Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

У січні 2017 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, який під час судового розгляду уточнив. У позовній заяві зазначав, що надавав послуги у кв.[ADDRESS] у період з 01.02.2013 року по 29.02.2016 року на загальну суму 10 227,40 гривень, Відповідачі за вказаний період здійснювали оплату за надані послуги частково. Станом на 01.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 9587,96 грн. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON]- 1/2 частина, 1/6 частина - [PERSON] та [PERSON], 1/6 частина- [PERSON]., а тому позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги пропорційно до часток відповідачів у спільній частковій власності, а саме стягнути з [PERSON]- 4416,41 грн., [PERSON] - 1723,85 грн., [PERSON] -1723,85 грн., [PERSON] - 1723,85 та судові витрати. В судовому засіданні Концерн «МТМ» позовні вимоги підримав в повному обсязі та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача викладених в уточненій позовній заяві заперечувала, позов визнала частково в сумі 508,76 гривень. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відтак, за згодою усіх учасників процесу, суд ухвалив слухати справу за відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що основною метою діяльності концерну „МТМ" є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п.1.1. статуту Концерн «Міські теплові мережі» створено на підставі рішення 34 сесії 23 скликання Запорізької міської ради від 11.01.2002 року № 17 „Про створення комунальних підприємств теплових мереж", згідно із законами України „Про місцеве самоврядування в Україні", згідно рішенню Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Як встановлено судом, Концерн «МТМ» у період з 01.02.2013 року по 29.02.2016 року надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у кв.[ADDRESS] на загальну суму 10227,40 гривень. Відповідачі за вказаний період здійснювали оплату за надані послуги частково. Станом на 01.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 9587,96 гривень. Названий розрахунок відповідачами не спростовано належним та допустимими доказами у відповідності до ст.77,78,81 ЦПК України. Також, розрахунок суми боргу, наданий позивачем з уточненою позовною заявою містить як щомісячні нарахування за кожен місяць вказаного у позові періоду, так і перелік послуг, за які позивач проводить нарахування, а також сплати, які здійснювались, тому у суду немає підстав ставити його під сумнів. З боку відповідачів не надано жодних доказів в обґрунтування неправильності наданого позивачем розрахунку. Концерн „МТМ", на підставі п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу стосовно [PERSON], про стягнення заборгованості за послуги з центр візованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2016 року. по справі № 335/5748/16-ц скасовано судовий наказ від 09.06.2016 року. Правовідносини з приводу постачання теплової енергії та гарячої води регулюються нормами Закону України „Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої воді і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Згідно до вимог ст.1 Закону України від 24.06.2004 року „Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на час виникнення спірних відносин) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. У відповідності до ст.179 ЖК України користування будинками /квартирами/ державного і громадського житлового фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду, та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків, прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями, затвердженими Постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 зі змінами, власник та наймач /орендар/ квартири багатоквартирних будинків зобов»язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, також зобов»язані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Ці ж вимоги стосовно обов'язку укладення договору про надання житлово-комунальних послуг встановлені і ст.20 ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних відносин). Згідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних відносин) та ст. 9 Закону ( в редакції, чинній на теперішній час) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Відповідно до ст.68 ЖК України квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного або громадського житлового фонду вносяться щомісячно у строки, встановлені КМУ. Пунктом першим ч. 1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1-3,5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов"язує. За ст.322 ЦК України визначено, що власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, чинним законодавством України встановлений обов"язок власника квартири нести витрати пов'язанні з утриманням квартири. Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON]- 1/2 частина, 1/6 частина - [PERSON] та 1/6 частина - [PERSON], 1/6 частина- [PERSON]. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов"язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутностітаких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Отже, зважаючи на те, що квартира належить кожному з відповідачів у відповідних частах кожен співвласник повинен відповідати за зобов'язаннями відповідно до своєї частки у належному відповідачам житлі. Доводи відповідача [PERSON] про необхідність застосування судом при вирішенні спору норми ст. 1281 Цивільного кодексу України «Пред"явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» слід відхилити. Норми вказаної статті Цивільного кодексу регламентують відносини спадкоємців та кредиторів спадкодавця при наявності боргів спадкодавця перед кредитором, які виникли за життя спадкодавця. В даній цивільній справі борг по оплаті послуг спірної квартири виник, у тому числі, і після смерті спадкодавця внаслідок несплати спадкоємцями послуг по утриманню будинку, теплопостачанню та водопостачання квартири, а отже дані правовідносини між сторонами в даній цивільній справі не можуть регулюватись приписами ст. 1281 Цивільного кодексу України. Безпідставними також є твердження [PERSON], що вона не повинна сплачувати борг, так як не була власником квартири до 23.08.2014 року та не користувався спірною квартирою. Ці твердження суперечать нормам ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України, а тому не можуть бути прийняті до уваги. При цьому посилання на непроживання у квартирі за період нарахування заборгованості і відсутність обов"язку по сплаті такої заборгованості, належними доказами по справі не підтверджено, так як судове рішення з цього приводу відсутнє, з заявою про ненарахування оплати у зв"язку з відсутністю до позивача відповідач не звертався. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та мають відповідати за заборгованістю, яка утворилася перед позивачем пропорційно до їх часток у праві спільної часткової власності на квартиру, а відтак позовні вимоги суд вважає за необхідне задовольнити. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та вимог позивача з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 1378 гривень, пропорційно до розміру задоволених вимог, виходячи із ціни позову, а саме з [PERSON] - 634,70 гривень, з [PERSON] - 247,77 гривень, [PERSON] -247,77 гривень, [PERSON] - 247,77 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved