Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач завернувся до суду із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідачів Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області та Головного управління національної поліції в Житомирської області в рахунок компенсації моральної шкоди 300 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що в кінці травня на початку червня 2020 року проводилась перевірка та оперативні заходи, стосовно його родини працівниками Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Житомирській області стосовно нанесення тілесних ушкоджень. З цього приводу на телефонний номер позивача телефонували працівники поліції та повідомляли про нібито побиття бабусі позивача, членами його родини. Неправомірні дії відповідача, які виразилися у тривалому й безпідставному проведенні перевірки та оперативних заходів, потягли за собою порушення нормального режиму роботи адвоката [PERSON] його відпочинку та змусили витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права, в результаті чого позивачу спричинена моральна шкода, пов`язана з поновленням свого порушеного права в розмірі 300 000 грн. В ході проведення підготовчих дій, згідно отриманої інформації з`ясовано, що Радомишльське відділення поліції Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській не має статусу юридичної особи і відповідно не може бути належним відповідачем у справі. За клопотанням позивача, судом були витребувані матеріали перевірки, яка проводилась працівниками Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області щодо адвоката [PERSON] та його родини. В судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановлений законом порядку. Подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити. У зв`язку із епідемією COVID 19, розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Представник відповідача ГУ НП у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву разом із доказами надсилання її копії іншій стороні. У відзиві відповідач проти позову заперечив та просить суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що на сьогоднішній день відсутнє будь-яке рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області та ГУ НП України в Житомирській області вчинених по відношенню до позивача, факт незаконності їх дій є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, на підставі ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, то здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду." Також заперечує проти стягнення шкоди на підставі ст..1176 ЦК України, оскільки позивачем не зазначено, з яких саме міркувань визначено розмір моральної шкоди в сумі 300 000 грн. Суд дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Частиною першою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Таким чином, законодавством визначено конкретний порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та розмір такої шкоди, [PERSON] зазначив, що в кінці травня на початку червня 2020 року щодо нього та його родини працівниками поліції проводилась перевірка. Зокрема працівниками поліції [PERSON] було повідомлено про те, що перевірка проводиться у зв`язку із можливим побиттям [PERSON] , яка є бабусею позивача, її родичами. Зазначені відомості не підтвердились, [PERSON] та члени родини позивача, обурені втручанням в особисте життя Радомишльським ВП Коростишівського ВП ГУ НП у Житомирській області, оскільки [PERSON] з приводи протиправних дій щодо неї до органів поліції не зверталась. Вважає, що неправомірні дії відповідача виразились у тривалому і безпідставному твердженні працівниками поліції про протиправність дій позивача та його родини, чим порушили нормальний режим його роботи і відпочинку та змусили витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права, в тому числі і звертатися до суду. З огляду на це просив стягнути на свою користь 300 000,00 грн. на підставі ст.. 1176 ЦК України. В матеріалах перевірки № 715, зареєстрованих в Журналі Єдиного Обліку № 2351 Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП у Житомирській області від 26 травня 2020, які були надані суду Радомишльським ВП за клопотанням позивача, міститься Реєстраційна картка звернення від 19.05.2020 року, згідно якого заявник [PERSON] повідомила органи поліції про те, що в [ADDRESS] проживає одинока пенсіонерка [PERSON] . В цей день заявник бачила її на вулиці із синцем на обличчі. Зі слів [PERSON] її кілька днів тому побили родичі та забрали всі гроші. На вигляд [PERSON] перебувала у хворобливому психологічному стані, не впізнає людей, не орієнтується в часі. В поясненнях відібраних ДОП Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП у Житомирській області Пустовойт І.М. , заявник [PERSON] своє повідомлення на телефон «гарячої лінії» підтвердила. Жодних відомостей про осіб, які могли б заподіяти [PERSON] тілесні ушкодження не повідомила. В цей же день, ДОП Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП у Житомирській області Пустовойт І.М. відібрав пояснення у [PERSON] , який згідно Довіреності від 17.02.2013 року (термін дії протягом 10 років) є довіреною особою [PERSON] . В своїх поясненнях [PERSON] по суті заяви [PERSON] пояснив, що відомості є неправдивими, жодних тілесних ушкоджень [PERSON] не наносилось та взагалі не було. Інших перевірочних дій матеріали перевірки не містять. Жодних перевірочних дій відносно позивача [PERSON] матеріали перевірки не містять. Згідно довідки від 13.06.2020 року, про результати розгляду матеріалів ЄО № 2351 від 26.05.2020 року отримана інформація не свідчить про наявні ознака кримінального правопорушення, підстави щодо внесення відомостей до ЄРДР відсутні, перевірку за зверненням [PERSON] закінчено. Про результати перевірки повідомлено заявника. Таким чином, будь яких даних, про незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", так само, як і незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу позивачем до суду не надано. Щодо доводів [PERSON] стосовно спричинення йому моральної шкоди діями органів досудового розслідування, які виражалися у проведенні перевірки, а також вимушених змін у життєвих стосунках, які він зазнав унаслідок необхідності доводити свою непричетність до вчинення кримінальних правопорушень суд зазначає наступне. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , висловлюючи свої доводи щодо відшкодування йому моральної шкоди, завданої протиправними діями органів досудового розслідування та оперативних підрозділі, які він оцінив у 300 000,00 грн., належним чином не обґрунтував та не довів жодними належними та допустимими доказами фактів заподіяння йому такої шкоди, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні, а також не зазначив чим він керувався при розрахунку завданої йому моральної шкоди. Перевірка звернення [PERSON] тривала один день та фактично полягала у відібранні пояснення у [PERSON] , яке складається із трьох речень. Згідно наявних матеріалів, перевірочні дій відносно позивача [PERSON] не проводились. Перевірка проводилась поза межами кримінального провадження, на підставі та в межах повноважень, передбачених ст.. 23 Закону України «Про Національну поліцію». [PERSON] не вказав та не довів будь-якими доказами, яким чином проведення перевірочних дій працівниками поліції, йому були заподіяні моральні страждання. Також позивач не вказав, яких саме вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках він зазнав та яким чином це пов`язано із проведенням слідчих чи інших дій органів досудового розслідування. Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами протиправності дій працівників поліції щодо нього. Посилання позивача на навмисні протиправні дії працівників поліції відносно нього також не доведені жодними належними доказами.

Outcome: dismissed