Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Представник позивача ПАТ "Ідея Банк" звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб марки MAZDA CX - 7 2.3, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMZER893800161824, державний реєстраційний знак [NUMBER], шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, з наданням ПАТ «Ідея Банк» усіх прав та повноважень на відчуження транспортного засобу, у тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі, їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/ особу-власника, які пов'язані з продажем транспортного засобу тощо); вилучити у [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави, а саме транспортний засіб марки MAZDA CX - 7 2.3, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMZER893800161824, державний реєстраційний знак [NUMBER], та передати ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; вирішити витання щодо судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог вказавши, що 13 серпня 2012 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.17231, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 198997,00 грн. на придбання транспортного засобу MAZDA CX - 7 2.3, 2012 року випуску, на строк до 13.08.2019 року, зі сплатою 22,99 % річних за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань сторони уклали договір застави транспортного засобу від 13 серпня 2012 року № 910.17231. Крім того, 13.08.2012 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого остання зобов'язалася відповідати солідарно в межах 50 грн. за зобов'язаннями відповідача [PERSON], які виникають з кредитного договору. Оскільки позичальник [PERSON] не виконує належним чином своїх зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, то станом на 25.01.2016 рік виникла заборгованість у сумі 352881,28 гривень. Оскільки, умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів порушені, тому банк просить задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави. В судове засідання представник позивача не зявився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заяв про відкладання справи до суду не надходило, через канцелярію суд отримав заяву про можливість розгляду справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладання слухання справи до суду не надходило, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі ордеру ПТ № 041619 від 18.02.2016 року, в судове засідання не зявилась надавши до початку судового засідання заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Крім цього з пояснень, які остання надала на попередньому судовому засіданні вбачається, що відповідач [PERSON] є інвалідом з дитинства внаслідок хвороби за діагнозом олігофренія в стадії імбецильності Х у хромосомах. [PERSON] не уміє читати та писати, не навчався в учбових закладах за станом здоров'я, погано розмовляє, не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, таким чином останній кредитний договір з позивачем не укладав, транспортного засобу не має, про існування кредитного договору дізнався в суді. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог передбачених ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладання слухання справи до суду не надходило, причину неявки суду не повідомив, таким чином визнати неявку в суд з поважних причин не можливо. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 13 серпня 2012 року № 910.17231, згідно з яким ПАТ «Ідея Банк» надало [PERSON] кредит у сумі 198997 грн на придбання транспортного засобу - автомобіля марки MAZDA CX - 7 2.3, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMZER893800161824, державний реєстраційний знак [NUMBER], а також фінансування страхового платежу за страхування життя [PERSON], (а.с. 14-19). На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 13 серпня 2012 року сторони уклали договір застави транспортного засобу № 910.17231, за яким [PERSON] передав у заставу ПАТ «Ідея Банк» вищевказаний автомобіль, (23-24). Крім цього, 11 лютого 2015 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов'язань, передбачених кредитним договором №910.17231 від 13.08.2012 року в сумі 50,00 гривень, (а.с.13). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №910.17231 від 13.08.2012 року станом на 25 січня 2016 року, у звязку з невиконанням своїх зобовязань за вказаним договором, у останнього перед ПАТ «Ідея Банк» виникла заборгованість у сумі 352 881,28 грн., яка складається з наступного: основний борг 139300,89 гривень; прострочений борг 59696,11 гривень; прострочені проценти 17878,88 гривень; строкові проценти 136005,4 гривень, (а.с.26). Відповідно до наданої представником позивача копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб MAZDA CX - 7 2.3, кроссовер, номер шасі (кузова, рами) JMZER893800161824, державний реєстраційний знак [NUMBER], належить [PERSON], адреса: [ADDRESS], (а.с. 22). На підтвердження позиції представника відповідача [PERSON], щодо відсутності у [PERSON] у власності та у користуванні транспортного засобу MAZDA CX - 7 2.3, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMZER893800161824, державний реєстраційний знак [NUMBER], отримано лист Територіального сервісного центру № 5345 Регіонального сервісного центру в Полтавській області Міністерства внутрішніх справ України від 06 жовтня 2017 року з якого вбачається, що відповідно до регіональної бази даних АІС «Автомобіль» та підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС повідомлено, що номерний знак [NUMBER] був зареєстрований 27.07.2017 року за [PERSON], жителем [INFO]. Станом на 06.10.2017 рік вказаний номерний знак був зданий на знищення. За клопотанням представника відповідача [PERSON] судом була призначена амбулаторна комісійна судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON], [INFO], згідно з висновками якої встановлено, що відповідач [PERSON] на момент укладання кредитного договору 13 серпня 2012 року, на момент видачі доручення 09 серпня 2012 року, на момент укладання договору застави транспортного засобу 13 серпня 2012 року страждав на стійкий психічний розлад у вигляді вродженого недоумства помірної розумової відсталості з порушенням поведінки. Ступінь вродженого недоумства у [PERSON] є таким, що позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладення кредитного договору 13 серпня 2012 року, на момент видачі доручення 09 серпня 2012 року, на момент укладання договору застави транспортного засобу 13 серпня 2012 року, (а.с.99-106). Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ст. 1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати гроші (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Приписами статті 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 2 ст. 586 ЦК України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу». Частинами першою та сьомою ст.20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Змістом ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ст. 9 вказаного Закону предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. Згідно з правовою позицією Верховного суду України від 03.04.2013 року по цивільній справі № 6-7цс13 вбачається, що згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, а саме факт встановлення відсутності у [PERSON] заставного майна, за кредитним договором №910.17231 від 13.08.2012 року, а саме транспортного засобу MAZDA CX - 7 2.3, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMZER893800161824, державний реєстраційний знак [NUMBER], суд позбавлений можливості повернути зазначене майно представнику позивача, а також звернути стягнення оскільки зазначений транспортний засіб, вже має іншу реєстрацію та власника, до якого позовні вимоги не заявлялись. Таким чином, позовні вимоги ПАТ "Ідея Банк" щодо звернення стягнення на предмет застави вважаються недоведеними, і тому суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ "Ідея Банк" необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed