Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» (надалі - ТОВ «ФК «Джобер») про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та стягнення збитків. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 12.03.2020 року позивач звернувся до відповідача та отримав споживчий кредит у розмірі 12 000 грн шляхом укладення угоди в особистому кабінеті на веб-сайті відповідача. Зазначає, що жодних письмових угод не підписував, про проценти за користування кредитними коштами та порядок їх сплати представник відповідача його не повідомив. Посилається на те, що позивач не володіє спеціальними знаннями в банківській діяльності, а тому не був здатний отримати всю повну і достовірну інформацію, оскільки відповідачем не було надано часу позивачу для виваженості прийнятого рішення. Враховуючи викладене, просить визнати недійсним кредитний договір № 468565 від 12.03.2020 року на суму 10 400 грн з моменту укладення договору, застосувати наслідки недійсності правочину, зобов`яза`и ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» здійснити перерахунок платежів, здійснених з часу оформлення договору про надання коштів, стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 20 000 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 31 серпня 2020 року відкрито спрощене провадження без виклику сторін. 23.11.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що відповідач є фінансовою установою, що надає кошти у позику. Позика надається на підставі Договору, укладення якого відбувається в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Джобер». Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Зазначив, що 12.03.2020 року позивач прийняв умови електронного договору та підписав її шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, після чого позивачу було перераховано грошові кошти у розмірі 10 400 грн на рахунок його банківської картки. Вважає, що відсутність письмового договору не є підставою для визнання такого договору недійсним, оскільки відповідачем пройдено процедуру ідентифікації, згідно якої його особу було встановлено, умови кредитування роз`яснені, а отже він мав розуміти наслідки прийняття (акцепту) такої угоди. Крім того зазначив, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту нанесення йому такої шкоди. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити в задоволені позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно тексту акцепту (заяви про прийняття пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти)) №468565 укладеного 12 березня 2020 року позивач отримав від ТОВ «ФК «Джобер» позику в сумі 10 400 грн. на строк 29 календарних днів з 12 березня 2020 року по 09 квітня 2020 року зі сплатою 1.9% в день, на суму позики, що на рік становить (реальна річна процентна ставка) 693,50% від суми позики. Пунктом 6 акцепту передбачено, що позикодавець надає позичальнику позику у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок банківської платіжної карти позичальника протягом трьох банківських днів. Згідно витягу з реєстру юридичних осіб ТОВ «ФК «Джобер» надає фінансові послуги, в тому числі щодо кредитування. Звертаючись до суду з позовом, як на підставу заявлених вимог позивач посилався на те, що він не укладав кредитного договору з ТОВ «ФК «Джобер», оскільки не підписував його, договір йому не надавався, в копії договору його підпис відсутній, тому вважає вказаний договір неукладеним, як підстава його недійсності. Суд не може погодитися із даним твердженням позивача, Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Положенням статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як видно з тексту оспорюваного правочину, наданого відповідачем, в останньому розділі зазначені ідентифікуючи дані позичальника, в тому числі міститься відомості про електронний підпис одноразовим ідентифікатором позичальника МН428. Дані фактичні обставини свідчать про те, що оспорюваний правочин був підписаний електронним підписом позичальника. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно ст.640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно пункту 15 кредитного договору, підписанням цього акцепту позичальник підтверджує, що пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта), підписана позикодавцем у порядку ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», та цей акцепт підписаний позичальником у порядку ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», разом складають єдиний електронний догорів про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщується в особистому кабінеті позичальника. Також, у вище зазначеному пункті договору зауважено, що укладаючи цей договір шляхом заповнення та підписання цього акцепту у порядку, передбаченому ст.ст.11,12 Закону України «Про електрону комерцію», позичальник підтверджує, що умови цього Договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам та справедливі. До підписання цього Договору ознайомився з усіма наявними та можливими схемами та умовами, на яких Позикодавець здійснює кредитування, загальною сукупною вартістю позики/кредиту та всіх витрат, пов`язаних з отриманням позики у позикодавця, та свідомо обрав умови отримання позики, викладені в цьому Договорі. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких для нього обставин, також гарантує, що на момент укладання цього Договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати цей Договір та виконувати усі умови, визначені в цьому Договорі. До укладення цього Договору Позичальник отримав від Позикодавця інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг" та в частині другій статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". До укладення Договору та підписання Акцепту вона ознайомилась з внутрішніми правилами та примірним договором позикодавця на веб-сайті позикодавця https://topcredit.ua/, з умовами, викладеними в Оферті. Крім того, в акцепті зазначено, що позичальник підтверджує, що він був ознайомлений з загальною сумою (сукупною вартістю) позики (з усіма зборами, окремими та/або сукупними платежами), вся інформація була йому надана та він погоджується з наданою інформацією. Інформація надана йому в повному обсязі та відповідає інформації на веб-сайті Позикодавця https://topcredit.ua/. Також, позичальник прийняв пропозицію позикодавця та надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання ним в якості аналога власноручного підпису для підписання цього Акцепту та Договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та направляється позикодавцем позичальнику засобом зв`язку, вказаним позичальником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Обравши варіант підпису цього Акцепту електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 468565 від 12 березня 2020 року видно, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підпис договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому, укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посилання [PERSON] на те, що він не підписував кредитного договору№468565 від 12.03.2020 року, не отримував його, спростовуються матеріалами справи, а також відомостями персональних даних позивача, які зазначені в оспорюваному договорі, таких як реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про документ, що засвідчують особу, номер, дата видачі паспорта, номера телефонного зв`язку, адреса електронної пошти, місце роботи, що в сукупності свідчить про передачу особистих даних їх власником, тобто позивачем, яка ідентифікувала себе та надала згоду на використання цих даних. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відомості його персональних (ідентифікуючих) даних вибули з його володіння поза його волею та оспорюваний договір ним в електронному вигляді не укладався. На підстав викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги в даному випадку не можуть бути задоволеними, оскільки відсутні правові підстави для визнання кредитного договору №468565 від 12.03.2020 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» недійсним, а відтак в задоволені позову слід відмовити за його недоведеністю. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed