Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із позовом до ПАТ «Євраз [PERSON]» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, посилаючись на те, що у період з 01.01.1990 року по 17.12.2004 року він працював на різних посадах у відповідача та за час його роботи на підприємстві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки провадилось із порушенням законодавства. Посилаючись на вищевикладене, просив суд: стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на свою користь недоплачену заробітну плату за час його відпусток за період з 01.01.1995 року по 17.12.2004 року; компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари, тарифів на послуги; середній заробіток за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати за період звільнення до дня відкриття провадження у справі; обєднати в одне провадження кілька однорідних позовних вимог позивача та інших фізичних осіб вимог до ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» щодо стягнення недоплаченої заробітної плати за час його відпусток. 24.09.2015 року представник позивача [PERSON]В подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на користь [PERSON] недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 2819,56 грн., середній заробіток за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати у сумі 68\~866,50 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а позовні вимоги щодо компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати середнього заробітку за частину часу затримки виплат недоплаченої заробітної плати залишити без розгляду Ухвалою суду від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині щодо компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати середнього заробітку за частину часу затримки виплат недоплаченої заробітної плати залишено без розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі . Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON] » до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала в повному обсязі з підстав докладно викладених в письмових запереченнях. [PERSON] встановлено, що у період з 01.01.1990 року по 17.12.2004 року [PERSON] працював на ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на різних посадах ( а.с. 6-7). Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці. При звільненні отримав нараховані йому суми заробітної плати. Спір виник з приводу порядку розрахунку середньої заробітної плати при нарахуванні сум оплати за час відпусток, починаючи з 1995 року. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в період роботи [PERSON] підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів № 543 від 29.07.1994р. на коефіцієнт 2; №786 від 31.10.1994р. на коефіцієнт 3; згідно наказу № 191 від 28.02.1995р. складає 1232,51 грн. кількість розрахункових днів 355, кількість днів відпустки - 33; фактично виплачена сума відпускних - 102,16 грн., розрахункова - 184,01 грн. (1232,51 грн. : 355 дн. х 23 дн. + 1232,51 грн. : 355 дн. х 3 х 10 дн. = 184,01 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки - 81,85 грн. (184,01 грн. - 102,16 грн. = 81,85 грн.). Таким чином, заборгованість складається: відпустки за періоди\~серпень вересень 1997 р. в розмірі 52,80 грн.; серпень 1998 р. в розмірі 0 грн.; листопад грудень 1998 р. в розмірі 0 грн.; серпень вересень 2000 р. в розмірі 112,32 грн.; грудень 2000 р. - січень 2001 р. в розмірі 64,26 грн.; березень квітень 2001 р. в розмірі 21,82 грн.; липень серпень 2001 р. в розмірі 0 грн.; лютий березень 2002 р. в розмірі 853,18 грн.; серпень вересень 2002 р. в розмірі 453,42 грн.; квітень липень 2003 р. в розмірі 0 грн.; жовтень грудень 2004 р. в розмірі 82,88 грн.; грудень 2004 р. в розмірі 43,56 грн. усього в сумі 1684,26 грн., стягненню на користь Позивача підлягає сума заборгованості по заробітній платі за час відпусток по спірним відпусткам в сумі - 1135,30 грн. та нарахованою Відповідачем сумою заборгованості по відпусткам з якими погодився представник Позивача без урахування спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року в сумі 1684,26 грн., усього в сумі - 2819,56 грн. із розрахунку (1135,30 грн. + 1684,26 грн. = 2819,56 грн.), тому підлягає стягненню на користь позивача сума недоплаченої заробітної плати за час відпусток в розмірі 1135 гривні 30 копійок та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1684 гривень 26 коп. з якими погодився представник позивача без урахування спільної постанови № 3 \~\~від 06 лютого 2012 року усього в сумі -\~2819 гривень 56 копійок\~із розрахунку\~(1135,30 грн. + 1684,26 грн. = 2819 гривня 56 копійок). Під час розрахунку недоплати заробітної плати за відпустки січень - лютий 1995, серпень-вересень 1995 року, липень-серпень 1996 року, грудень 1996 року лютий 1997 року, грудень 1997 року січень 1998 року, суд вважає за необхідне застосувати коефіцієнт 2,5 згідно наказу № 84 від 31.01.1996 року, 1,5 згідно наказу №462 від 28.06.1996 року, 1,15 згідно наказу № 522 від 29.07.1997 року, оскільки таке підвищення відбулося відповідно умов Галузевої Угоди, яка передбачає підвищення посадових окладів, при цьому Наказ стосується всіх працівників підприємства і таке підвищення відповідає положенню п.10 Порядку. Так, Спільною постановою Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА"від 06.02.2012 року № 3 визнано порушення п.10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ " ЄВРАЗ [PERSON]" з 01.01.1995 року по 01.03.2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ "Суха Балка" та ПАТ "ЄВРАЗ [PERSON]" за вказаний період із застосуванням формули: Корегуючий коефіцієнт = 1+ розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (в частках одиниці) х 0,71) Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача недоплату за спірний період суд враховує положення Спільної Постанови № 3 від 06.02.2012 року Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ "ЄВРАЗ [PERSON]". Пунктом 1.3 якої встановлено, що виплата недоплаченої заробітної плати за час відпусток здійснюється з урахуванням фінансових можливостей ПАТ "ЄВРАЗ [PERSON]" з корегуванням за вищевказаною формулою. При цьому враховує, що Спільна Постанова прийнята за згодою роботодавця та профспілок, які діють в інтересах робітників, в межах їх компетенції, не суперечать законодавству, й по суті є погодженням з профспілками дій адміністрації. На виконання постанови видано Наказ № 295 від 16.02.2012 року, яким визначено порядок здійснення виплат. На час ухвалення рішення по справі Постанова та Наказ є чинними. Зазначена постанова не є предметом спору по справі, що переглядається. З приводу її незаконності позов не заявлено. Отже й відсутні підстави визнавати її такою, що не відповідає нормам трудового законодавства в межах розгляду заявлених позовних вимог [PERSON] З урахуванням положень вказаної Спільної постанови, недоплата заробітної плати за відпустки позивача складає 2001,89 грн. ( 2819,56 грн.* 0,71). Заява представника відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно частини 1\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, про порушення свого права позивач дізнався зі Спільної постанови № 3 від 06.02.2012 року. Норми\~ЦК України\~визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257), а також спеціальну позовну давність (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Крім того, частина перша\~статті 268 ЦК України\~містить перелік позовних вимог, на які позовна давність взагалі не поширюється, а в частині другій цієї статті зазначено, що законом можуть бути встановлені додатково інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Згідно положень\~ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних йому сум без обмеження будь-яким строком. Частинами 1,2\~статті 233 КЗпП України\~зі змінами, внесеними після 01.08.2001 року, передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного [PERSON] України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013\~встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у системному зв'язку з положеннями статей\~1,\~12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР\~зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У зв'язку з чим, на думку суду, позивачем не пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного [PERSON] України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. [PERSON] встановлено, що час затримки складає 2325 дні х 29 грн.62 коп. ( середній заробіток на момент звільнення) = 68866 грн. 50 коп. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми , на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин. Суд, враховуючи, що позовМілояна С.В. про стягнення недоплаченої заробітної плати задоволено частково, і вважає за необхідне при\~вирішенні питання про\~стягнення середнього заробітку врахувати положення п.п. 20\~постанови Пленуму Верховного [PERSON] України « Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин по справі, зокрема, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві та подальші дії відповідача, спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку та співмірність заявлених вимог. Враховуючи наведене на користь позивача необхідно стягнути 2 000 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 5000 грн. суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку \~\~ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 500 грн. Виходячи з наведено, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial