Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON], в якому просила: надати позивачу дозвіл на тимчасовий виїзд з України [PERSON], [INFO] до Арабської Республіки Єгипет та до Турецької Республіки у період з 20.08. 2017 року по 31.10.2017 року без згоди та супроводу батька дитини. Позов обґрунтовувався тим, що позивач проживає разом з донькою [PERSON], яка перебуває на її утриманні. Батько дитини - [PERSON] з часу розірвання шлюбу з позивачем у 2016 році участі у вихованні доньки не бере, розвитком дитини не цікавиться, аліменти не сплачує, а також відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої, що шкодить інтересам дитини. Також вказувала, що у проміжок часу з 20.08.2017 р. до 31.10.2017 р. має намір виїхати на відпочинок до Республіки Єгипет та після повернення до України ще раз виїхати до Турецької Республіки. Позивач в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив за допомогою засобів електронного зв"язку заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності у зв"язку з перебуванням за межами України, проти задоволення позову не заперечував. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, вказував на те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2011 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.01.2011 року (а.с. 6). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18.05.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Як вбачається з заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.12.2014 року (а.с.8) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 03.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття. 25.01.2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Частина 2 статті 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У позовній заяві позивач зазначає період часу перебування дитини за кордоном та країни, до якої просить надати дозвіл на виїзд дитини без згоди батька, що відповідає вимогам закону. З огляду на те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу її батька [PERSON] передбачено чинним законодавством України та відповідає інтересам неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved