Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON], який є недієздатною особою, а.с.21,22, звернулася до суду з позовом до Уютненської сільради Сакського р-ну АРК. про визнання права власності в порядку спадкування за законом на жилий будинок [ADDRESS], який складається: з жилого літер «А», загальною площею 38,0 м2 і жилою - 23,4 м2; з прибудови літер «а», площею 11,7 м2; з господарсько-побутових будівель: сараїв літер «Б», «В»; гаражу літер «Г»; погребу літер «Д» і вбиральні літер «У». Позов мотивований тим, що це нерухоме майно належало на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.1977р., яка була бубкою позивача [PERSON] і матір'ю його батька [PERSON], який помер [INFO] [INFO] [PERSON] померла. Після відкриття спадщини [PERSON], який постійно проживав зі спадкодавцем, своєчасно звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, в чому йому було відмовлено з підстав відсутності правової реєстрації спадкового майна в БТІ. У зв'язку з цим він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася з поважних причин, і направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності і задовольнити позов, а.с.85. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з поважних причин і направив до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності, а.с.63. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає лише частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.1977р. [PERSON] купила жилий будинок [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, який було посвідчено секретарем сільради, а.с.37,38. За життя [PERSON] не здійснила правової реєстрації цього нерухомого майна в БТІ, як того вимагали: Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних осіб та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по жилого-комунальному господарству від 13.12.95р. №56, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98р. №212, Тимчасове положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» від 07.02.02р. №7/5, затвердженого наказом Міністра юстиції від 18.02.02р. №157/6445. Але цей факт, на думку суду, не має правового значення для вирішення спору у теперішній справі з наступних підстав. У відповідності до ст.100 ЦК УРСР (яка була чинною на той період) - в особистій власності громадянина може бути жилий будинок. Згідно ст.12 Закону України "Про власність" від 07.02.91р. - громадяни придбають право власності на майно, одержане внаслідок здійснення угод, не заборонених законом. Відповідно до вимог ст.224 цього Кодексу - за договором купівлі-продажу покупець набуває право власності на отримане від продавця майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" від 24.06.83р. №4 - вирішуючи позови спадкоємців про право власності на жилий будинок, судам слід враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що є в постанові від 04.10.91р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на жилий будинок" та в постанові від 22.12.95р. №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Так згідно п.4 постанови від 04.10.91р. №7 і п.3 постанови від 22.12.95р. №20 - відповідно до ст.ст. 12 і 13 Закону України "Про власність" у власності громадян можуть знаходитися жилі будинки, придбані на законних підставах. Також, виходячи з положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітатами міських, селищних, сільських рад народжених депутатів, затвердженої приказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.76р. №115 (яка була чинною на той час), яку суд вважає за можливе застосувати відповідно до вимог ч.8 ст.8 ЦПК України, - право власності на жилий будинок підтверджувався записом у погосподарській книзі. З матеріалів справи судом встановлено, що договір купівлі-продажу [PERSON] жилого будинку [ADDRESS] був зареєстрований у погосподарській книзі Уютненської сільради Сакського р-ну АРК., а.с.27. На підставі зазначеного вище суд визнає [PERSON] належним власником даного нерухомого майна тому, що: -згідно ст.392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою; -відповідно до вимог ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.04р. - право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. * Судом встановлено, що в договорі купівлі-продажу від 23.08.1977р. а.с.37,38, та в технічному паспорті БТІ, а.с.47, зазначено, що [PERSON] купила жилий будинок [ADDRESS]. Також на підставі рішення виконкому Уютненської сільради Сакського р-ну Кримської обл. від 22.06.1984р. [PERSON] прибудувала до цього жилого будинку літню кухню літер «а», площею 11,7 м2, та побудувала гараж літер «Г», а.с.85,86. Що ж стосується права на сарай літер «В» і погреб літер «Д», суд дійшов наступного. З заяви позивачки і технічного паспорту, а.с.48, судом встановлено, що ці господарсько-побутові будівлі [PERSON] побудував власними силами. Але орган місцевого самоврядування не приймав рішень про надання дозволу на будівництво та про прийняття цих об'єктів нерухомості в експлуатацію, як то передбачено ч.2 ст.6 Конституції України і пп.1 п. «б» ч.1 ст.31 Закону України від 21.05.97р. «Про місцеве самоврядування в Україні». З зазначеного виходить, що спадкодавець [PERSON] допустила самочинне будівництво тому, що згідно ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.00г. і п. 4 і 6.4 Регіональних правил забудови і використання територій в АР Крим, затверджених ухвалою Верховної Ради АРК. від 18.09.02г. №241-3/02 (які були чинними на той період) - будівництво об'єктів нерухомості здійснюється на підставі проектної документації, технічного і містобудівного обґрунтування та відповідного дозволу на будівництво об'єкту містобудування від виконавських органів відповідних рад. На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку, що на дату відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] не була належним власником зазначених сараю літер «В» і погребу літер «Д» тому, що згідно ч.2 ст.376 ЦК України - особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Так відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З зазначеного виходить, що спадкоємець може успадкувати лише те майно, яке було у встановленому законом порядку придбане і зареєстроване на праві власності за спадкодавцем. Приймаючи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку, що на теперішній час позивач не має законного права для прийняття спадщини відносно зазначених сараю літер «В» і погребу літер «Д» в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на ці об'єкти нерухомості у спадкодавця. * Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця, та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ст.1176 цього Кодексу - якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Судом встановлено, що [PERSON] мала сина [PERSON], а.с.26,27,32, який помер [INFO], а.с.32. Позивач [PERSON] був сином [PERSON], а.с.27,31. З зазначеного виходить, що позивач [PERSON] був онуком [PERSON], яка померла 30.06.2007р., а.с.35. Інших спадкоємців крім [PERSON] спадкодавець [PERSON] не має, а.с.67-84. З зазначеного виходить, що позивач [PERSON] є нащадком 1 черги після смерті спадкодавця [PERSON] Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи суд встановив, що на час відкриття спадщини позивач постійно проживав з реєстрацією зі спадкодавцем в зазначеному жилому будинку, що належав останній на праві власності, а.с.27,40. Також після смерті спадкодавця, яка померла 30.06.2007р., а.с.35, позивач своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, а.с.67-84, яка винесла постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій з підстав відсутність правової реєстрації в БТІ права на спадкове нерухоме майно, а.с.29. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в ч.3 п.23 постанови від 30.05.08р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позивач прийняв спадщину відносно нерухомого майна, яке за життя належало на праві власності спадкодавцю [PERSON], яким є жилий будинок [ADDRESS], який складається: з жилого літер «А», загальною площею 38,0 м2 і жилою - 23,4 м2; з прибудови (літньої кухні) літер «а», площею 11,7 м2; з господарсько-побутових будівель: сараю літер «Б»; гаражу літер «Г»; вбиральні літер «У». * Відповідно до ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на жилий будинок" від 04.10.91р. №7 - відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у власності громадян можуть знаходитися жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за правом спадщини. Приймаючи до уваги зазначене вище суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на зазначене нерухоме майно. * Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу його обов'язок зареєструвати право на спадщину в Реєстраційній службі Сакського МРУЮ АРК., що передбачено ст.1299 ЦК України та Законом України від 01.07.04р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і постановою КМ України від 22.06.11р. №703. * На підставі ст.ст. 100,224 ЦК УРСР, ст.ст. 182,328,331,376,392,1218,1261, 1268 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.00г., ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.04р., п. 4 і 6.4 Регіональних правил забудови і використання територій в АР Крим, затверджених ухвалою Верховної Ради АР Крим від 18.09.02г. №241-3/02, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» від 07.02.02р. №7/5, затвердженого наказом Міністра юстиції від 18.02.02р. №157/6445, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83р. №4, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на жилий будинок" від 04.10.91р. №7, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: partial