Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 03.12.2015 року, посилається на те, що між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, в період якого 02.04.1977 року народилась [PERSON]. 12.05.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS] 17.06.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська зроблено запис № 276. Після одруження [PERSON] було присвоєне прізвище «Муковніна». В цьому шлюбі народився син, [PERSON], [INFO] Таким чином, [PERSON] є донькою [PERSON], а [PERSON], відповідно, доводиться [PERSON] онуком. 23.01.2007 року [PERSON] померла. 13.02.2015 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Призаводська, 22. З огляду на те, що [PERSON], яка належить до першої черги спадкування за законом, померла, то відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України [PERSON], як онук спадкодавця, спадкує ту частку спадщини, яка б належала за законом його матері. З огляду на те, що інші спадкоємці першої черги, крім [PERSON] відсутні, то він спадкує всю частку [PERSON] відповідно до закону. Позивач зазначає, що з метою вступу у спадщину [PERSON] зі згоди свого батька [PERSON] 04.08.2015 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, де була заведена спадкова справа. Проте, виявилося, що оригінал державного акту, який підтверджував право власності на земельну ділянку, втрачено, в зв"язку з чим нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. З метою встановлення належності земельної ділянки спадкодавцю позивачем було здійснено певні запити, відповідно до яких встановлено, що [PERSON] було передано у власність земельну ділянку за адресою вул. Призаводська, 22, код ділянки - 66094002, загальною площею 0,0551. Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить визнати за [PERSON], [INFO], право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0551 гектарів, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Призаводська 22, яка належала [PERSON], [INFO], померлому 13.02.2015 року, на підставі Державного акту на право власності на землю від 20.04.1999 № 026013, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 22.03.99 № 479. Позивач та його представник в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій не заперечувала проти задоволення позову з урахуванням його уточнення. Представник відповідача - [PERSON] міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши осіб, які зявилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб. В період вказаного шлюбу 02.04.1977 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-КИ № 395796, виданим 18.05.1977 року Ленінським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська. 12.05.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії ІІІ-КИ № 393048, виданим 12.05.1992 року відділом ЗАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 339. 17.06.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська зроблено запис № 276 та видано свідоцтво про одруження серії І-КИ № 109360, відповідно до якого прізвищем після одруження [PERSON] було "Муковніна". В період вказаного шлюбу [PERSON] 04.08.2000 року народила сина - [PERSON], батьком якої є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 092796, виданим 06.09.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 763. Таким чином, [PERSON] є донькою [PERSON], а [PERSON], відповідно, є онуком [PERSON]. 23.01.2007 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 129847, виданим 26.01.2007 року відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 801. 13.02.2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 639082, виданим 29.07.2015 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 1397. За життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS]. Судом встановлено, що право власності на вказану земельну ділянку належало померлому [PERSON] на підставі рішення від 28.09.2015 № М-421 виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 22.03.1999 № 479 "Про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська" та Державного акту на право власності на землю від 20.04.1999 № 026013, копії яких додано до матеріалів справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Призаводська, 22. З огляду на те, що [PERSON], яка належить до першої черги спадкування за законом, померла 23.01.2000 року, відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України [PERSON], як онук спадкодавця, має право на спадкування після смерті діда [PERSON] на ту частку спадщини, яка б належала за законом його матері [PERSON] З огляду на те, що інші спадкоємці першої черги, крім [PERSON], відсутні, то він спадкує всю частку [PERSON] відповідно до закону. З метою вступу у спадщину [PERSON] зі згоди свого батька [PERSON] 04.08.2015 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда, де була заведена спадкова справа. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 7/2015 року, заведеної після смерті [PERSON], померлого 13.02.2015 року, копія якої надана суду приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], з заявою про отримання спадщини після смерті [PERSON] звернулися - 11.05.2015 року брат [PERSON] - [PERSON], та з заявою від 04.08.2015 року - [PERSON], [INFO], за згодою батька [PERSON] Постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 17.08.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] з посиланням на те, що неповнолітній [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] за правом представлення. В зв"язку з тим, що виявилося, що оригінал державного акту, який підтверджував право власності [PERSON] на земельну ділянку за вищезазначеною адресою, втрачено, постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 07.09.2015 року [PERSON] було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дідуся [PERSON]. Порядок видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину регулюється главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (надалі Порядок) Як зазначено у п. 4.12 гл. 10 Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. П. 4.14 гл. 10 Порядку визначає, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. П. 4.15 гл. 10 Порядку встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 1 гл. 7 Порядку, нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Згідно з п. 7 гл. 7 зазначеного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку на оригіналі державного акта на право власності на земельну ділянку нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Як зазначено у п. 4.18 гл. 10 Порядку, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вказано вище, при зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] не було надано оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку, що стало перешкодою для отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом та змусило його батька в його інтересах звернутися до суду за захистом прав. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, суд і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права того, що право власності набувається на підставах, що не заборонені власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Зважаючи на встановлені судом вищевказані обставини, з урахуванням того, що незаконність набуття права власності не встановлена судом, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання за [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0551 га, код ділянки 66094002, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Призаводська, 22, Бабушкінський район, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 13.02.2015 року. Відповідачем будь-яких доказів в спростування вимог позивача суду не надано. Зважаючи на клопотання позивача, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по справі віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved