Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У квітні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 804ф/02-2011 від 19.01.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 154\~000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% річних з кінцевим строком повернення кредитних коштів 17.01.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит та проценти у повному обсязі в порядку та строки, передбачені договором. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 01.04.2016 року виникла заборгованість у розмірі 380\~197,55 грн., яка складається з наступного: 154\~000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 226\~197,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між ПАТ "Банк Камбіо" та відповідачами, який було посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 19.01.2011 року, р. №155. Предметом іпотеки є квартира № 34 загальною площею 54,7 кв.м, в тому числі житловою 39,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Краківська, 20, що належить відповідачам на праві спільної часткової власності у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Представництвом ФДМ України в Донецькій області № 3638 від 03.06.2003 року. Таким чином, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідачі в судове засідання не зявилися, не повідомили суд про причини не явки, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідачі суду не надали. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом по справі встановлено, що 19.01.2011 року ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] уклали кредитний договір № 804ф/02-2011, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти в розмірі 154\~000,00 грн. на споживчі потреби зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% річних з кінцевим строком повернення кредитних коштів 17 січня 2014 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між ПАТ "Банк Камбіо" та відповідачами, який було посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 19.01.2011 року, р. №155. Предметом іпотеки є квартира № 34 загальною площею 54,7 кв.м, в тому числі житловою 39,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Краківська, 20, що належить відповідачам на праві спільної часткової власності у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Представництвом ФДМ України в Донецькій області № 3638 від 03.06.2003 року. Згідно п. 2.1. кредитного договору банк відкриває рахунок № 22033000100804.980 для обліку кредиту та рахунок № 22088000100804.980 для обліку нарахованих та сплачених процентів. Згідно п. 2.3. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком у валюті кредиту на фактично отриману позичальником суму кредиту за фактичний строк користування ним, з дня видачі кредиту по день повернення кредиту. Кількість днів в місяці та році приймається фактично з календарне. Нарахування процентів здійснюється щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця та в день повернення кредиту. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день повернення кредиту. Згідно п. 2.4. кредитного договору позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше 14-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, та в день повернення кредиту, на рахунок № 22088000100804.980 в філії "Донецька дирекція" ПАТ "Банк Камбіо", МФО 394523. Якщо день сплати процентів або повернення кредиту припадає на вихідний чи святковий день, то така сплата або таке повернення проводиться наступного робочого дня. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочки платежу. Згідно п. 4.2. кредитного договору у разі виявлення нецільового використання кредиту позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25 (двадцять п'ять) процентів від суми нецільового використання. Штраф сплачується позичальником в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів із дня отримання повідомлення від банку про накладення штрафу. Згідно п. 4.3. кредитного договору стягнення пені та штрафів не звільняє позичальника від виконання умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ПАТ "Банк Камбіо" надано розрахунок заборгованості, яка склалась у позичальника [PERSON] за кредитним договором № 804ф/02-2011 від 19.01.2011 року станом на 01.04.2016 року. Згідно вказаного розрахунку заборгованість становить 380\~197,55 грн., яка складається з наступного: 154\~000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 226\~197,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» в разі невиконання зобовязання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень статей 33, 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону. Згідно роз'яснень, наданих у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Так, згідно роз'яснень, наданих у п. 42 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, право вибору способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями договорів та чинного законодавства надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Будь-які дані про визнання цих договорів в судовому порядку недійсними суду не надавалися. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Будь-яких належних доказів у спростування позовних вимог позивача відповідачами суду не надано, як не надано доказів існування заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved