Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в особі Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В., про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] у віці 81 року, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 01 березня 2017 року Кіровським відділом запису актів громадянського стану міста Донецька, актовий запис № 383, визнане рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, яким встановлений факт смерті [PERSON] , [INFO] , [INFO] в місті Донецьку, який заповіту нікому не залишив, відповідно приймає спадщину за законом. За час свого життя його батько був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на майно, належне спадкодавцю, набуте ним за життя. До першої черги спадкоємців за законом належать він, як його син. Його батько за життя прожив на окупованій території України - в місті Донецьку й у зв`язку з чим він не мав змоги вчасно подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Вважає, що вказані обставини пропущення строку вступу в спадщину є поважними. В судове засіданні позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, визначивши йому додатковий строк в два місяці для прийняття спадщини за законом. Представник відповідача від Київської міської ради в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений - рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням, розміщеним повідомленням на офіційному сайту судової влади (суду). Про причини своєї неявки не повідомив, за таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за його відсутності на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та за погодженням позивача. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена - рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням, розміщеним повідомленням на офіційному сайту судової влади (суду). Водночас звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності із прийняттям рішення згідно чинного законодавства. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності сторін та третіх осіб на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за їх погодженням й згідно поданих ними заяв. Дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенну із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та іншими нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] у віці 81 року, про що свідчить свідоцтво про його смерть, видане 01 березня 2017 року Кіровським відділом запису актів громадянського стану міста Донецька, актовий запис № 383, визнане рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, яким встановлений факт смерті [PERSON] , [INFO] , [INFO] в місті Донецьку, який заповіту нікому не залишив, відповідно позивач приймає спадщину за законом (а.с. 7-11, 13, 14, 15-16, 17, 19, 20, 21). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За час свого життя [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] (а.с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, належне спадкодавцю, набуте ним за життя. До першої черги спадкоємців за законом належать позивач як син померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 21). В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вказаного Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. від 25 вересня 2018 року позивачу відмовлено у вчиненні нотарівальної дії - відкритті спадкової справи після смерті його батька - [PERSON] у зв`язку із пропущенням строку прийняття спадщини (а.с.21). Батько позивача за життя прожив на окупованій території України - в місті Донецьку (а.с. 15 - 16, 18), а позивач - в місті Києві (а.с. 7 - 11), у зв`язку з чим позивач не мав змоги вчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Суд вважає, що вказані обставини пропущення позивачем строку вступу в спадщину є поважними, відтак суд відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що позивачем з поважних причин пропущено строк для прийняття спадщини після померлого батька, тому вважає за необхідне визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини - два місяці з дати постановлення судом даного рішення. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких підстав позов уцілому є обгрутнованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1221, 1222, 1261, 1272 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: approved