Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, вилучення та знищення персональних даних в частині фото обличчя, які перебувають в обробці та зберіганні. В обґрунтування вказаного позову посилається на те, що 28.02.2015 року о 09 год. 48 хв. під час зняття коштів з рахунку, касиром відділення № 104 «ПРИВАТБАНК», що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 89-Б було настирливо здійснено фотографування зовнішності позивача, зокрема обличчя, всупереч усної відмови позивача від фотографування та намагання зашкодити фотографуванню касиром банку зі сторони кімнати касира. Незаконне фотографування та фіксація на невідомих носіях зовнішності була відображена у власній базі даних «ПРИВАТБАНК». За для знищення незаконно отриманих персональних даних в частині фото обличчя, позивач звернувся до контакт - центр банку з усною та письмовою заявою. 10.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про знищення персональних даних (фото обличчя) та на звернення отримав лист-відповідь відповідно до вказаної відповіді уповноважені особи «ПРИВАТБАНК» нібито не порушили прав позивача та діяли у рамках та на вимогу чинного законодавства України. 30.06.2015 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про заборону обробки та знищення персональних даних в частині фото обличчя. На вказану заяву отримав лист-відповідь від 08.07.2015 року в якій відповідач посилаючись на п.1.1.8.3. Умовами та правилами надання банківських послуг надає Банку свою згоду на обробку всіх його персональних даних відповідно до визначеної мети їх обробки без обмеження терміну зберігання та обробки персональних даних. Також посилаючись на п.1.1.8.4. Умов, клієнт нібито погоджується з тим, що Банк має право на зберігання і обробку, в тому числі автоматизовану, будь-якої інформації, що відноситься до персональних даних Клієнта, а також відомості про банківські рахунки, і будь-якій іншій, раніше наданої Банку інформації, в тому числі містить банківську таємницю, включаючи збір, систематизацію, накопичення, зберігання, уточнення, використання, розповсюдження (у тому числі передачу), знеособлення, блокування, знищення персональних даних, наданих Банку у зв'язку з укладанням Договору з метою використання договірних зобов'язань, а також розробку Банком нових продуктів і послуги та інформування Клієнта про ці продукти і послуги. З приводу неправомірних дій уповноважених осіб «ПРИВАТБАНК» та порушення своїх прав позивач звернувся зі скаргою до НБУ від 23.03.2015 року. На вказану скаргу НБУ отримав лист-відповідь НБУ за №47-606/27658 від 23.04.205 року та лист-відповідь НБУ за №20-06008/30397 від 05.05.2015 року. В якій зазначив про порушення особистих немайнових прав фізичної особи-клієнта. Враховуючи викладене позивач просить суд вилучити та знищити свої персональні дані в частині фото обличчя, які перебувають у відповідача в обробці та зберіганні. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи. В попередніх судових засідання надавав пояснення про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач надав згоду на отримання обробку та зберігання персональних даних укладеним договором з банком - заявою, підписаною особисто позивачем, відповідно до якої він прийняв умови та правилами надання банківських послуг відповідача. Позивач продовжує користуватися послугами банку - отже, видалення із бази даних фото клієнта та іншої інформації про клієнта є неможливим, оскільки вподальшему унеможливить ідентифікацію клієнта. Більше того, в базі даних взагалі неможливо визначити в який момент здлійснено фотографування клієнта та взагалі чи здійснювалось фото клієнта в момент зазначений в позовній заяві. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання банківських послуг у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, яку позивач підписав. В межах вищезазначеного Договору позивач отримав в користування кредитну картку на яку нараховувалась заробітна плата. Дана інформація, щодо отримання та використання банківської картки, ні позивачем ні відповідачем не оспорювалась. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Позивач в судовому засіданні вказував на те, що 28.02.2015 року о 09 год. 48 хв. під час зняття коштів з рахунку, касиром відділення № 104 «ПРИВАТБАНК», що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 89-Б було настирливо здійснено фотографування зовнішності позивача, зокрема обличчя, всупереч усної відмови позивача від фотографування та намагання зашкодити фотографуванню касиром банку зі сторони кімнати касира. Незаконне фотографування та фіксація на невідомих носіях зовнішності була відображена у власній базі даних «ПРИВАТБАНК». Знімання фізичної особи на фотоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадку, встановлених законом. Таким чином, фотографування банківським працівником в приміщенні банку фізичної особи-клієнта може свідчити про порушення особистих немайнових прав позивача. Нормами, на які посилається відповідач, в обґрунтування своїх дій щодо проведення ідентифікації особи клієнта передбачено, що банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати клієнта відповідно до вимог законодавства України (ст. 64 Закону України "Про банки та банківську діяльність"). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби - пластикові банківські картки, які емітовані в установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Платіжна картка містить обов'язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу. Відповідно до п. 14.8 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користування місці, а також надати його вимогу в письмовій або електронній формі. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. 25.02.2014 року позивач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, тарифами банку, які разом з заявою клієнта складають договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що свідчить про безпідставність посилань позивача на ту обставину, що жодних договорів з банков він не укладав. Згідно до п 1.1.7.37. Умов та правил надання банківських послуг клієнт погоджується з тим, що Банк вправі здійснювати фотозйомку та відеоспостереження, якщо інше не передбачене правилами надання Банком певних послуг, а також телефонний запис у своїх приміщеннях і на своїх пристроях з метою забезпечення безпеки і належного обслуговування Клієнта без його додаткового повідомлення. Відеозаписи, фотографії та записи телефонних розмов можуть бути використані як докази в процесуальних діях. Відповідно до п 1.1.7.40. клієнт надає свою згоду на здійснення Банком при оформленні цього Договору фотографування себе, зберігання Банком фотографії надалі, а також на поширення фотографій, що зберігаються, у випадках, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.5.1.5 Умов та правил використання платіжних карток Банку при виконанні видаткової операції в касах банку, передбачена процедура фотографування клієнта, що є обов'язковою умовою завершення операції на будь-яку суму. У всіх касах банку ведеться відеоспостереження. Наведеними вище умовами договору чітко встановлено, що на проведення фотографування позивач надав свою згоду. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб'єкт персональних даних має право пред'являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником цієї бази, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними. На час розгляду справи не встановлено наявності у користуванні чи зберіганні відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" недостовірних персональних даних позивача, які б ідентифікували його як клієнта банку, а також не встановлено, що будь-які персональні дані позивача в будь-який спосіб незаконно обробляються відповідачем в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних». Тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про захист прав споживача, вилучення та знищення персональних даних в частині фото обличчя, які перебувають в обробці та зберіганні не підлягає задоволенню, так як не доведена до суду належними та допустимими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed