSON] на підставі рішення міського та апеляційного суду зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за собою право власності на квартиру [ADDRESS] (номер запису 66405) та 17.05.2013 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом, відчужила дану квартиру [PERSON] (а.с.88-89). Як пояснив представник відповідача 2, їй на час продажу не було відомо про скасування рішення Апеляційного суду Вищим спеціалізованим судом Укоаїни з розгляду цивільних та кримінальних справ. При цьому, судом встановлено, що право власності даної квартири зареєстроване за [PERSON] не оскаржувалось та факт реєстрації в судовому порядку ніким не скасовано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом, [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.18-19). Позивач суду зазначив, що договір купівлі-продажу квартири був укладений [PERSON] без відповідних на те повноважень, а тому підлягає визнанню недійсним перший договір, як і договір наступний купівлі-продажу даної [ADDRESS] В даному спорі суд з'ясовував чи позивач є особою - власником спірної квартири, права якої порушено, і чи дійсно квартира вибула не з волі власника за рішенням суду, що є підставою витребовування майна в добросовісного набувача. В підтвердження обґрунтування позовних вимог щодо належного набуття права власності на квартиру, суду позивачем надано Угоду від 05.01.2008 року про спільне будівництво чотирьох 10-ти поверхових житлових будинків в м.Івано-Франківську по вул.Горбачевського, укладеного між ТОВ «Свіча» та ТОВ «Промбудсервіс» (а.с.90-91). Так, за ч.2 ст.. 1131 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Договором про спільне будівництво передбачалось, що після завершення будівництва партнери проводять розподіл збудованої нерухомості, складається акт розподілу, перехід права власності від ТОВ «Промбудсервіс» до ТОВ «Свіча» оформляється актом прийому передачі майна після введення в експлуатацію (п.4.1-4.2 договору). Актом розподілу від 10.12.2009р. квартира №71а перейшла ТОВ «Свіча» (а.с.92), що оформлено актом прийому передачі від 10.12.2009р. (а.с.93). Поняття підряду врегульовано ст.. 837,838,875,876 ЦК України, а власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. ТОВ «Свіча» за Актом готовності об'єкта до експлуатації є генеральним підрядником будівництва, замовником є ТОВ «Промбудсервіс» (а.с.95-100,115). При цьому, сторона відповідачів звернула увагу суду на розбіжності оформленої печатки ТОВ «Промбудсервіс» на час введення в експлуатацію об'єкта будівництва в грудні 2009р. (реєстрація юридичної особив смт.Обертин) та укладення договору про спільну діяльність в січні 2008р. (реєстрація юридичної особи на адресу - в с.Гончарівка). Так, ТОВ «Промбудсервіс» в грудні 2010 року провів заміну печатки з зазначенням місцезнаходження в с. Гончарівка із знищенням печатки на якій зазначалось смт. Обертин (а.с.116-120), а отже як стверджували представники відповідачів 1,2 договір про спільну діяльність, акт розподілу квартир та акт приймання передачі квартир до ТОВ «Свіча» відбулося вже після здачі і знищення попередньої печатки, тобто після 15.12.2010 року, що спростовує укладення даних документів, на які посилається позивач як на набуття права власності на спірну квартиру, в 2008-2009 роках. Однак, суд вивчаючи підстави набуття прав на спірну квартиру за позивачем зазначає наступне. За вимогами ст.. 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Отже, позивач для набуття прав на квартиру [ADDRESS], вважаючи що міг бути такий розподіл квартир між партнерами, зобов'язаний був перед укладенням основного договору купівлі-продажу з [PERSON] з врахуванням вимог попереднього договору, набути за собою таке право власності зареєструвавши його у встановленому порядку. Пунктом 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене Наказом Мінюсту від 07.02.2002р. №7/5 (в редакції від 28.07.2010р.) оформлення права власності проводиться органами місцевого самоврядування з видачею свідоцтва в т.ч. юридичним особам на новозбудовані обєкти нерухомого майна. Як вже зазначалось вище, в грудні 2009 року було завершено будівництво багатоквартирного будинку в якому знаходиться спірна квартира, в суд [PERSON] звернулася в 2012 році, до цього часу (майже три роки) ТОВ «Свіча» (в разі якщо позивач вважав це право набутим за договором про спільну діяльність) не оформив за собою таке право власності та не вчинив жодних дій спрямованих на таке оформлення прав. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. При цьому, за ч.2 ст..386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, право власності в встановленому порядку ТОВ «Свіча» не набувало. При цьому, є вірними доводи позивача про те, що майно, яке вибуло на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння поза волею власника. Але, власником спірної квартири не було ТОВ «Свіча», власність не була ні за ким зареєстрованою. В подальшому власність зареєстрована за [PERSON], яка на час розгляду даного спору ніким не оскаржувалась, а оскаржено самі подальші договори на підставі оформленої власності на квартиру. Як слідує зі ст.. 387, 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно в т.ч. вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Отже, вимоги даних норм передбачають таке право тільки власнику, яким як встановлено судом позивач не є. Тому, вимоги позову щодо скасування договорів на майно, яке вибуло поза волею позивача, та не перебувало в його власності, витребування майна в добросовісного набувача, є необґрунтованими та безпідставними. А також, як наслідок і вимога про визнання за ТОВ «Свіча» права власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, відповідно ст.ст. 328, 331, 387, 388 ЦК України та

Outcome: dismissed