Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я та просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат на його користь суму моральну шкоду у розмірі 25000 гривень та з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у розмірі 25000 гривень без урахування утримання податку з доходів громадян. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що майже 13 років він пропрацював на ПрАТ «Північний ГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів та внаслідок неналежних умов праці, отримав професійне захворювання з діагнозом: «вібраційна хвороба». Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання № 12 від 19.12.1997 року, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого часу роботи з буровим обладнанням, що дає вібрацію, яка перевищує гранично допустимі санітарні норми. Первинним оглядом МСЕК 19.01.1989 року, позивачу було встановлено 30 % втрати працездатності, при перегляді залишено 25 %, з 2007 року - безстроково. Внаслідок чого, позивач змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Рішенням суду від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я - відмовлено. 01 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що підставою відмови йому у позові до ПрАТ «Північний ГЗК» була та обставина, що зазначене підприємство не є правонаступником ВО "Кривбасруда" на шахті "Першотравнева-1", та «Першотравнева», Першотравневого енергоцеху. Разом із цим, ані розподільчий баланс, ані частки (обсяг) майнових прав та обов`язків правонаступництва не були предметом дослідження і оцінки судом. В обґрунтування чого зазначив, що Верховний Суд у своїй Постанові від 18.07.2018 року у цивільній справі №215/5607/15-ц, яка була зазначена в Рішенні, що потребує перегляду, за результати розгляду вимог Позивача який працював з вересня 1989 року по березень 2000 року на шахтах «Першотравнева», «Першотравнева-2», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда» дійшов висновку, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем у цій справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав ВО «Кривбасруда» на шахтах «Першотравнева», «Першотравнева-2», «Першотравнева-Дренажна», на яких працював позивач, оскільки не є її правонаступником. В Постанові від 08.07.2020 року справа №215/3404/17 Верховний Суд за результатами розгляду вимог позивача який також працював з 10 жовтня 1990 року по 01 січня 1995 року, та з 01 січня 1995 року по 19 березня 1998 року на шахтах «Першотравнева», «Першотравнева-2», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда», дійшов висновку, що правонаступником ВО «Кривбасруда» є саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», який і повинен нести обов`язок із відшкодування завданої позивачу моральної шкоди. Позивач в заяві стверджує, що він також працював з 01.09.1986 року по 01.01.1995 року прохідником на шахті «Першотравнева-2» ВО «Кривбасруда», з 02.01.1995 року по 01.01.1998 року прохідником на шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда» і станом на момент створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» шахта «Першотравнева-Дренажна» та «Гигант-Дринажна» державного підприємства «Кривбасгідрозахист» припинив трудові відносини з ВО «Кривбасруда». З огляду на висновки Верховного суду на думку позивача, визначення обсягу майнових прав та обов`язків за розподільчим балансом між ДП «Кривбасгідрозахист» та ВО «Кривбасруда» та припинення ним трудових відносин з останнім до моменту створення ДП «Кривбасгідрозахист» є істотною обставиною, що призвела до прийняття протилежних рішень в аналогічних справах. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами за заявою [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Позивач у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, поза межами судового засідання 18 березня 2021 року звернувся до суду з заявою, в якій просив суд проводити розгляд справи без участі позивача та його представника. Присутня у судовому засіданні представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Колісніченко І.В. просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на те що, не подання позивачем доказів, про які йому було відомо та які підтверджують відповідні обставини щодо правонаступництва ПАТ «Кривбасзалізрудком», не є підставою для перегляду рішення суду від 27.02.2019 року за ново виявленими обставинами. Присутня у судовому засіданні представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Лутоніна Н.В. просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на те що, професійне захворювання у позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах із ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці,, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відповідача, як правонаступник ВО «Кривбасруда», зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до п. 1 ч.1, ч.2 ст.423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами; підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно п. 4 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. З урахуванням викладеного, суд вважає доводи заявника про перегляд рішення за нововиявленими обставинами обґрунтованими. Згідно з вимогами ч.2, п.2 ч.3 ст.429 ЦПК України, справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення. Частиною 4 п.1 ст.429 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду. Вислухавши думку представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд приходить до висновку про те, що заяву [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід задовольнити, судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов [PERSON] задовольнити частково. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] у періоди: з 16.07.1984 року по 31.08.1986 року працював гірничим робітником, прохідник, кріпильник на шахті «О» Першотравневого РУ ВО "Кривбасруда"; з 01.09.1986 року по 01.01.1995 року прохідником на шахті «Першотравнева -2» ВО "Кривбасруда"; з 02.01.1995 року по 01.01.1998 року прохідником на шахті «Першотравнева» ВО "Кривбасруда", з 13.06.2001 року по 30.09.2009 року електрослюсарем черговим по ремонту устаткування ВАТ «Півннічний ГЗК», з 01.10.2009 року по 15.05.2011 рік електрослюсар черговий та з ремонту устаткування ЗАТ «МАСП», 02.01.2013 року звільнений у зв`язку з переведенням до ТОВ «Промгідротехбуд», з 03.01.2013 року електрослюсар черговий та з ремонту устаткування ЗАТ «МАСП», з 01.05.2016 року переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду механічної майстерні, з 16.01.2017 року переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду. ( а.с.18-21). 11 грудня 1997 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] було встановлено професійне захворювання: «вибрационная болезнь первой-второй стадии с вегетативно-сенсорной полинейропатией с частыми акроангиоспазмами рук и билатеральным плече-лопаточным периартрозом, НФС 1-2 ст. с умеренным болевым синдромом. Заболевания профессиональное. (а.с.16 - зворот) . З акту розслідування хронічного професійного захворювання № 12 від 19 грудня 1997 року вбачається, що умови праці позивача характеризувались важкістю праці тривала робота з буровим інструментом, перевищення вібрації та не завжди застосування від вібрації, застосування не справного бурового інструмента. Зокрема в Акті зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Первомайська» підземним кріпильником, прохідником.(а.с.11-12). Причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 12 років 11 місяців в умовах важкої праці. Відповідно до висновку МСЕК від 19.01.1998 року серії ДНА 01 № 022595 позивачу первинно була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 % з 12.01.1998 року по 01.02.1999 рік. (а.с.8) Відповідно до висновку МСЕК від 27.01.2005 року серії ДНА -02 № 03303 [PERSON] повторно встановлено 30 % втрати працездатності, третя група інвалідності з 01.02.2005 року по 01.02.2007 року за вібраційною хворобою 2 стадії. (а.с.9) Відповідно до висновку МСЕК від 05.02.2007 року серії ДНА -02 № 044437 [PERSON] повторно встановлено 25 % втрати працездатності з 01.02.2007 року безстрокова за вібраційною хворобою. (а.с.10) Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно зі ст. 440-1 ЦК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Звертаючись до суду з позовом позивач просив захистити його порушені права у спосіб стягнення моральної шкоди з відповідача - ПАТ "Кривбасзалізрудком", як з винної особи. Заперечуючи проти позову представники відповідача ПАТ "Кривбасзалізрудком" зазначили, що ПАТ "Кривбасзалізрудком" не є належним відповідачем по справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав ВО "Кривбасруда" на шахті "Першотравнева-1", та «Першотравнева», Першотравневого енергоцеху на яких працював позивач, оскільки не є їх правонаступником. Проте, суд не погоджується з доводами представників відповідача з огляду на наступне. Встановлено, що з 1975 року до складу ВО «Кривбасруда» входили 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, серед них і рудоуправління Першотравневе. Відповідно до наказів ВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 та від 01 листопада 1989 року № 423 із 01 жовтня 1989 року ліквідовані такі структурні підрозділи: рудоуправління Першотравневе, рудоуправління ім. Леніна, рудоуправління імені Комінтерна, рудоуправління ім. К. Лібкнехта, контору промзв`язку та створено у складі ВО «Кривбасруда», зокрема структурну одиницю шахту «Першотравнева-1». Згідно з наказом ВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169, із 01 січня 1995 року шахти «Першотравнева-1» та «Перштравнева-2» ліквідовано та створено у складі ВО «Кривбасруда» як структурну одиницю шахту «Першотравнева». Відповідно до пункту 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1, із 01 січня 1998 року шахту «Першотравнева» як структурну одиницю ліквідовано та наказом від 20 січня 1998 року № 12 створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна». Наказом ВО «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року № 139 виключено зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда», зокрема, шахти «Першотравнева-Дренажна» та «Першотравнева-Гигант» із моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту. Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 створено державне підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» («Кривбасгідрозахист») на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» - структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда», шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого виробничого об`єднання «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом. Відповідно до розподільчого балансу станом на 01 липня 1998 року до державного підприємства «Кривбасгідрозахист» перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт рудоуправління Першотравневе, а також шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» виробничого об`єднання «Кривбасруда». Більша частина цих активів залишилася на балансі ВО «Кривбасруда» (зокрема, залишкова вартість активів, що залишилась ВО «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить 537 396,00 крб., тоді як до управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233 696,00 крб., що підтверджується актами приймання-передачі основних фондів та майна станом на 01 липня 1998 року. Наказом Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року № 104 призначено комісію з припинення діяльності державного підприємства «Кривабасгідрозахист» шляхом його ліквідації та зобов`язано державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» прийняти на баланс до статутного фонду майно державного підприємства «Кривабасгідрозахист», яке залишиться після задоволення вимог кредиторів. Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ВО «Кривбасруда» перейменовано у державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого ВО «Кривбасруда» призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У пункті 3 наказу ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Кривбасзалізрудком». У частині першій статті 37 Цивільного кодексу УРСР, у редакції чинній на момент перейменування ВО «Кривбасруда», передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні», у редакції, чинній на час перейменування ВО «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року), закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18) та відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, час роботи на підприємствах відповідача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи, звичайних повсякденних заняттях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 25000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Щодо вимог позивача про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 гривень без урахування утримання податку з доходів громадян, суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що в цій частині позов не підласе задоволенню виходячи з наступного. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 23 вересня 1999 року/ Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34). З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаних норм Закону від 23 вересня 1999 року, які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки. Законом України від 23 лютого 2007 року, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зазначений Закон у новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року. Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України від 28 грудня 2014 року відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього чи іншого нормативно-правового акта. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зазначені положення частини восьмої статті 36 Закону № 1105-XIV у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечить змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Установлено, що з позовом до Відділення про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві, [PERSON] звернувся 22 травня 2018 року. З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон № 1105-XIVв редакції, чинній з 01 січня 2015 року. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Відділенням, правові підстави для задоволення позову відсутні. Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Виходячи з вище викладеного суд вважає, що заяву [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід задовольнити, судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов [PERSON] задовольнити частково, в частині вимог до «Криворізький залізорудний комбінат», в решті позову - відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: partial