Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 10.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменоване в ПАТ «Укрсоцбанк», в особі начальника відділення АКБ «Укрсоцбанк» Якимчука С.С., та відповідачем було укладено кредитний договір № 388/38/08-А, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 37135,00 доларів США, строком до 09.09.2015 року, зі сплатою 13,5 % річних. За умовами кредитного договору позивачем видано кредитні кошти відповідачу у вказаній сумі, однак, позичальник умови договору не виконав, загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, становить станом на 09.11.2015 року 79 281,78 доларів США, що в еквіваленті складає 1 795 650, 39 грн.. Оскільки боржник не виконав свої зобов'язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 79 281,78 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ, станом на 09.11.2015 року становить 1 795 650, 39 грн., судові витрати по справі в сумі 26 934,76 грн.. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2016 року, позов було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором станом на 09.11.2015 року в розмірі 79 281, 78 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1 795 650 гривень 39 копійок та понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 26934 гривні 76 копійок. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року вказане вище заочне рішення скасовано за заявою відповідача про перегляд заочного рішення, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належно, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду, через канцелярію суду заперечення на позов, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову, а, також, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Крім того, відповідач подав до суду, через канцелярію суду письмове клопотання, в якому просив суд провести розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог позивача заперечив в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 10.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке в подальшому було перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON], було укладено договір кредиту № 388/38/08-А на купівлю транспортних засобів, на підставі якого позичальнику було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37135,00 доларів США, строком до 09.09.2015 року, та зі сплатою 13,5 % річних. За умовами кредитного договору позивачем видано кредитні кошти відповідачу у вказаній сумі, однак, позичальник, як зазначено в позові, умови договору не виконав, загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, пені, згідно розрахунку позивача становить станом на 09.11.2015 року 79 281,78 доларів США, що в еквіваленті станом на 09.11.2015 року становить 1 795 650, 39 грн.. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 37135,00 доларів США, зі сплатою 13,50 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 договору. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, кредит надавався позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки MITSUBISHI моделі OUTLANDER 2.4, 2008 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 01/28/02/08 від 28 лютого 2008 року, укладеним з ТОВ «Ніко-Україна». Відповідно до п. 1.3 п. 1.3.1 кредитного договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони уклали договір застави вказаного транспортного засобу, який, також, забезпечує виконання зобов»язань позичальника за договором. Відповідно до п. 3.3.7 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному п.п. 2.4 , 2.5 цього договору. Відповідно до п. 3.3.9 кредитного договору, позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в п. 1.1 цього договору. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, в разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених в п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до п. 7.3 кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов»язань. Як зазначено в позові, відповідач [PERSON] отримав обумовлену в договорі суму кредитних коштів, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № ав24197685 від 10.09.2008 року, в якій міститься підпис відповідача [PERSON] про отримання кредитних коштів. Позичальник зобов'язувався повернути в повному обсязі одержаний кредит та сплатити проценти, та інші платежі, нараховані за обслуговування кредиту, однак, відповідач не виконав умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором з боржника. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 09.11.2015 року, за позичальником мається заборгованість, яка становить 79 281,78 доларів США, що в еквіваленті станом на 09.11.2015 року становить 1 795 650, 39 грн.. Відповідач заперечуючи позов зазначив що позивач звернувся до суду з пропуском термінів позовної давності про застосування яких відповідач просив суд. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вказано вище в рішенні суду, сторони досягли всіх істотних умов договору, шляхом підписання відповідних документів, а отже договір між ними є укладеним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов"язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як було встановлено судом, відповідачем було порушено умови, укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків за користування кредитом, а тому позивач фактично має право на стягнення з відповідача вказаної вище в рішенні суми заборгованості, розрахунок якої надано до матеріалів справи. Однак, як було зазначено вище, відповідач подав до суду заяву, де просив суд відмовити в задоволенні позову, в зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 19.11.2008 року в розмірі 442,08 долара США, а за відсотками 14.12.2009 року в розмірі 88,22 долара США. В кредитному договорі встановлено порядок сплати заборгованості за кредитом - щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця, відповідно до п. 1.1, п.п. 1.1.1 кредитного договору. Згідно графіку платежів, позичальник зобов'язаний був погашати кредит щомісяця в розмірі 442,08 дол.США (ануітетний платіж). Відповідно до п. 2.4.1 кредитного договору, сплата процентів здійснюється щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, в якому нараховані відсотки. Відповідно до п. 3.3.7 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.,2.4,2.5 цього договору . Відповідно до п. 3.3.8 предитного договору, позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою. За період дії кредитного договору, додаткові угоди до нього сторонами не підписувалися. 10 вересня 2008 року між відповідачем та ПАТ „Укрсоцбанк", було укладено договір застави №388/38/08-З, відповідно до якого, відповідач передав у заставу транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER 2,4, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Позивач виконав свої зобов'язання за даним договором. Як зазначено в позові, позичальник умови договору належним чином не виконує, загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, пені, становить станом на 09.11.2015 року 79 281,78 доларів США , що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1795650,39 грн., яка складається з: 35809,00 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 21174,46 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 69351,91 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 22298,33 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. 17 грудня 2010 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського МРУЮ Київської області Прохацьким Р.О., за участю представника позивача Покотило А.М. та відповідача [PERSON], було складено Акт опису й арешту майна, серії АВ № 599999. Згідно вказаного акту було описано й арештовано транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER 2,4, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в рахунок сплати боргу в розмірі 335723 грн. 94 коп.. Виконавчі дії проводилися на підставі виконавчого напису нотаріуса № 2408 від 01.04.2010 року. Таким чином, станом на 17 грудня 2010 року позивач, за виконавчим написом нотаріуса, стягнув достроково всю суму кредиту. Автомобіль було реалізовано органом ДВС. Позивачем не надано до суду примірник виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 2408 від 01.04.2010 року, але виконавчий напис нотаріуса було зазначено в указаному акті, як підставу проведення виконавчих дій. Вчинивши, 01.04.2010 року, виконавчий напис нотаріуса № 2408, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача боргу в розмірі 335723,94 грн. за рахунок заставного майна, позивач змінив строк виконання основного зобов'язання і з урахуванням умов кредитного договору, початок перебігу позовної давності розпочинається з 01 квітня 2010 року. Так як строк виконання основного зобов'язання було змінено на 01 квітня 2010 року, тому саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак, банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 30.11.2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що підтверджується матеріалами справи. Як зазначено відповідачем в запереченнях, автомобіль у нього було вилучено 17.12.2010 року, а кошти від реалізації автомобіля позивач зарахував лише 26.03.2012 року. Коли та за яку ціну був реалізований автомобіль в позовній заяві не зазначено. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, який доданий до позову, вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є 26.03.2012 року, розмір платежу 8941,66 доларів США. Відповідач вважає, що це були зараховані кошти від продажу автомобіля, особисто він ніякі кошти в рахунок погашення боргу до банку не вносив з 2009 року. Позивачем не надано до суду належні та допустимі докази, які б підтвердили чи спростували факт щодо зарахування вказаних коштів до банку в рахунок погашення кредитної заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи транспортний засіб було реалізовано з аукціону 29.02.2012 року. Згідно зі статтями 526 , 530 , 610 , частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання - ст. 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, слід зазначити, що норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно до ст. 268 ЦК України. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до вимог вищевказаного договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів згідно графіку погашення заборгованості, щомісяця до 20 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Оскільки умовами договору - графіком погашення кредиту, встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. В судовому засіданні встановлено, що позичальник 14.12.2009 року востаннє вніс платіж, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, приєднаним до матеріалів справи. З лютого місяця 2009 року відповідач припинив вносити кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, згідно умов договору, відповідач зобов'язаний був погасити заборгованість за графіком погашення кредиту до 20.01.2010 року, і з цього часу для позивача починається перебіг строку позовної давності, оскільки позичальником не виконані зобов'язання за договором в обумовлений строк, а до суду позивач звернувся з даним позовом лише 30.11.2015 року. В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-116-цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, де стороною був ПАТ „УКРСОЦБАНК", також, зазначено про зміни строку виконання зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, де стороною був ПАТ „УКРСОЦБАНК", встановлено слідуюче: згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Згідно ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Як встановлено судом та зазначено вище в рішенні суду, позивач звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. з заявою на вчинення виконавчого напису, який було видано 01.04.2009 року. За результатами виконання зазначеного виконавчого напису МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області було реалізовано заставний транспортний засіб через аукціон, за результатами проведення якого 06.03.2012 року, лот № 1 автомобіль MITSUBISHI, моделі OUTLANDER 2.4, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що належав відповідачу [PERSON] було реалізовано за 104000,00 грн., що підтверджується копією відповідного акту про проведення аукціону від 06.03.2012 року. Після реалізації майна на користь позивача було перераховано кошти в сумі 80010,70 грн.. В п 3.2.3 кредитного договору сторони погодили, що у разі порушення позичальником строків сплати частини кредиту та/або процентів, щонайменше на один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 відсотків, або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 відсотків суми кредиту кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі. Вказаним пунктом договору сторони врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання. Позивач скористався своїм правом на дострокове повернення коштів, оскільки 01 квітня 2010 року нотаріус вчинив виконавчий напис за № 2408 про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 335 723,94 грн. за рахунок заставного майна. Тим самим позивач змінив строк виконання основного зобов'язання і з урахуванням умов кредитного договору, початок перебігу позовної давності, в даному випадку, слід рахувати з 01 квітня 2010 року. Саме з настанням цієї дати у позивача виникло право звернутись до суду щодо захисту свої порушених прав, однак банк звернувся з позовом до суду лише 30 листопада 2015 року, про що свідчить відповідний штамп на конверті відділення поштового зв'язку. Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності тривалістю три роки на час звернення до суду з цим позовом, а тому відмовляє в задоволенні позову. Таким чином, суд прийшов до висновку про неможливість задоволення вказаного позову. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed