Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

У cічні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що постачання електроенергії до її будинку на протязі більше 10 років здійснювала ПрАТ «Київобленерго». З 01.01.2019 року постачання електроенергії почала здійснювати ТОВ «Київська обласна ЕК», у зв`язку з проведенням реформи в енергетиці, на підставі заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу. Договір про постачання електричної енергії розміщено в мережі Інтернет за адресою: www.koec.com.uaв редакції, що діє з 01.01.2019р. 14.01.2019 року вона отримала попередження № [NUMBER] про припинення постачання електроенергії, з зв`язку, з нібито наявною заборгованістю за спожиту електроенергію. З чим вона категорично не погодилася. На обґрунтування позовних вимог, зазначала, що взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312. Відповідно до ч. 2, п.п. 7.5 Правил, попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії надається споживачу окремим письмовим повідомленням. Однак, вказане попередження Позивачці було вручене працівником Відповідача як «рахунок на оплату електроенергії за грудень місяць 2018р.». Але в конверті окрім рахунку на оплату виявилось і попередження. Зазначала, що попередження було надано, як вбачається з його тексту, у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості у розмірі 1241,38 грн. за 10-11 місяці 2018 року та загальної заборгованості у сумі 1810,18 грн. Обсяги спожитої енергії за розрахунками складали 377 квт-год за жовтень 2018 року та 374 квт-год за листопад 2018 року, що на думку Позивача не відповідало дійсності. Показник лічильника, зазначені у попередженні, станом на 01.12.2018 року був значно завищений від реальних показів і вказувався як такий, що становить 3162 квт-год. Такого споживання у Позивача не було. Тільки через 1.5 місяця, станом, на дату отримання повідомлення (14.01.2019 року), лічильник досяг приблизно таких показників (3200квт-год). Більше того, у рахунку на оплату за грудень 2019 року, який було вручено разом з попередженням, покази лічильника станом на 31.12.2018 року становили 3547квт-год.Тобто, згідно квитанції, вони були ще більше завищені порівняно з реальними показники лічильника. Дані обстави мали місце при тому, що Позивачем забезпечено безперешкодний доступ до лічильника (як того вимагає пп. 13 п. 5.5.5. ПРРЕЕ), який знаходиться на вулиці в доступному місці та доступний для контролю у будь яку пору доби. Позивач зазначав, що Відповідач, вніс до попередження інформацію, про загальну заборгованість у розмірі 1810грн.. Відповідно до змісту попередження, через 30 днів від дати його вручення, тобто 14.02.2019 року, Відповідач мав право припинення постачання електроенергії, у разі несплати Позивачем неіснуючої заборгованості за електроенергію. Позивач посилався на ч. 2 п.п. 7.5 Правил, якими встановлено вимоги до попередження про припинення постачання електроенергії. Так у попередженні «...зазначаються підстава, дата і час,з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження). Однак, в порушення вказаної норми, попередження не містить ні посади, ні ПІБ, особи, яка його видала, ні її підпису. Дати та часу припинення постачання також були відсутні. Позивач вважав, що при відсутності цих реквізитів, попередження не має юридичної сили і не є документом, яким Відповідач-1, відповідно до ч.2 п.п. 7.5. Правил зобов`язаний повідомити споживача. Звертав увагу суду, на те, що завжди оплачує електроенергію на підставі рахунків, які представники Відповідача 1 вкидають у поштову скриньку. Рахунки, надходили досить нерегулярно. Це могло бути в кінці місяця, наступного за оплачуваним. Або ще пізніше. Або не надходили. Наприклад за вересень 2018 року, Відповідач-1 не виставляв рахунку. Покази в рахунках зовсім не відповідали показникам лічильника. Тому, вона завжди сплачувала відповідно до показників лічильника у кожному місяці. Відповідно, заборгованість у неї, в тому числі, за жовтень-листопад 2018 року відсутня. Дана обставина підтверджена оплаченими рахунками за кожен місяць за фактичними показниками лічильника. Щоб з`ясувати причини надіслання Відповідачем 1 незрозумілого листа- попередження, вона змушена була відкласти всі свої домашні справи та їхати у м. Вишневе, до центру обслуговування споживачів Києво-Святошинського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго», саме так було рекомендовано у попередженні. Вказувала на ту обставину, що не працює, оскільки щоденно доглядає за батьками, які проживають на другому кінці села і не можуть самі себе обходити. Оскільки батько Позивача має інсульт понад як 10 років, а мати має 2 інсульти і є лежачою хворою, має діабет і не може самостійно навіть перевернутись з боку на бік чи поїсти. Отже за таких обставин, Позивач щоденно, у певні години доби повинна мити, переодягати, годувати їх, потім контролювати рівень цукру в крові матері та тиск у обох батьків, колоти інсулін, давати погодинно ліки тощо. Позивач зазначала, що сума у 1810,18 грн. (сумарна заборгованість згідно з попередженням) є досить значною сумою для її сім`ї. При тому, що вона не працює, оскільки доглядає за батьками, а на пенсію батьків їх неможливо утримувати - купувати ліки, оплачувати лікарів, що Позивач робить за кошти своєї сім`ї. Для врегулювання питання незаконного нарахування їй платежів та користуючись вказаним правом, 15.01.2019 року, залишивши хворих батьків, вона декілька разів звернулась до центру обслуговування споживачів за адресою: [ADDRESS] , у єдине вікно, однак дані заходи були безрезультатними. Таким чином розриваючись між хворими батьками і небажанням Відповідача 1 дотримуватись законів, Позивач змушена була звернутись з письмовою скаргою до Начальника Києво-Святошинського РП «Київобленерго», додавши розрахунок спожитої електроенергії і копії документів про оплату, які підтверджують відсутність боргу, з проханням розглянути їх. Оскільки вказані документи підтверджують повну оплату спожитої електроенергії і відсутність боргу, Позивач просила уточнити розрахунки та відкликати попередження про припинення постачання електроенергії з посиланням на чинне законодавство України. Більше того, реальні покази лічильника представники Відповідача 1 могли зняти самостійно прямо на дату звернення. Однак, в результаті розгляду скарги, замість її розгляду по суті, та відповіді на конкретні запитання, як передбачено Законом України «Про звернення громадян», Позивачу було надано звичайну відписку (лист вих.№07/314/176 від 29.01.2019р.), в якій викладені загальні фрази з вибаченням за «незручності» (нарахування в незаконний спосіб показників за начебто використану електроенергію та погрози відключення світла) та про реформу у енергетиці. У відповіді зазначається, що перерахунок незаконно нарахованого об`єму електроенергії зробити неможливо в тому числі і з технічних причин. Позивач вважала, що посилання посадових осіб на реформи в електроенергетиці не можуть підставою для таких нарахувань, та не відміняють положень чинного законодавства України. У відповіді на скаргу відсутнє обґрунтування щодо походження заборгованості за спожиту електричну енергію, що було основним предметом звернення до Відповідача 1. Позивач вважає, що Відповідач 1 зловживає своїм правом на припинення електропостачання. Так, ч.2 п.п. 7.5 ПРЕЕ передбачено, що попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій. За даних обставин Позивач вважав, що наявності підстав для відключення Відповідачем 1 не встановлювалися, покази з приладу обліку, представниками Відповідача 1 не знімались, при тому, що прилад обліку знаходиться на вулиці (території загального користування) і доступний протягом 24 години на добу. Позивач вказував, що підставою для припинення електропостачання у помешканні Позивача є незаконне нарахування Відповідачем 1 боргу, та фактичне небажання останнім розглядати скарги та звернення у будь-який спосіб, стосовно незаконності нарахування боргу. Вказане є грубим порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії та нормативно-правових актів України, які регулюють та визначають правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулюють відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, За таких обставин Позивач вважав, що Відповідач 1 будучи природним монополістом та розуміючи, що станом на дату отримання Попередження про припинення постачання електроенергії (14.01.2019 року) Позивач не може, а ні змінити постачальника, а ні жити в будинку без світла, води і тепла в опалювальний період, ухиляючись від розгляду звернень по суті, порушував чинне законодавство і зловживав своїм монопольним положенням на ринку, погрожуючи Позивачу припиненням постачання електроенергії і вимагав оплатити кошти за електроенергію, якої останній не споживав. Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначала, що Відповідач 1 відмовлявся приймати інформацію про дійсні показників лічильника електроенергії. Починаючи з 31.01.2019 року, Позивач з невідомих їй причин не могла надіслати поточні покази свого електролічильника до Відповідача 1 жодним, із передбачених чинним законодавством України та рекомендованим на веб-сайті того ж таки Відповідача 1, способів. Так, CMC-повідомлення не доставлялись; листи на електронну пошту вказану на веб- сайті ПрАТ «Київобленерго», не оброблялись; інформація, надіслана через особистий кабінет не доходила. 04.02.2019 року листом за вх№М-45 Позивач у письмовій формі повідомила Відповідача 1 про дійсні (поточні) показники приладу обліку. Однак, вказане звернення не було прийнято до уваги. Таким чином Позивач вважав, що Відповідач-1 не просто не дотримувався вимог чинного законодавства при розрахунках, але й погрожуючи припиненням електропостачання, змушував Позивача сплачувати за електричну енергію яка фактично не була спожита Позивачем. Такі дії по відношенню до себе Позивач вважала черговим приниженням. Позивач зрозумівши, що Відповідач 1 не збирається дотримуватись вимог чинного законодавства України та розглядати його скарги і звернення по суті, 05 лютого 2019 року Позивач звернулась до Відповідача 2 зі скаргою вх. № ЗВГ-1836/19від 05.02.2019 року стосовно неправомірних дій Відповідача 1.Оскільки Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» передбачено, що саме Відповідач 2 уповноважений законом орган, який наділений повноваженнями контролювати діяльність учасників енергетичного ринку. Вважаючи, що Відповідач 1 зловживаючи своїм монопольним становищем порушив і вимоги антимонопольного законодавства України, Позивач звернулася зі скаргою і до Антимонопольного комітету України (АМКУ). Однак, скаргу подану до АМКУ, останній додатково перенаправив на розгляд до НКРЕКП. 08.02.2019 року Позивач додатково повідомила Голову Правління Відповідача 1 [PERSON] листом вх. № М-318 від 08.02.2019 року про звернення до АМКУ та НКРЕКП для вирішення спірних правовідносин. Лист був поданий через скриньку вхідної кореспонденції та звернень громадян Відповідача 1 за адресою: 04136, м. Київ, вул. Стеценка, 1а. 01.03.2019 року Позивач отримала від Відповідача 1 відповідь за вих. № 01/200/1451 від 28.01.2019 року. Як випливає з вищезгаданого листа, 12.02.2019 року було проведено контрольний огляд лічильника електроенергії Позивача та складено Акт № 163164. Позивач вважав, що відповідно до п.п. 8.2.5. ПРРЕЕ, Відповідач 1 повинен проводити контрольний огляд у присутності споживача. Про проведення контрольного огляду лічильника електроенергії Позивач повідомлений не був, а зміст складеного акту останньому не відомий. Згідно інформації викладеної у цьому листі Відповідач 1сам зобов`язався провести коригування об`єму електроенергії, спожитої Позивачем до 01.01.2019 року, однак фактичних дії з коригування спожитої електроенергії та перерахунку вартості спожитої електричної енергії Відповідач-1 не зробив. Внаслідок чого 18 березня 2019 року, бригада з 3-х працівників «Київобленерго», зі спеціалізованим автомобілем для роботи на висоті, під`їхали до будинку Позивача і почали готуватись до відключення електропостачання будинку останнього. Випадково помітивши підготовку представників Відповідача 1 до проведення відключення електричної енергії будинку Позивача. На питання що відбувається, працівники ПрАТ «Київобленерго» повідомили, що будуть відключати електропостачання за борги. При цьому відключили ввідний автоматичний вимикач біля лічильника і комусь телефонував, передавши при цьому покази лічильника. Позивач вважав такі дії є результатом ігнорування Відповідачем 1 та Відповідачем 2 вимог чинного законодавства. Станом на 18 березня 2019 року Позивач не була повідомлена Відповідачем 1 ні про коригування по особовому рахунку, що було зазначено в листі Відповідача 1, ні про обґрунтування розміру так званого боргу за спожиту електричну енергію. Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказував, у свою чергу, станом на дату 18.03.2019 року Відповідач 2 більше 40 днів не розглядав обґрунтовану скаргу Позивача стосовно порушення з боку ПрАТ «Киїобленерго» чинного законодавства. А тому позивач вважає, що має місце порушення Закону України «Про звернення громадян», хоча Відповідач 2 був проінформований, як про порушення чинного законодавства так і про шантаж Відповідача 1 через погрозу незаконного відключення від електропостачання. Позивач повідомила, працівників «Київобленерго», що заборгованості у неї відсутня, показавши квитанції про оплату за спожиту електроенергію помісячно. Однак, Позивач зазначав, що їх не цікавила оплата. Вони ознайомили чоловіка Позивача з нарядом на відключення, у якому не було ні прізвища, ні посади, ні підпису особи, яка видала наряд та вручили рахунок на оплату «боргу» [NUMBER] від 28.02.2019р. на суму 1294,18 гри. Працівники Київобленерго повідомили, що Позивач для оплати 1294,18грн, має час протягом 1-2 годин, або електропостачання буде припинено. У рахунку, [NUMBER] від 28.02.2019 року, який Позивачу був наданий для оплати, були внесені ті самі завищені показники лічильника (3547 квт-год), які були визначені самостійно ПрАТ «Київобленерго», станом на 31.12.2018 року. Тобто, коригування, про яке зазначалося в листі ПРАТ «Київобленерго» проведено не було. Позивач зазначає, що з нього фактично двічі стягують платежі. Оскільки починаючи з 01.01.2019 року, вона сплачує по фактичних показниках лічильника уже до ТОВ «Київська обласна енергетична компанія». Так на кінець січня 2019 року показники лічильника становили3360 квт-год. Що значно менше ніж вказує в рахунках Відповідач-1 станом на 31.12.2018р.(3547квт-год). Тільки через 2 місяці, на кінець лютого 2019 показники лічильника досягли показів3550 квт-год фактично тих показників, які були заявлені Відповідачем-1 станом на 31.12.2018р. В той же час Відповідач 1 стягує кошти за ту ж електроенергію, вказуючи завищені показники 3547 квт-год. Позивач звертав увагу суду на те, що у наряді на відключення була зазначена прострочена заборгованість у сумі 725,38грн., у рахунку на оплату був вказаний борг 1294,18грн., а у повідомленні про відключення заборгованість становила1241,38грн. Тобто, Відповідач-1 у різних документах зазначав різну заборгованість фактично за один розрахунковий період. Вказував, що відповідно до ч. 1 п. 14 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», саме Відповідач 2 забезпечує захист прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики. Аргументуючи позовні вимоги, Позивач звертав увагу суду, що на той момент, Позивач та члени його сім`ї знаходилися у беззахисному перед незаконними діями Відповідача 1 становищі. Таким чином Позивач вважав, що Відповідач-1 ігнорував чинне законодавство і діяв за правом сильного, а Відповідач-2, який наділений не тільки правом, але й обов`язком контролювати дотримання чинного законодавства і зобов`язаний був дати оцінку таким діям, в порушення чинного законодавства просто ігнорував порушення. Під тиском шантажу працівників Відповідача 1, боячись залишити сім`ю без світла, води і тепла (газовий котел та водяний насос без електрики не працюють), та в таких умовах проживати у будинку тим більше в зимовий період неможливо. Саме тому Позивач змушений був заплатити незаконно нарахований борг у розмірі 1294,18 грн. Позивач зазначав, що такий підхід до прав споживачів схожий на грубий шантаж та вимагання, оскільки Відповідач 1, не враховував неодноразові звернення, в порушення чинного законодавства України, не розглянув та проігнорував їх. Не бажаючи пояснювати природу походження заборгованості. 19.03.2019 року, тобто, на наступний день після візиту представників Відповідача-1, Позивач, звернулась до Відповідача 2 з письмовим доповненням до попередньої скарги, та повідомила про незаконні дії Відповідача 1, в результаті чого просила прийняти відповідні заходи стосовно Відповідача 1 та надати відповідь. У подальшому 19.03.2019р.інформація у особистому кабінеті на сайті Відповідача-1 (закладка «Покази лічильника », була скоригована, і приведена до фактичних. Так станом на 31.12.2018р. показник лічильника уже значився як 3134 квт-год, замість попереднього завищеного 3547квт-год. А баланс (заборгованість) становив 600, 34грн. Виходячи з вищесказаного, Позивач вважала, що після надходження коштів у сумі 1294,18грн на рахунок Відповідача-1, при заборгованості 600,34грн. має бути переплата. Але коли з 07.04.2019р. в особистого кабінеті споживача, в закладці «Платежі», відображалася інформація, тільки про відсутність боргу (баланс «0»). При тому, що кошти у розмірі 1294,18 грн. зараховано 20.03.2019р. Таким чином Позивач дійшов висновку, що Відповідач-1 маніпулює показниками приладу обліку і розрахунками у «ручному режим», на власний розсуд, оскільки є власником електронної бази даних яка здійснює обрахунки. Виходячи з вищевикладеного, Позивач вважав, що Відповідач 1 грубо порушив його права як споживача і чинне законодавство України, фактично "вибиваючи" з Позивача неіснуючий борг, погрожуючи залишити Позивача та членів його сім`ї в холодний період року без світла, води та тепла. Звертав увагу суду на те, що з 03.11.2017 року з метою доступу працівників ПрАТ «Київобленерго» для огляду лічильника, контролю за споживанням електроенергії, за заявою Позивача, йому було встановлено новий лічильник електроенергії і розміщено його на вулиці території загального користування згідно Акту № 552160 (а.с 11111). Позивач зазначав, що Відповідач 1 стягуючи з нього неіснуючий борг, грубо порушив його права як споживача, чинне законодавство України в тому числі ліцензійні умови провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, які затверджені Постановою НКРЕКП 27.12,2017 № 1469. Посилаючись на норми ст. 23 ЦК України вказував, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, та у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивач вважав, що окрім матеріальної шкоди йому та членамйого сім`ї було завдано і моральної шкоди неправомірними діями Відповідача 1, яка полягає в наступному: було порушено його звичний спосіб життя; зазнала душевних страждань коли залишала хворих батьків для того щоб розбиратися зі створеними Відповідачем 1 проблемами; зазнала душевних страждань через переживання за своїх батьків, які потребували її догляду та допомоги, бо знаходилися у безпорадному стані, у той час коли Позивач змушена була безрезультатно відвідувати Відповідача 1; змушена була їздити до Відповідача 1 у м. Вишневе і чути принизливе відношення його працівників до неї, яке проявлялося в небажанні спілкуватися щодо незаконного нарахування боргу у формі - «приїдете коли будуть працювати комп`ютери», «звірки не -буде, заплатіть» і т.д. відчувала себе безпорадною та приниженою в час коли треба було кидати хворих батьків та знову їхати до Відповідача 1 в м. Вишневе, щоб письмово подати показники лічильника, тому що працівник кол-центру Відповідача 1 не бажає приймати показники лічильника, які повинні бути вищі ніж у базі даних, що є нічим іншим як знущання з мене та моєї сім`ї; Також Позивач зазнала душевних страждань і приниження її людської гідності, коли Відповідач 1, надаючи обіцянки скоригувати показники, прислав бригаду електриків для відключення електроенергії, при цьому розуміючи, що у неї немає виходу і він викидає людей на вулицю, на холод. І під тиском не закону, а сили "вибиває" грошові кошти. Моральні страждання Позивача, проявлялися також у тому, що Відповідач 1 фактично змусив її сплати грошові кошти за неіснуючу заборгованість, вона потім не знала звідки взяти гроші, щоб купити батькам ліки, оскільки їх пенсій не вистачає навіть на їжу. У зв`язку із чим зазнавала моральних страждань, відчуваючі власну беззахисність і беззахисність своєїсім`ї, бачачи як Відповідач 1 вибиваєз неї «борг», відчуваючи безкарність. Суму моральної шкоди завданої Відповідачем-1 Позивачем оцінена у розмірі 20000грн. Крім того, Позивач вважав, що Відповідач 2 своєю бездіяльністю також завдав моральної шкоди, оскільки Відповідач 1 зміг протиправно стягнути з Позивача « вигаданий борг» лише завдяки «мовчанню» та протиправній бездіяльності Відповідача 2, невиконання ним своїх обов`язків, передбачених законом. Позивач посилаючись на ч. 1 п. 14 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», вважав, що саме НКРЕКП «забезпечує захист прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг,розгляд звернень таких споживачів та врегулювання спорів,надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора». Позивач зазначав, що Відповідач-2, не зважаючи на неодноразові звернення Позивача, просто їх ігнорував. Хоча реагування на подібні порушення учасників ринку електроенергії, є його обов`язком,а не правом. Позивач вважав, такі дії з боку Відповідача 2 прямим порушенням закону, та протиправною поведінкою особисто стосовно Позивача і членів його сім`ї, яка завдала Позивачу і його сім`ї значних душевних страждань. Які полягають і тому, що завдяки ігноруванню Відповідачем 2 вимог законодавства, відчуваємо себе повністю беззахисними перед діями монополіста. Вказував, що зазнала себе приниженою, коли працівник Відповідача 2, на питання як довго очікувати відповідь на скаргу відповідає «не знаю» і по завершенню 2 х місяців, Відповідач 2 на скаргу не реагує. Випрошування Позивачем у НКРЕКП захисту від порушника є приниженням його честі та гідності. Позивач вважав, що своєю бездіяльністю та відсутністю адекватної, передбаченої нормами чинного законодавства реакції на дії Відповідача 1, Відповідач 2 сприяв примусовому стягнення з Позивача неіснуючого боргу. Крім іншого Позивач вважав, що зазнає душевних страждань, знаючи, що якщо вищевказана ситуація повториться - Відповідач 2 вчергове проявить бездіяльність та сприяння такій ситуації, коли державний орган, який за законом має стояти на захисті інтересів людей, відвертається від цих людей, ігноруючи правопорушення комерційної структури-монополіста. Моральна шкода завдана Позивачу Відповідачем 2, оціненоПозивачем у розмірі 10000грн. Обґрунтовуючи розмір заподіяної моральної шкоди Позивач аргументував, з врахуванням того, що кошти, які Позивач просив стягнути з відповідачів у вигляді моральної шкоди мають хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести Позивачу і його родині, витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього, що сталося із позивачем та членами його родини. Просила суд визнати протиправними дії ПрАТ «Київобленерго» щодо нарахування боргу в розмірі 1294,18 грн.; стягнути з ПрАТ «Київобленерго» на її користь грошові кошти в розмірі 1294,18 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представника ПрАТ «Київобленерго» заперечував проти позову. Також відповідачами подані суду відзиви на позовну заяву. В обґрунтування пред`явлених заперечень Відповідач 1 стверджував про те, що до 01.01.2019 р. електропостачання за адресою: [ADDRESS] , здійснювалося згідно з Договором, укладеним між гр. [PERSON] та ПрАТ «Київобленерго». Розрахунки за спожиту електричну енергію за вказаною адресою проводились за діючими тарифами для населення, що затверджені Постановою НКРЕКП за № 220 від 26.02.2015 р. «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» згідно з показами засобу обліку. Покази засобу обліку, надані споживачем будь-яким способом або зафіксовані контролерами ПрАТ «Київобленерго», вносилися до інформаційної бази даних ПрАТ «Київобленерго» на особовий рахунок № [NUMBER] регулярно: 11.11.2016 р. - 37960 - наданий споживачем; 06.05.2016 р. - 37110 - наданий споживачем; 07.10.2017 р. - 40710 - наданий споживачем; 19.04.2017 р. - 39310 - наданий споживачем. 03.11.2017 р. за вказаною адресою було виконано роботу по заміні електролічильника СО-И446М за № [NUMBER] з кінцевим показником 41107 було демонтовано, а встановлено новий засіб обліку НІК-2102- 02.М2 № 8554393 з початковим показом 000001. За результатами огляду, складено Акт технічної перевірки засобу обліку електричної енергії № 356690 за підписом споживача. 18.04.2018 контролером було зафіксовано фактичний показник засобу обліку 1639. Відповідач 1, вказував, що протягом жовтня - грудня 2018 р. для забезпечення точних нарахувань ПрАТ «Київобленерго» повідомляло своїх споживачів, що у відповідності до Кодексу комерційного обліку, що затверджений постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018р (надалі ККО), «побутовий споживач самостійно подає дані про обсяги споживання електричної енергії за розрахунковий період, шляхом повідомлення по телефону чи іншими електронними засобами або через свій кабінет на сайті, або через особисте звернення». В зв`язку з відокремленням функції розподілу електроенергії від її постачання після 04.01.2019 покази приладів обліку, зафіксовані до дати розмежування функцій між двома підприємствами, не можуть бути змінені ПрАТ «Київобленерго» без проведення звірки з ТОВ «Київська обласна ЕК». ПрАТ «Київобленерго» було проведено аналіз нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01.01.2019 р. Станом на 31.12.2018 фактичні покази засобу обліку споживачем надані не були, тому нарахування плати (в сумі 1810,18 грн.), за використану в грудні 2018 р. електроенергію, станом на 01.01.2019 р., було проведено відповідно до положень ПРРЕЕ та ККО, з врахуванням фактичних показів, наданих контролером станом на 18.04.2018 - 1639, до сплати визначено суму відповідно до показів засобу обліку - 3547. Нарахування за використану електроенергію за вказаною адресою проведено відповідно до положень п.п. 6.1 - 6.4 та 6.7 Розділу 13 ККО п.2.3.13. та 2.3.14 ПРРЕЕ. Відповідно до п. 5.5.5 та 7.5.2, 7.12 і 7.13 ПРРЕЕ та п.п. 11.5.23 та 11.5.24 Кодексу 14.01.2019 р. було вручено [PERSON] під підпис попередження № [NUMBER] про припинення електропостачання за борг. [INFO] р . гр. [PERSON] звернулася до ПрАТ «Київобленерго» з листом щодо нарахувань за використану електроенергію на її особовому рахунку. 08.02.2020 /12.02.2019 р. за адресою: [ADDRESS] , було проведено контрольний огляд засобу обліку НІК-2102-02.М2 № 8554393 з метою перевірки фактичних показів приладу обліку та складено відповідний Акт контрольного огляду № 163164. За результатами контрольного огляду ПрАТ «Київобленерго» прийнято рішення винести на розгляд комісії з питань впорядкування дебіторської заборгованості ПрАТ «Київобленерго» за спожиту до 01.01.2019 р. електроенергію, питання нарахувань за використану електроенергію на особовому рахунку Позивача, про що гр. [PERSON] була повідомлена. За результатами розгляду комісією піднятого споживачем питання було вирішено здійснити перерахунок активної електричної енергії, що була виставлена в рахунках побутових споживачів до 01.01.2019 р., в т.ч. і по [PERSON] за період коригування з 10.2018 - 12.2018, нарахування зменшено на 413 кВт год на суму 693, 84 грн. (з ПДВ). Відповідач 1, вважав, що Позивача та Відповідача 2, було належним чином повідомлено листом від 24.04.2019 р. за вих. № 03/300/3116, що у березні 2019 р.Відповідачем 1 здійснено перерахунок обсягу спожитої електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідач 1 вказував на те, що за результатом виконаного перерахунку, по особовому рахунку № [NUMBER] утворилася переплата у розмірі 693, 84 грн. Зазначену переплата 29.03.2019 р. було перенесено на особистий рахунок Позивача, відкритий у ТОВ «Київська обласна ЕК». Внаслідок чого Відповідачем 1 також було проінформовано постачальника електричної енергії ТОВ «Київська обласна ЕК» про коригування обсягу нарахованої електричної енергії. Таким чином, рахунок за електричну енергію за березень 2019 р. Позивач мав отримати вже з врахуванням виконаного перерахунку. Саме ці обставини на переконання Відповідача 1 дали підстави вважати, що між сторонами відсутній предмет спору у цій частині, що Відповідач зазначав є підставою, для закриття провадження у даній справі. Заперечуючи відносно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, Відповідач 1 зазначав, що Під час визначення розміру відшкодування Позивачем також не дотримано принципу розумності і справедливості. Зазначав, що Позивачем у справі не було доведено в чому саме полягає необхідність, доцільність та до статності відшкодування моральної шкоди саме в тому розмірі, який було зазначено у позові. Звертав увагу суду, що жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, стороною Позивача надано не було. Крім того заявлений розмір моральної шкоди є завеликим. А тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в цілому. У своєму відзиві на позов представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг заперечуючи відносно позовних вимог, вказував, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. НКРЕКП діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон України «Про НКРЕКП»), відповідно до частини 1 статті 1 якого Регулятор є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Статтею 2 Закону України «Про НКРЕКП» передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про НКРЕКП» Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та ; природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, державного контролю та застосування заходів впливу. Згідно з п. 14, ч.1 ст. 17 Закону України «Про НКРЕКП» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор забезпечує захист прав та законних Інтересів споживачів 1 товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд звернень таких споживачів та врегулювання спорів, надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора. Відповідач 2 заперечуючи відносно заявлених позивних вимог вважав, що оскільки у даній справі одним із відповідачів визначено НКРЕКП, яка відповідно до Закону України «Про НКРЕКП» є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідач 2 зазначав, що оскільки у позовній заяві Позивач, надає оцінку діяльності НКРЕКП як державного органу, та вважає саме ці дії протиправними, тому на переконання Відповідача 2, оскарження таких дій можливе виключно в порядку адміністративного судочинства. А тому посилаючись на ч.1, ст 255 ЦПК України Відповідач 2 просив суд закривати провадження у справі, оскільки на переконання останнього дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тобто не належить до юрисдикції суду (непідвідомча Києво-Святошинському районному суду), а вимоги до НКРЕКП підлягають розгляду виключно в порядку адміністративного судочинства. Також зазначав, що розглядаючи скаргу Позивача від 05.02.2019 р №1836/19 та доповнення до скарги від 18.02.2019, Відповідачем 2 надіслано проміжні відповіді від 01.03.2019 №4046/20/9-19, який доданий Позивачем до позовної заяви, в якому зазначено, що з метою надання [PERSON] обґрунтованої відповіді, листом від 01.03.2019 р №4044/20/9-19 (а.с. 89) НКРЕКП звернулась до ПАТ «Київобленерго» щодо матеріалів і пояснень, стосовно спірної ситуації між ПАТ «Київобленерго» та Позивачем. До того ж, 21.03 2019 до НКРЕКП надійшов лист ПАТ «Київобленерго» від 18.03.2019 №01/200/1864 (а.с. 92-93) з відповіддю на запит Регулятора від 01.03.2019 №4044/20/9-19. Тому, у зв`язку очікуванням інформації від ПАТ «Київобленерго», за результатами опрацювання усіх матеріалів та пояснень, листом від 02.04.2019 № 6797/20/9-19 (де Позивачу була надана відповідь щодо спірної ситуації між Майдановою ПАТ «Київобленерго», в межах компетенції Відповідача 2. Так, в листі НКРЕКП від 02.04.2019 № 6797/20/9-19 було надано вказвку «Київобленерго» щодо проведення за участю Позивача звірки фактично спожитої за показами засобу обліку та оплаченої споживачем електричної енергії, та коригування нарахувань за спірний період, відповідно до фактичних показів засобу обліку. А також після проведення вказаної звірки ПАТ «Київобленерго», мало передати скориговані показники електропостачальнику (ТОВ «Київська обласна електропостачальна компанія») для подальшого виставлення рахунків Позивачу. Крім того відповідач 2 вважав, що в його діях відсутні ознаки бездіяльності, яка б полягала у ігноруванні чи не реагуванні на скарги Позивача, а тому просив суд відмовити й у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.Разом з тим, Відповідач 2 вважав, що Позивачем безпідставно визначено суму моральної шкоди у розмірі 10000 грн., оскільки Позивачем не доведено, дією чи бездіяльністю спричинено шкоди, та відсутні докази на підтвердження доводів одо стягнення моральної шкоди (чеків за ліки і.т.д). Дослідивши матеріали справи та представлені доводи суд не погоджується з доводами Відповідача 1, та Відповідача 2 з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, вони врегульовувалися Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про ринок електричної енергії», Законом України «Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затверджений постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 р (ПРРЕЕ), Кодексом комерційного обліку електричної енергії,що затверджений постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 р (ККО). Як вбачається з матеріалів справи постачання електроенергії за адресою позивача у [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Київобленерго» на підставі договору №419176, дана обставина підтверджена Відповідачами та сторонами не заперечувалася. Позивач у повному обсязі здійснювала оплату за спожиту у 2018 році електричну енергію на користь Відповідача 1, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.50-71). Як встановлено судом, Відповідач 1, є оператором системи розподілу (ОСР) та здійснює ліцензовану діяльність з розподілу електричної енергії на території Київської області відповідно до Постанови НКРЕКП №1382 від 08.11.2018р (а.с. 92--94), а тому здійснюючи свою діяльність, зобов`язаний дотримуватися ПРРЕЕ, та ККО. Порядок проведення розрахунків за спожиту електричну енергію на роздрібному ринку передбачений розділом IVПРРЕЕ. Відповідно до п.п. 4.1- 4.3 ПРРЕЕ 4.1. розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Послуги оператора системи оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи. Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. П. 4.7 ПРРЕЕ передбачено, що оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати. В силу абз. 2, п. 4.10 ПРРЕЕ побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Як зазначено вище, та встановлено судом Позивач споживає електричну для забезпечення побутових потреб житлового будинку в [ADDRESS] , а отже у розумінні ПРРЕЕ, являється побутовим споживачем. Згідно п.п. 4.13- 4.15 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. Платіжний документ формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Платіжні документи надаються електропостачальниками споживачам безкоштовно. Платіжні документи на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу. Вимоги щодо порядку та форми надання інформації в платіжних документах електропостачальника встановлені розділом ІХ цих Правил. У разі проведення споживачем оплати за електричну енергію за платіжним документом, оформленим споживачем, електропостачальник має навести приклад його заповнення, який розміщується у куточку споживача в пунктах прийому платежів фінансових установ, з якими укладено договір про розрахунково-касове обслуговування, у структурних підрозділах електропостачальника, в інформаційно-консультаційному центрі та на офіційному веб-сайті електропостачальника. Кошти, які надходять за такими платіжними документами, обліковуються на особовому рахунку споживача в рахунок оплати платіжних документів, сформованих системою електропостачальника. Відповідно до п. 4.19. ПРРЕЕ розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції). Пп. 2, п. 7.5 ПРРЕЕ передбачено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється: оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі: заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи. В той же час, ч.2, згаданого п. 7.5 ПРРЕЕ визначено, що попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження. Як встановлено судом 14.01.2019 року, Позивач отримала від Відповідача-1 попередження № 8841402327 від 08.01.2019 року (а.с. 22) про припинення постачання електроенергії, з зв`язку, з наявною заборгованістю за спожиту електроенергію, за період 10.2018-11.2018. Відповідно до якого загальна заборгованість за особовим рахунком Позивача [NUMBER] складала 1810 грн 18 коп. Установленим у ч.2 п. 7.5 ПРРЕЕ вимогам, повідомлення № 8841402327 від 08.01.2019 року не відповідало. Так, повідомлення не містить обов`язкової інформації стосовно, дати та часу з якого електропостачання Позивача буде припинено, підпису та ініціалів особи яка оформила дане попередження. Так в матеріалах справи не міститься доказів, які б підтверджували встановлення Відповідачем 1,факту виникнення заборгованості за спожиту електричну енергію у Позивача, що були зазначені у попередженні, як підстава у припиненні постачання електричної енергії. Крім того судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин Відповідач 1, виконував функції адміністратора комерційного обліку, постачальника комерційного обліку, та оператора мережі. Дана обставина встановлена пп.42, п.1.4 ККО і підтверджена Відповідачем 2 (а.с. 93). Відповідно до п.п. 6.1-6.3 розділу XIIIККО, обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить один місяць. Зчитування показів лічильника провадиться ППКО (постачальником послуг комерційного обліку) та/або ОМ (оператором мережі), та/або споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Покази лічильників мають фіксуватись з зазначенням фактичної дати та, за необхідності, часу зчитування. У побутових споживачів покази лічильника мають зчитуватися на перше число календарного місяця, наступного за розрахунковим. Якщо побутовий споживач самостійно подає дані про обсяги споживання електричної енергії за розрахунковий період, такі дані надаються споживачем до ППКО не пізніше 4 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом повідомлення по телефону чи іншими електронними засобами або через свій кабінет на сайті ППКО, або через особисте звернення до ППКО. Зчитані побутовим споживачем, чи отримані або зчитані ППКО/ОМ покази інтегрального лічильника в інший день вважаються вихідними даними для визначення показів лічильника на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) споживання, розрахованого відповідно до профіля споживання побутового споживача, помноженого на кількість днів (діб) між датою зчитування показів та першим числом календарного місяця. Крім того, пунктами 6.10, та 6.11 розділу ХІІІ ККО визначено, якщо у разі виявлення у платіжному документі помилкових показів лічильника споживач зобов`язаний повідомити про це електропостачальника та ОМ. Представник електропостачальника або ОМ повинен протягом 5 днів від дня подання заяви перевірити рахунок, а в разі потреби протягом 20 днів перевірити лічильник та повідомити споживача про результати перевірки. Як вбачається з матеріалів справи Позивач не погоджуючись з отриманим попередженням/рахунком 24.01.2019 р, з скаргою на дії працівників ПрАТ «Київобленерго» звернулася до начальника Києво-Святошинського РП ПрАТ «Київобленерго», в якій на підставі власних доводів, розрахунків та квитанцій, що підтверджують проведення оплати за всю спожиту Позивачем електричну енергію, просила перевірити правильність проведених Відповідачем 1 розрахунків за спожиту нею електричну енергію, та провести відповідні перерахунки відповідно до приписів п.п. 6.10, 6.11 розділу ХІІІ ККО (а.с. 24-28). Відповідач 1 листом №07/314/176 від 29.01.2019 року за підписом заступника начальника з комерційної роботи Києво-Святошинського РП ПрАТ «Київобленерго», фактично відмовив у задоволенні скарги Позивача та вимог, що в ній ставилися, посилаючись на проведення реформ в електроенергетиці, та технічної неможливості у проведенні перерахунку(а.с. 29-30). Разом з тим у вказаному листі Відповідач 1 приніс вибачення Позивачу за некоректне та неуважне ставлення до Позивача, чим фактично визнав наявність конфліктної ситуації між Позивачем та посадовими особами Відповідача 1 стосовно проведення нарахувань за спожиту електричну енергію. 04.02.2019 Позивач направила до Відповідача 1 звернення №М 45 в якому посилаючись на п. 6.2 ККО повідомила Відповідача 1 про покази її приладу обліку електричної енергії станом на 31.01.2019 року. Крім того Позивач повідомив Відповідача 1 про неможливість по незалежним від Позивача причинам передавати покази приладу обліку електричної енергії, запропонованим Відповідачем 1 засобами електронної пошти, особистого кабінету, чі СМС(а.с.32). Таким чином станом на 31.01.2019 року покази приладу обліку Позивача становили 3360 кВт/год електричної енергії. Проведений в подальшому 12.02.2019 року Відповідачем 1 в односторонньому порядку контрольний огляд засобу обліку, що був оформлений актом № 163164 від 12.02.2019 фактично підтвердив зазначену Позивачем інформацію про покази приладу обліку станом на 31.01.2019 р. Так станом на 12.02.2019 року покази електролічильника становили 3439 кВт/год, що на 79 кВт/год більше ніж 31.01.2019. Тобто споживання електричної енергії у Позивача склало 79 кВт годин за 12 днів лютого, що в середньому становить 6,58 кВт/год за 1 добу. 05.02.2019 року Позивач зі скаргою на дії (бездіяльність) Відповідача 1 звернулася до Відповідача 2 та 07.02.2019 р до Антимонопольного комітету України (АМКУ) в якій повідомила про обставини спору між сторонами та просила дані державні органи провести відповідні передбачені законодавством заходи щодо врегулювання спору (а.с.33-36, 40-42). Відповідач 1 листом № 01/200/1451 від 28.02.2019 року (а.с. 48) у відповідь на скаргу Позивача №М-318 (а.с. 46), повідомив останнього, щодо проведення на особовому рахунку Позивача [NUMBER] коригування обсягів електричної енергії спожитої до 01.01.2019р повідомить Позивача окремо. Листом від 01.03.2019 р за №4046/20/9-19 (а.с.45) Відповідач 2 повідомив Позивача, про отримання від АМКУ скарги, що була направлена Позивачем до АМКУ, однак у зв`язку із тим, що підняті у скарзі до АМКУ питання відносяться до компетенції НКРЕКП, дана скарга була направлена останньому. У зв`язку із чим суд критично оцінює доводи Відповідача 2, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо надання 01.03.2019 року Позивачу «проміжної» відповіді на скаргу від 05.02.2019 р. Оскільки інформація, що викладена в листі Відповідача 2, жодним чином не стосується скарги Позивача до НКРЕКП від 05.02.2019 р зареєстрованої за вх.. № ЗВГ-1836/19, а лише фіксує факт надходження до Відповідача 2, скарги що направлялася до АМКУ, однак за підвідомчістю була перенаправлена до Відповідача 2. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Згідно приписів ст. 20 цього ж Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Таким чином Закон України «Про звернення громадян» чітко встановлює строки, розгляду звернень/скарг громадян, та не містить понять як «проміжна» відповідь на яку у своїх запереченнях посилається Відповідач 2. Разом з тим, Законом України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг». Визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.2 вказаного Закону регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності. В силу Закону «Про НКРЕКП» Відповідач 2 здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Відповідно до пп.4, ч.2, ст. 3 Закону основним завданням Регулятора, є забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; Згідно пп.14, 22 ч.1 ст. 17 однією із функцій НКРЕКП являється забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; Забезпечення досудового розгляду спорів, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг; Для цього згідно приписів пп.4 ч.2 ст.17 НКРЕКП надано право серед іншого: вимагати від суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, надання у визначені Регулятором строки, але не менш як протягом 10 робочих днів, завірених в установленому законодавством порядку копій документів, пояснень та іншої інформації, пов`язаної з провадженням такими суб`єктами ліцензованої діяльності, необхідних для виконання покладених функцій; Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про НКРЕКП» регулятор розглядає скарги споживачів відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Вирішення спорів, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, а також між суб`єктами управління об`єктами державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування та/або зберігання природного газу, передачі електричної енергії, оператором системи передачі електричної енергії, оператором газотранспортної системи та/або оператором газосховищ, здійснюється у порядку, затвердженому Регулятором. Згідно ч.4 цієї ж статті до прийняття рішення по суті спірного питання Регулятор може проводити попередні слухання із залученням заінтересованих осіб та, за потреби, проводити позапланові перевірки. Пп.2 ч.4 ст.17 Закону «Про НКРЕКП» Відповідачу 2 надано право вимагати від суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, надання у визначені Регулятором строки, але не менш як протягом 10 робочих днів, завірених в установленому законодавством порядку копій документів, пояснень та іншої інформації, пов`язаної з провадженням такими суб`єктами ліцензованої діяльності, необхідних для виконання покладених функцій. В силу ст. 19 Закону «Про НКРЕКП» Відповідач 2 здійснюючи державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю. Відповідно до пп.3 ч.7 ст. 19 Закону підставою для проведення позапланової виїзної перевірки обґрунтоване звернення суб`єктів господарювання та споживачів про порушення суб`єктом природної монополії законодавства з питань доступу до електричних/теплових/газових мереж та/або порушення ліцензійних умов; Строк проведення позапланової виїзної перевірки не може перевищувати 10 робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - трьох робочих днів. Як вбачається з матеріалів справи звернення Позивача до Відповідача 2 надійшло останньому 05.02.2019 р (а.с. 33-36), первинне реагування Відповідача 2 на скаргу Позивача мало місце тільки 01.03.2019 року, та стосувалося направлення запиту про отримання інформації від Відповідача 1 (а.с. 95-96). При цьому загальний строк розгляду скарги Позивача до Відповідача 2, перевищив встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк у 30 та 45 днів, та становив 55 днів. Тому Відповідачем 2 не були вжиті всі передбачені Законами України заходи, для своєчасного врегулювання даного спору. Наслідком такого розгляду, стало стягнення Відповідачем 1 з Позивача вартості електричної енергії на суму 1294, 18 грн, яка фактично Позивачем спожита не була. Таким чином, суд проаналізувавши наявні у справі докази, дослідивши їх взаємний зв`язок приходить до висновку, що Відповідач 2, на момент виникнення спірної ситуації був наділений передбаченими законодавством повноваженнями, для належного та своєчасного реагування на обґрунтовану скаргу Позивача, щодо дій Відповідача 1, однак не вчинив у строки передбачені законодавством заходів, щодо захисту прав та законних інтересів Позивача. Відхиляючи клопотання Відповідача 2 про закриття провадження у справі у зв`язку із підсудністю даної справи на думку Відповідача 2 у порядку адміністративного судочинства суд виходив з тих міркувань, що Позивач звертався до суду за захистом порушеного приватного, а не публічного права та/чи інтересу, отже, цей спір має приватноправовий характер, оскільки він обумовлений порушенням приватного права та інтересу Позивача, у даному випадку майнового, яке підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в цьому випадку, де до порушення приватного права призвели, в тому числі управлінські дії (бездіяльність суб`єкта владних повноважень). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 526/233/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні в справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golderv. theUnitedKingdom») Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обовязків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. У подальшому Відповідачем 1 було проведено перерахунок коштів по особовому рахунку Позивача унаслідок чого, з урахуванням проведеної 18.03.2019 року оплати Позивачем грошових коштів у розмірі 1294, 18 грн, на особовому рахунку Позивача утворилася переплата у розмірі 693, 94 грн, що було визнано Відповідачем 1 у наданому до суду відзиві. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії ПрАТ «Київобленерго, щодо нарахування [PERSON] боргу у розмірі 1294,18 грн не відповідали законодавчім вимогам, а тому позовна вимога про визнання протиправними дій Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», щодо нарахування [PERSON] боргу у розмірі 1294, 18 грн підлягає до задоволення. Підстави стягнення з Відповідача 1 переплати за спожиту електричну енергію, внаслідок порушення Відповідачем 1 чинного законодавства, суд базує на нормах ст.1212 ЦК України, згідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також, зокрема, до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, чч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3.06.2015 у справі №6-100цс15. Ураховуючи ту обставину, що правова підстава для отримання Відповідачем 1, від Позивача суми у розмірі 1294,18 грн була визнана судом неправомірною, відтак, позовна вимога, щодо стягнення з ПрАТ "Київобленерго» грошових коштів у розмірі 1294,18 грн підлягає до задоволення. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: - недолік це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); - продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; - послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункти 15, 17, 19 частини 1 статті 1 цього Закону). Таким чином, системний аналіз визначених указаним Законом термінів дає суду підстави дійти висновку, що недолік продукції це, зокрема, будь-яка невідповідність наданої виконавцем послуги умовам договору та вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, яку споживач замовив для задоволення його особистих потреб та очікував отримати, тобто надання виконавцем певної послуги з порушенням зазначених умов і вимог (неналежне виконання). При цьому це може бути як надання виконавцем послуги неналежної якості, так і ненадання послуги, яку виконавець зобов`язався надати, а споживач правомірно очікував отримати. З огляду на наведене, а також взявши до уваги зазначені вище положення ч. 1 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо відповідальність за порушення законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії, та врегулювання захисту прав споживачів електричної енергії, зокрема й Законом України «Про захист прав споживачів», суд вважає за можливе не враховувати висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2018 року у справі № 522/5350/15-ц, щодо застосування вказаних норм права до подібних правовідносин (наявність у споживача права на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією; у правовідносинах, що виникають з порушень зобов`язання в процесі споживання електричної енергії, не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки за змістом цих постанов такі висновки ґрунтується на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 16 вересня 2011 року. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 1, 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що необхідно звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що внаслідок неправомірних дій Відповідача 1 їй було завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює в 20 000 грн, виходячи з того, що з вини останнього було порушено її звичайний спосіб життя, Позивач зазнав душевних страждань, коли залишала хворих батьків для того, щоб розбиратися зі створеними їй Відповідачем 1 проблемами; Позивач був змушений їздити до Відповідача 1, та чути принизливе відношення його працівників до себе, яке проявлялося в небажанні спілкуватися щодо незаконного нарахування боргу. Позивач зазнала душевних страждань і приниження її людської гідності, коли Відповідач 1, надаючи письмові обіцянки скоригувати показники електролічильника, присилав бригаду електромонтерів для відключення від постачання електричної енергії, розуміючи при цьому, що у Позивача немає іншого виходу як сплатити суму неіснуючого боргу, щоб не залишитись без умов для існування у опалювальний період, коли без електропостачання не можливе функціонування електронагрівальних та опалювальних приладів, тощо. А також вимушена вживати заходів шляхом звернення до різних організацій і установ, зокрема до НКРЕКП та суду, у зв`язку з чим вона весь цей час перебуває в нервовому стані, втратила душевний і психічний спокій, , а також була змушена змінити звичайний для неї образ життя через те, що замість догляду за хворими батьками,змушена була вирішувати штучно створені Відповідачем 1 проблеми, тому сильно хвилювалась і страждала. Ураховуючи встановлені в справі обставини, суд дійшов висновку, що протиправними діями Відповідача 1, Позивачеві дійсно було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з довготривалим вирішенням спірного питання, та постійним погрозами Відповідача 1, щодо відключення будинку Позивача від електропостачання та значними витратами на це, а також вжиттям заходів для поновлення своїх порушених прав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з огляду на наведене вище вважає, що достатнім і необхідним розміром відшкодування позивачеві моральної шкоди буде стягнення з Відповідача 1 у розмірі 1000 грн. В іншій частині позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та відмовляє в задоволенні позовних вимог. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Як уже зазначалося обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved