Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

30 травня 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом, в якому просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007р. у розмірі позичкової заборгованості (за тілом кредиту) - 83 271.04 дол. США (вісімдесят три тисячі двісті сімдесят один дол. США 04 цента), звернути стягнення на предмети застави: автомобіль марки BMW, модель Х5, випуску 2004 року, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований в РЕВ 1-го МРВ ДАІ Одеської області «11» жовтня 2006 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. виданого «11» жовтня 2006 року, який належить на праві власності [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]): вантажний фургон Nissan Urvan, 2008 року випуску, кузов [NUMBER]. реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане РЕВ -1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 26.06.2008 року, який належить на праві власності [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]), шляхом продажу вказаних транспортних засобів на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу визначити на рівні ринкових цін па підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження. Стягнути з [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь суму судового збору у розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року АППБ «Аваль» правонаступник якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 100 000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором [PERSON] передав в тому числі в заставу автомобіль марки BMW, модель Х5, випуску 2004 року та вантажний фургон Nissan Urvan, 2008 року випуску. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином. Тому у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.06.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 06 серпня 2018 року, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 2-5466/11 за позовною заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 06.08.2018 року у задоволенні данного клопотання було відмовлено. Також ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.08.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено судове В ході судового засідання, яке відбулось 25.09.2018 року, представник позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Головін Микола Вікторович звернувся до суду з заявою, якій просить залучити до справи № 520/6542/18 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» (Юридична адреса: Україна, 01133, місто Київ, Печерський район, бул. Лесі Українки, буд. 34, офіс 212, код ЄДРПОУ 40658146) та здійснити процесуальне правонаступництво відносно позивача - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». В своїй заяві вказує на те, що 09.08.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» було укладено Договір № 140/11/2010, згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» передав (сплатив) АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» права вимоги за Кредитними договорами, що були укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] в рамках Генеральної Кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року заяву представника позивача було задоволено, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» (Юридична адреса: Україна, 01133, місто Київ, Печерський район, бул. Лесі Українки, буд. 34, офіс 212, код ЄДРПОУ 40658146) до участі у справі № 520/6542/18 та здійснено процесуальне правонаступництво відносно позивача - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» - Приходько Вячеслав Миколайович у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що на теперішній час не встановлена точна заборгованість за кредитним договором, оскільки відповідач оскаржив в апеляційному порядку рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобов'язаннями щодо кредитного договору. В судовому засіданні встановлено, що 05.06.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є AT «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/03-4/06-377, за умовами якої кредитор відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 100 000.00 дол. США строком погашення до 05.06.2013 року. Пунктом 1.3. Генеральної кредитної угоди зазначено, що Кредитор падає Позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невід'ємними час тинами. Додатковою угодою № 1 від 12.07.2006р. до ГКУ розмір кредитного ліміту встановлено у розмірі 297 000.00 дол. США. Додатковою угодою № 2 від 09.02.2007р. до ГКУ розмір кредитного ліміту встановлено у розмірі 396 000.00 дол. США. Додатковою угодою № 3 від 19.06.2007р до ГКУ розмір кредитного ліміту встановлено у розмірі 538 400.00 дол. СІІІА. Додатковою угодою б/н від 28.12.2007р. внесено зміни до п.п. 1.1, 1.2. 1.3, 1.4ГКУ. Додатковою угодою № 010/03-4/06-377/5 від 21.12.2009 року до ГКУ внесено зміни до. 1.4. та 2.5 ГКУ. Згідно Додаткової угоди № 010/03-4/06-377/6 від 31 березня 2010 року до Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від 05 червня 2006 року п. 2.5 ГКУ викладено \\ наступній редакції: «2.5. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням даної Угоди (ст. 345 ГК України) є: - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами під номером 19 (дев'ятнадцять), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], який належить Позичальнику на праві власності; - земельна ділянка площею 0.1 га. розташована на території Таїровської селищної ради, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. яка належить Позичальнику на праві власності; - автомобіль марки BMW, модель Х5, випуску 2004 року, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований в РЕВ 1-го МРВ ДАІ Одеської області «11» жовтня 2006 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. виданого «11» жовтня 2006 року, який належить на праві власності [PERSON]; - вантажний фургон Nissan Urvan, 2008 року випуску, кузов [NUMBER]. реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане РЕВ -1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 26.06.2008 року, який належить на праві власності [PERSON]. Додатковою угодою № 010/03-4/06-377/7 від 24.09.2010р. доповнено розділ 5 ГКУ пунктом 5.7. Згідно п. 9.1. Генеральної кредитної угоди «Дана угода вступає в силу з моменту підписання її Сторонами та діє до моменту повного погашення Позичальником кредитної заборгованості (кредиту, відсотків за користування, штрафів, пені)». В рамках Генеральної кредитної угоди з позичальником були укладені: кредитний договір № 014/03-4/06-488 від 12.07.2006 року; кредитний договір № 014/2-0-1/07-044 від 12.02.2007 року; кредитний договір № 014/15-79/07-342 від 22.06.2007 року; кредитний договір № 014/2-0-1/07-700 віл 28.02.2007 року, з відповідними додатками та додатковими угодами до них. Так, в рамках Генеральної кредитної угоди з позичальником був укладений Кредитний договір № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року, за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 90 000 (дев'яносто тисяч) дол. США. із сплатою 13 (тринадцять) відсотків річних, строком погашення до 12.07.2013 року. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/1 від 26.12.2008р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року змінено «Додаток № 1 до кредитного договору». Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/2 від 28.08.2009р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року п. 7.6 Договору «Кредитор має право» викладено в новій редакції. На період з 31.08.2009р. до 28.02.2010р. зменшено розмір щомісячного платежу по сплаті суми (розміру) Кредиту. П. 6.5 Статті 6 «Обов'язки Позичальника» викладено в новій редакції. Графік платежів (Додаток № 1) та детальний опис сукупної вартості Кредиту (Додаток № 2) викладено в новій редакції. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/3 від 14.09.2009р. до Кредитного договору № 014/2-0-1 /07-700 від 28.12.2007 року внесено зміни до гі. 2 додаткової угоди № 014/2-0-1/07- 700/2 від 28.08.2009р. Встановлено кредитні канікули з 28.08.2009р. до 28.02.2010р. Графік платежів (Додаток № 1) та детальний опис сукупної вартості Кредиту (Додаток № 2) викладено в новій редакції. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/4 від 21.12.2009р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року внесено зміни до п. 3.5 Статті 3; доповнено п. 10.4 Статті 10: доповнено статтю 6 п. 6.6: видалено п. 7.6 Статті 7. Сторони визначили порядок врегулювання існуючої заборгованості, тощо. «Графік погашення кредиту та сплати процентів» (Додаток № 1) та детальний опис сукупної вартості Кредиту (Додаток № 2) викладено в новій редакції. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/5 від 22.12.2009р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року з метою зменшення фінансового навантаження па Позичальника внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/6 від 18.03.2010р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року у зв'язку із закінченням періоду Канікул по сплаті процентів. Додаток № 1 (Графік повернення кредиту та сплати процентів) та Додаток № 2 (Детальний опис сукупної вартості Кредиту) викладено у новій редакції. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/7 від 31.03.2010р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року внесено зміни до п. 3.5 Статті 3 «Умови надання та зберігання кредиту», встановлено Кредитні канікули на певний період, Додаток № 1 та Додаток № 2 викладено в новій редакції, тощо. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/8 від 01.04.2010р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року встановлено Кредитні канікули по сплаті процентів па період з 01.04.2010р. до 29.07.2010р. Доповнено до Статті 3 пункт 3.11. Встановлено порядок оплати заборгованості після спливу Кредитних канікул. Додаток № 1 та Додаток № 2 викладено в новій редакції, тощо. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/9 від 25.08.2010р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року в зв'язку із закінченням періоду кредитних канікул Додаток № 1 та Додаток № 2 викладено в новій редакції. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/10 від 24.09.2010р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року встановлено кредитні канікули по сплаті тіла кредиту та відсотків. Доповнено Статтю 3 новим пунктом 3.8. Встановлено умови погашення заборгованості після спливу Кредитних канікул. Додаток № 1 та Додаток № 2 викладено в новій редакції. Додатковою угодою № 014/2-0-1/07-700/11 від 22.12.2010р. до Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року в зв'язку із закінченням кредитних канікул Додаток № 1 та Додаток № 2 викладено в новій редакції. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 014/2-0-1/07-700 від 28.02.2007 року у повному обсязі, надав позичальнику відповідні кредиті кошти. Разом з тим, відповідачем були порушені умови відповідного кредитного договору № 014/2- 0-1/07-700 від 28.02.2007 року, а саме не проводиться погашення кредиту та сплати процентів згідно встановленого графіку. Відповідно п. 3.4 Кредитного договору № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007р. «Основний борг по кредиту вважається погашеним, а відсотки за користування кредитом сплаченими у встановлений термін, якщо сума основного боргу у повному розмірі у встановлений Графіком погашення (Додаток № 1 до цього договору) термін надійшла на позичковий рахунок Позичальника, а сума відсотків надійшла на рахунок прибутків Кредитору в термін, установлений Графіком погашення». Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» було укладено Договір № 140/11/2010 згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» передав (сплатив) АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» права вимоги за Кредитними договорами, що були укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] в рамках Генеральної Кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року. Також, 09.08.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» було укладено Договір відступлення прав за договорами застави транспортного засобу № 12/3-2/189 від 31.03.2010 року та № 12/2-0-1/018 від 28.08.2009 року - в забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною Кредитною угодою № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року та укладеними в рамках неї кредитними /додатковими договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Таким чином, у зобов'язанні за Генеральною Кредитною угодою № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року та укладеними в рамках неї кредитними /додатковими договорами відбулась заміна кредитора з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт», а від так останні є новими кредиторами у фінансових правовідносинах між первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк Аваль» та боржником [PERSON]. Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1. 4 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 статті 599 ЦК України «Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, невиконання Позичальником в односторонньому порядку договірних зобов'язань за кредитними договорами у вигляді, у тому числі, непогашення заборгованості за кредитом згідно встановленого графіку порушує права та інтереси Банку та завдає майнову шкоду у вигляді ненадходження грошових коштів, наданих у кредит на умовах строковості та повернення, а також доходу від користування кредитом. У зв'язку із невиконанням умов кредитних договорів. 04.07.2011р. AT "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] за чотирма кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором 014/2-0-1/07-700 від 28.02.2007 року . Відповідач, в свою чергу, звернувся до Київського районного суду із зустрічною заявою до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT "Райффайзен Банк Аваль" про визнання недійсним кредитних договорів, договорів іпотеки та застави, в якій просить: визнати недійсним Кредитний договір № 014/2-0-1/07-700 від 28.02.2007 року; визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 12/2-0-1/018 від 28.08.2009р.. укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON]. Окрім того, 06.03.2014р. Банком до Овідіопольського районного суду Одеської області було подано позовну заяву до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (будинок житловий, розташований за адресою: с. Мізікевича, ж/м Луч. вул. Стеценко, буд. № 19). Відкрито провадження № 509/100/14. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 28.05.2014р. цивільну справу № 509/100/14 передано до Київського районного суду м. Одеси. У подальшому Київським районним судом м. Одеси передану справу № 509/100/14 об'єднано із справою № 2-5466/11, присвоєно спільний номер № 2-5466/11. За результатами розгляду справи № 2-5466/11 рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2016р. позовні вимоги AT "Райффайзен\~Банк Аваль" задоволено частково. Стягнено з [PERSON] (П ІН [NUMBER]) на користь AT "Райффайзен\~Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції AT "Райффайзен\~Банк Аваль" 2 710 579.29 гривень та судовий збір у розмірі 1820,00 грн. В іншій частині позовних відмовлено. Як зазначалось вище, Генеральна кредитна угода була забезпечена окрім договором іпотеки, також і договорами застави. Так, 28.08.2009р. між AT "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений Договір застави транспортного засобу № 12/2-0-1/018 . Згідно п. 1.1. Договору застави від 28.08.2009 року «Цей Договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що витікають із: Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року, Додаткової угоди № 1 від «12» липня 2006 року до Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від «05» червня 2006 року укладених між Заставодержателем та Заставодавцем та всіх додаткових угод, які будуть укладені в подальшому...». Згідно п. 1.2. Договору застави від 28.08.2009 року в забезпечення виконання зобов'язань вказаних у п.1.1. цього Договору Заставодавець па умовах передбачених цим Договором, передає у заставу належний йому: автомобіль марки BMW, модель Х5, випуску 2004 року, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований в РЕВ 1-го МРВ ДАІ Одеської області «11» жовтня 2006 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. виданого «11» жовтня 2006 року, який належить на праві власності [PERSON]. Згідно п. 1.3. Договору застави від 28.08.2009р. «Предмет застави оцінюється сторонами в сумі 232 826 (двісті тридцять дві тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 00 копійок». Згідно п. 2.2. Договору застави від 28.08.2009 року «Зобов'язання забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений , сплачені проценти, штрафні санкції у випадку нарахування, та витрати, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредитному договору». Згідно п. 2.3. Договору застави від 28.08.2009 року «Заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмету застави у випадку якщо кредит, що забезпечений заставою не буде погашений у встановлені кредитним договором строки ». Згідно п. 2.16 Договору застави від 28.08.2009 року Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Також, 31.03.2010р. між AT "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений Договір застави транспортного засобу № 12/3-2/189. Згідно п. 1.1. Договору застави від 31.03.2010р. «Цей Договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що витікають із Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року, укладеної між Заставодержателем та Заставодавцем, а також з будь-яких додаткових угод, додатків та змін до неї, та всіх укладених в ї рамках кредитних договорів та додаткових угод до них, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п. 1.2 Договору застави від 31.03.2010р. «В забезпечення виконання зобов'язань вказаних у п.1.1. цього Договору Заставодавець на умовах передбачених цим Договором, передає у заставу належний йому транспортний засіб, а саме: вантажний фургон Nissan Urvan, 2008 року випуску, кузов [NUMBER]. реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане РЕВ -1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 26.06.2008 року, який належить на праві власності [PERSON]. Згідно п. 1.3. Договору застави від 31.03.2010р. «Предмет застави оцінюється сторонами в загальній сумі 158 051.52 (сто п'ятдесят вісім тисяч п'ятдесят одна) гривня 52 копійки». Згідно п. 2.2. Договору застави від 31.03.2010р. «Зобов'язання забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений сплачені проценти, штрафні санкції у випадку нарахування, та витрати, пов'язані з виконанням зобов'язань по Генеральній кредитній угоді». Згідно п. 2.3. Договору застави від 31.03.2010р. «Заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмету застави у випадку якщо кредит, що забезпеченні заставою не буде погашеними у встановлені Генеральною угодою строки». Згідно п. 2.16 Договору застави від 31.03.2010р. «Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання. забезпеченого заставою, воно не буде виконано». Станом на 11.05.2018р. сума заборгованості по тілу за кредитним договором № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007р. складає 83 271,04 дол. США. про що свідчить виписки та розрахунок заборгованості. Доводи представника відповідача відносно того, що її довіритель не визнає наявності боргу за кредитним договором з посиланням на висновок експерта № 17-4017/4018 судово-економічної експертизи суд до уваги не бере, оскільки між Банком та [PERSON] з метою детального опису сукупної вартості Кредиту, як зазначалось вище, було укладено ряд додаткових угод, в тому числі й останню Додаткову угоду № 014/2-0-1/07/700/11 від 22.12.2010 року, яка була погоджена та підписана особисто відповідачем, що в свою чергу свідчить про його обізнаність про наявність заборгованості за Кредитним договором у сумі 83 671, 04 дол. США. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що жодних доказів погашення заборгованості у розмірі 83 671,04 дол. США після підписання останньої додаткової угоди представником відповідача надано не було, а твердження щодо наявності таких доказів в матеріалах справи, що перебуває в провадженні апеляційного суду, не були доведені у судовому засіданні навіть наданням копій квитанцій про оплату боргу. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що відповідач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів в тому числі призначення у справі експертизи, до суду не звертався та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме не додано будь-яких документів підтверджуючих погашення боргу за кредитним договором та суми залишку. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49 ЦК України. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 Закону, якою передбачена і продаж предмета застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем (ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Враховуючи, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором та договором застави рухомого майна та має заборгованість в розмірі 83 271, 04 дол. США., тому, на підставі ст. 589, п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України, ст. ст. 19-20 Закону України «Про заставу», позивач набув право звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження підлягають задоволенню. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 1762 гривень. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved