Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

В грудні 2016 року ПАТ «МАРФІН БАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON]С.(т.1 а.с.2-5), стверджуючи, що 11.03.2008 року між ВАТ "МОРСЬКИЙ [PERSON]" та [PERSON] було укладено кредитний договір №00909/RO, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитно лінії в розмірі 120 370,21 доларів США з терміном погашення строком до 11.03.2028 року, на наступні цілі: 107 000,00 доларів США на придбання квартири та 13 370,21 доларів США на сплату страхових платежів (т.1, а.с. 6-19). В порушення умов договору №00909/RO відповідач [PERSON] зобовязання не виконує, у звязку з цим, станом на 03.12.2015 року виникла заборгованість у розмірі 96 073,52 доларів США, еквівалент 259 218,28 грн., яка складається з наступного: - 77 195,63 доларів США заборгованість за кредитом; - 18 877,89 доларів США. заборгованість по відсоткам; - 90 209,80 грн. заборгованість за пенею за несплату основного боргу; - 143 876,39 грн. заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом; - 25 132,09 грн. штраф за невиконання зобов'язань (т.1, а.с. 43-44). У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд; -Стягнути солідарно з [PERSON] ([INFO], ІПН2812820376) та [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» (68003, Одеська область, м.Чорноморськ, проспект Миру, 28 код ЄДРПОУ 21650966, МФО 328168) заборгованість за кредитним договором №00909/RO, від 11.03.2008 року у розмірі 96 073,52 доларів США та 259\~218,28 грн.. - Стягнути з [PERSON] ([INFO], ІПН2812820376) та [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) в рівних частках на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» (68003, Одеська область, м.Чорноморськ, проспект Миру, 28 код ЄДРПОУ 21650966, МФО 328168) судовий збір у розмірі 37 967,04 грн.(тридцять сім тисяч девятсот шістдесят сім гривень 04 копійки). Представник позивача за первинним позовом в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі за первинним позовом в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи були належним чином сповіщені, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник позивача за зустрічним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи були належним чином сповіщені, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник відповідача за зустрічним позовом надав до суду заперечення проти зустрічного позову, просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову, в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином сповіщений, надав заяву про розгляд справи буз його участі. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідачів за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. 06 грудня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні\~факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 11.03.2008 року ВАТ "МОРСЬКИЙ [PERSON]" та [PERSON] уклали кредитний договір №00909/RO, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитно лінії в розмірі 120 370,21 доларів США з терміном погашення строком до 11.03.2028 року, на наступні цілі: 107 000,00 доларів США на придбання квартири та 13 370,21 доларів США на сплату страхових платежів (т. 1, а.с. 6-19). Встановлено, що 11.03.2008 року ВАТ "МОРСЬКИЙ [PERSON]" та [PERSON] уклали договір поруки №00909/RO3329rO, відповідно до якого відповідач та поручитель відповідають солідарно по кредитним зобов'язанням (т.1, а.с. 20-21). В порушення умов договору №00909/RO відповідач [PERSON] зобовязання не виконує, у звязку з цим, станом на 03.12.2015 року виникла заборгованість у розмірі 96 073,52 доларів США, еквівалент 259 218,28 грн., яка складається з наступного: - 77 195,63 доларів США заборгованість за кредитом; - 18 877,89 доларів США. заборгованість по відсоткам; - 90 209,80 грн. заборгованість за пенею за несплату основного боргу; - 143 876,39 грн. заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом; - 25 132,09 грн. штраф за невиконання зобов'язань (т. 1, а.с. 43-44). Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 659362 від 11.11.2010 року ВАТ «МОРСЬКИЙ [PERSON]» змінило найменування на ПАТ «МАРФІН БАНК» (т. 1, а.с. 45-52). 17.02.2016 року до справи залучено матеріали зустрічної позовної від відповідача [PERSON], відповідно яких [PERSON] заперечувала проти позову позивача, просила суд відмовити у задоволені позову (т. 1, а.с. 75-79). Відповідач [PERSON] надала до суду висновок спеціаліста № 02485 від 26.03.2016 року економічного дослідження заборгованості (т. 2, а.с. 4-152). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первинного позову та відмовити у зустрічному позові. Суд зазначає, що до висновку спеціаліста оцінює критично. Роз'яснення, що надаються спеціалістом, консультації, висновки і тому подібне не визнаються самостійним джерелом доказів, яким є висновок експерта, вони лише носять допоміжний характер при дослідженні доказів або здійсненні інших процесуальних дій і не можуть заміняти висновки експерта. Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Вказані вимоги закону позивачем за зустрічним позовом не виконані, вказана норма закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Згідно ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями статей 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1056 - 1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. При таких обставинах позовні вимоги за первинним позовом є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня, як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). 8.2. Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання. Так, Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України) розяснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виплата присуджених коштів має бути конвертована в національну валюту гривню, за курсом НБУ на день здійснення платежу. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved