Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області (далі: виконком Ради) про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов'язання вчинити пені дії. Свої вимоги мотивує тим, що вони проживають в [ADDRESS] та іншого житла не мають. На підставі довідки виданої Управлінням житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради від 21.02.2017 року договір найму переоформлено на ім'я [PERSON]. Маючи на меті приватизувати квартиру [ADDRESS] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», вони звернулися до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, де їм було відмовлено у приватизації займаної квартири, у зв'язку з ненаданням повного переліку документів, а саме ордеру. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачами у порушення п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян не надано всі передбачені переліком документи, а саме ордер на квартиру. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за вищевказаною адресою з 03.03.1995 року, що підтверджено відміткою, зробленою в паспорті громадянина України. [PERSON], [INFO], зареєстрована за вищевказаною адресою з 12.10.2005 року, що підтверджено відміткою, зробленою в паспорті громадянина України. [PERSON], [INFO], зареєстрований за вищевказаною адресою з 29.06.2016 року, що підтверджено відміткою, зробленою в паспорті громадянина України. Згідно архівної виписки за №7-Р від 10.09.2018 року вбачається , що квартира [ADDRESS] була передана [PERSON] зі списків офіцерів запасу, демобілізованих за Законом від 20.01.1960 року. Розпорядження голови за №1196 р. від 25.12.2000 року договір найму на квартиру [ADDRESS] був переоформлений з бабусі [PERSON] на [PERSON] Розпорядженням Ізмаїльського міського голови № 41р від 23.02.2017 року договір найму на квартиру [ADDRESS] був переоформлений з [PERSON] на [PERSON] 22.03.2018 року [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявою про передачу їй у власність квартири в [ADDRESS]. Листом №Р-423 від 06.04.2018 р. [PERSON] було відмовлено у передачі у власність вказаної квартири, у зв'язку з тим, що ним в порушення п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на квартиру (а.с.9). Згідно довідки комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» №236 від 20.03.2018 року, ордер на квартиру [ADDRESS] (417) відсутній.(а.с.11) Згідно довідки КП Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» від 25.03.2018р. за №219 в квартирі [ADDRESS] проживають постійно та зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10) Згідно актового запису про шлюб №638 від 04.11.1972 р. [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] Право на приватизацію квартир з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до листа ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління № 69 від 06.03.2018 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], що мешкають за адресою: в [ADDRESS], житлові чеки не отримували та власним правом на них в м. Ізмаїлі не користувались. Отримати копію ордеру на квартиру неможливо, так як оригінал ордеру видавався в одному екземплярі та на даний час не зберігся. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Відповідно доч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно змісту ч.ч.3,10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Вищевказана спірна квартира не відноситься до об'єктів, які відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Правомірність вселення та проживання позивачів у спірній квартирі підтверджено матеріалами справи та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача. Враховуючи, що відсутність ордеру на спірну квартиру з незалежних від позивачів причин позбавляє останнього реалізувати своє право на приватизацію квартири, та у позивача наявні всі необхідні документи для проведення приватизації вищевказаної квартири, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved