Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач мотивував тим, що ПАТ "Вінницяобленерго" надавало відповідачу послуги з постачання електричної енергії за адресою: Вінницька область Барський район с. Гайове, вул. Щорса, 6. Відповідач не здійснював належну оплату за дані послуги, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем в сумі 2504,86 грн. Відповідачу направлялася вимога про сплату боргу. Проте, [PERSON] борг не сплатив, а тому позивач звертається до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що він дійсно не здійснював оплату спожитої електроенергії протягом року. Допустив заборгованість. Погоджується із наявністю на лічильнику показника 7023 кіловат. Однак, не погоджується із розрахунком, який здійснено по максимальному тарифу. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований i його слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного. Так, однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відносини з приводу постачання фізичних осіб електричною енергією регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, Методикою обчислення розміру відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року № 1416. Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Судом встановлено, що [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS] користується електроенергією на підставі особового рахунку № [NUMBER] на постачання електроенергії, тобто існують договірні відносини. Підключення електроенергії за заявою наймача (власника) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України "Про електроенергетику" та Правилами (Рішення Верховного Суду України від 08.07.2009року № 6-10354св8). Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до п. 2 "Правил користування електричною енергією для населення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (далі - ПКЕЕН) об'єкт споживача - житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування. Відповідно до п. 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Відповідно до п. 21 ПКЕЕН знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача. Згідно Акта контрольного зняття показників лічильників у споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] 08.01.2013 зафіксовано показники лічильника 7023. Виходячи із загальних засад та змісту цивільного законодавства України, звичаїв ділового обороту, з урахуванням того, що договір між сторонами не укладався, та враховуючи, що позивач надавав відповідачу послуги з електропостачання, а відповідач, у свою чергу їх приймав та претензій щодо їх якості не заявляв, суд вважає, що до даних правовідносин повинні застосовуватися норми статей 525, 526, 610, 629 ЦК України, які регламентують загальні умови виконання зобов'язань, правові наслідки та відповідальність за порушення зобов'язань. Також як вбачається з положень ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Так, згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона постачальник зобов'язана надавати другій стороні (споживачу) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов'язаний оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися, передбаченого договором, режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Позивачем було направлено [PERSON] претензію-вимогу про сплату заборгованості від 09.02.2015, проте відповідач не виконав свого обов'язку по сплаті заборгованості за використану електроенергію. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до довідки про споживання за період з січня 2012 року по березень 2015 року за рахунком [NUMBER] заборгованість [PERSON] по оплаті постачання за електричну енергію становить 2504,86 грн. На підставі встановлених судом обставин справи, оцінивши у сукупності докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243,60 гривень, оскільки вони підтвердженні платіжним дорученням № 1149 від 02.03.2015.

Outcome: approved