Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договорів банківських вкладів дійсними/укладеними та визнання права на отримання гарантованої суми банківських вкладів. Свої вимоги обґрунтував тим, що 25.02.2015 між ним та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу № 005-03616-250215 «Зростаючий» за яким банк прийняв від вкладника грошові кошти у сумі 1999 євро у тимчасове користування, під сплату 4,5% відсотків, на строк до 11.03.2015. Тієї ж дати, між сторонами укладено додаткову угоду № 1, до зазначеного вище договору, де передбачено можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи. 25.02.2015 на рахунок позивача було перераховано 1999 євро. 26.02.2015 між тими самими особами укладено договір банківського вкладу № 012-03727-260215 «Зростаючий» на суму 3950 євро на строк до 12.03.2015 та № 008-037270-260215 «Зростаючий» на суму 895 дол. США на строк до 12.03.2015. Тими ж датами сторони підписали Додаткові угоди № 1 до вказаних договорів де передбачили можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи. 26.02.2015 суми у розмірі 3950 євро та 895 дол. США надійшли на рахунки вкладника, тобто позивача. У той же час, 02.03.2015 постановою НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорій неплатоспроможних. Тієї ж дати, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації, розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів. 28 липня 2018 року з прес релізу на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу стало відомо про можливість отримання відшкодування за вкладами у АТ «Дельта Банк». Звернувшись до відділень банків-агентів акредитованих Фондом йому позивач дізнався, що його не було виявлено в списках осіб, яким Фонд виплатив гарантовану суму вкладу. Позивач звертався до АТ «Дельта Банк» щодо повернення свого вкладу, однак йому було відмовлено оскільки за результатами проведеної перевірки було виявлено, що спірні договори є нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд визнати договори банківських вкладів № 005-03616-250215 від 25.02.2015 року, № 012-03727-260215 від 26.02.2015 року та № 008-037270-260215 від 26.02.2015 року дійсними/укладеними та визнати його право на отримання гарантованої суми банківських вкладі в межах 200000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача - адвокат Нестеченко Д.С. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач - ПАТ «ДельтаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. в судове засідання не з`явилися, явку свого представника не забезпечили, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, однак суду було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в ході перевірки договорів (правочинів) за вкладними операціями було встановлено, що договори банківських вкладів, укладені між банком та фізичними особами після 16.01.2015 року включно, за якими здійснювались перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами Банку, надають кредиторам-фізичним особам переваги перед іншими особами, а отже договори банківського вкладу є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, грошові кошти на вкладні рахунки позивача були зараховані з розрахункових рахунків третіх осіб, всупереч вимогам Закону, Правил банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк», що є публічними та вимогам самих договорів банківського вкладу. Вважають, що правомірно встановлено той факт, що спірні договори є нікчемними та не має підстав для включення позивача до Переліку вкладників для отримання гарантованої суми за рахунок Фонду. Третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання явку представника не забезпечили, про день та час справи повідомлялися своєчасно та належним чином, однак суду були надані письмові пояснення, в яких зазначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом. Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. Уповноваженою особою Фонду складається перелік рахунків вкладників та визначаються розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. На підставі вказаного Переліку Фондом складається Загальний реєстр. Оскільки у переданому Уповноваженою особою Фонду гарантування Переліку рахунків інформація про позивача була відсутня, дані про позивача не могли бути враховані Фондом гарантування при складанні та затвердженні Загального реєстру вкладників. На підставі викладеного, вважають позовні вимоги не обґрунтованими та просили суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 41-44) Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам та аргументам сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Суд встановив, що 25.02.2015 та 26.02.2015 між позивачем та АТ «Дельта Банк» було укладено Договори банківського вкладу (депозиту) №005-03616-250215, №012-03727-260215 та №008-03727-260215 (далі - Договори вкладу), відповідно до змісту яких АТ «Дельта Банк» зараховує вклади за даними договорами у сумах: 1999 євро, 3950 євро та 895 дол. США відповідно, в строк до 11.03.2015, 12.03.2015, під узгоджені сторонами відсотки на суму вкладу. У пункті 1.8. зазначених вище Договорів банківського вкладу сторонами передбачено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. (а.с.7,10,13). В наступному, а саме 25.02.2015 та 26.02.2015 тими самими сторонами укладено додаткові угоди № 1 до зазначених вище договорів, згідно яких п. 1.8. викладено у наступній редакції: «Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11. Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладення сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений» (а.с. 8,11,14). Як вбачається з платіжних доручень №№ 46452208, 46532299, 46520608 25.02.2015 та 26.02.2015 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] здійснено переказ коштів з рахунків № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] на ім`я позивача у сумах 1999 євро, 3950 євро та 895 дол. США на рахунки, відкриті на підставі Договорів вкладу, (а.с.9,12,15). Постановою Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», банк віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів, з метою стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового становища було запроваджено певну низку обмежень, у тому числі - заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 66) Згідно із наказом голови ради директорів ПАТ «Дельта Банк» № 2650 від 03 листопада 2015 року з метою стабілізації діяльності банку запроваджено з 04.11.2014 року обмеження в діяльності, зокрема: заборонено допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до 04.11.2014 року, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків (а.с. 67-68) Керівників структурних підрозділів Банку було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій 15 січня 2015 року (а.с.69) 02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з якою з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В. Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, і спірні договори банківського вкладу. (76-77) 16 вересня 2015 року тимчасовою адміністрацією прийнято наказ № 813 щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями № 813, відповідно до якого вирішено застосувати наслідки нікчемності до договорів вкладу на поточні рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов договорів, на відповідність реєстру операцій, наведеному в додатку № 2, а також здійснити фактичне підтвердження таких проводок.(а.с.79) Відповідно до протоколу засідання комісії з питань вкладів фізичних осіб, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» від 12 березня 2015 року № 73 визначено що за операціями по перерахуванню коштів на вкладні рахунки за Договорами банківського вкладу, які є нікчемними відповідно до ст.. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є підстави для обмеження виплат коштів вкладникам - отримувачам за такими операціями, на час ліквідації Банку, за рахунками, перелік яких міститься в дотатку №2 до цього Протоколу. В даному переліку, зокрема, вказані рахунки позивача [PERSON] (а.с. 86-87) 23 вересня 2015 року позивачу було повідомлено про нікчемність укладених між ним та ПАТ «Дельта Банк» договорів банківського вкладу (депозиту) (а.с.98-100) Так, відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Внесення грошових коштів на рахунок вкладника іншою особою передбачено частиною першою статті 1062 ЦК України, а саме зазначено, що кошти на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Відповідно до частини першої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За змістом частини другої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що умови договору банківського вкладу повинні бути однаковими для всіх вкладників банку, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до осіб, які мають надані законом пільги, банк може застосувати більш сприятливі договірні умови, аніж до інших вкладників. Банк, як публічна установа, яка надає свої послуги невизначеному колу осіб, зобов`язаний здійснювати свою діяльність відповідно до вимог законодавства та на однакових (заздалегідь встановлених) для усіх правилах обслуговування. Відступлення від правил, встановлених внутрішніми документами банку, за відсутності для цього підстав, може за певних умов свідчити про непередбачені/необґрунтовані переваги для окремого клієнта. Пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням ради директорів ПАТ «Дельта Банк» 20 березня 2013 року (протокол № 14) зі змінами та доповненнями затвердженими рішенням ради директорів ПАТ «Дельта Банк» 14 січня 2015 року, які є обов`язковими для застосування, заборонено зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи. Зміни та доповнення до правил банківського обслуговування, в частині можливості зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи, не вносилися, а тому укладення між сторонами додаткових угод до договорів банківського вкладу (депозиту), якими було викладено пункт 1.8 статті 1 договору в іншій редакції, якою передбачалося зарахування вкладу на рахунок з вкладного (депозитного) рахунку іншої фізичної особи-резидента, та не застосування, виключно для цілей цього договору, пункту 5.11 Правил, свідчить про надання банком переваг одному вкладнику перед іншими вкладниками банку, що в силу закону є нікчемним. Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України щодо регулювання таких правовідносинах. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15. Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з підстав, передбачених пунктом 7 (банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення суми за вкладом - відмовлено у повному обсязі. У вказаній справі позивач просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь банківський вклад за вказаними вище договорами, про визнання права на отримання якого, в межах гарантованої суми позивач ставить вимоги і в цій справі. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року вказане рішення залишено без змін. Постановою Верховного суду від 18 лютого 2019 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року залишено без змін. У вказаних рішенні та постановах, судами першої, апеляційної та касаційної інстанції було встановлено, що договори банківського вкладу (депозиту), укладені між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» є нікчемними в силу закону, а оскільки вимоги позивача ґрунтувалися на нікчемних правочинах, то підстав для їх задоволення не було. Крім того, судами встановлено, що у порушення вимог пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк» кошти на вкладні (депозитні) рахунки позивача надійшли з рахунків інших клієнтів ПАТ «Дельта Банк» внаслідок чого останні, як одні з кредиторів ПАТ «Дельта Банк», отримали переваги в отриманні більшої, ніж гарантована законом сума вкладу у розмірі 200 000,00 грн., оскільки кошти, зараховані на депозитний рахунок [PERSON] , підлягають поверненню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не у порядку черговості передбаченої статтею 52 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, самі договори банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» укладено 25 лютого 2015 року та 26 лютого 2015 року, тобто у період дії постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою, зокрема, заборонено проведення будь-яких операцій за чинними договорами, у результаті яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб. Відмовляючи у задоволенні позову, суд у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, враховує встановлені вказаним вище рішенням обставини справи, а також положення норм Цивільного кодексу України та правові позиції Верховного суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ( ч. 2 ст. 215 ЦК). Отже, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що спірні договори банківського вкладу були укладені всупереч вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», а отже є нікчемними в силу Закону, оскільки нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. В той же час судом не встановлено законних підстав для визнання вказаних договорів дійсними. Так, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Однак, Цивільним кодексом України передбачено, що це виключення стосується вичерпного переліку правочинів, а саме судом може бути визнано дійсними такі правочини: що вчинені без додержання обов`язкової письмової форми, щодо яких недодержано вимоги про нотаріальне посвідчення, вчинені малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, що вчинені без дозволу органів опіки та піклування, вчинені недієздатною особою. Проте, спірні правочини є нікчемними в силу закону, вищезазначених умов для визнання правочинів дійсними судом не встановлено, а тому за своєю правовою природою ці правочини не можуть бути визнані дійсними у судовому порядку. Аналогічний висновок міститься і у Постанові Верховного Суду по справі № 520/14960/15-ц (провадження № 61-26525св18) від 07.11.2019 року, в якій звертається увага на те, що такий спосіб захисту, як визнання договору дійсним може бути застосований судом виключно в окремо визначених цивільним законодавством випадках. Зокрема, за правилами частини другої статті 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Аналіз норм § 2 глави 17 розділу IV Книги першої ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнано дійсним судом у разі, наприклад: недодержання вимоги щодо письмової форми правочину (частина друга статті 218 ЦК України); недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину (частина друга статті 219 ЦК України); недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору (частина друга статті 220 ЦК України); вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (частина друга статті 221 ЦК України); вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування (частина друга статті 224 ЦК України); вчинення правочину недієздатною фізичною особою (частина друга статті 226 ЦК України). Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 750/1535/17. В мотивах, з яких виходив Верховний Суд, зазначено, що спірний правочин, укладений між позивачем і банком, за яким здійснювались перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами банку, надають кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами, а отже такий договір банківського вкладу є нікчемним з підстав, визначених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому апеляційний суд правильно відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання договору банківського вкладу (депозиту) дійсним. В судовому засіданні представником позивача було зазначено, що постановою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі 206/4424/17 залишено без змін рішення Самарського районного суду від 28 листопада 2017 року у справі за позовом [PERSON] про стягнення гарантованої суми вкладів, однак в ній було акцентовано увагу на те, що позивачем не було заявлено позовних вимог про визнання договорів банківського вкладу дійсними, а тому на виконання вказівки Верховного суду позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи оцінку цим доводам позивача, суд виходить з того, що таке мотивування вказаної вище постанови касаційної інстанції саме по собі не є вказівкою суду на наявність підстав для задоволення такого позову, оскільки Верховним Судом в порядку касаційного перегляду було оцінено обґрунтованість прийнятих рішень судами попередніх інстанцій в межах заявлених позовних вимог. Що стосується частини позовних вимог [PERSON] про визнання його права на отримання гарантованої суми банківських вкладів в межах 200000 гривень за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то суд також вважає їх такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі за текстом Фонд) коштів за вкладами встановлюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб кошт вкладами», затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних від 09.08.2012 року за № 14. З приписів ст. ст. 26, 27 та 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14 вбачається, що Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000,00 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. Відповідно до ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування кошів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень У відповідності до ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Також статтею 27 Закону встановлено, що Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пп. 4-6 ч.4 ст. 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу підстав, визначених ст. 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак. У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку рахунків вкладників. Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування. Оскільки Фонд гарантування є особою публічного права (ст. 3 Закону), то в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно). Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку. Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своєму офіційному веб- сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. З наведеного вбачається, що повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню покладені на Уповноважену особу Фонду. Оскільки, у переданому Уповноваженою особою Фонду гарантування Переліку рахунків інформація про позивача була відсутня, дані про позивача не могли бути враховані Фондом гарантування при складанні та затвердженні Загального реєстру вкладників. Фонд гарантування не мав достатніх правових підстав здійснювати процедури по включенню його до Загального реєстру вкладників. Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року визнано протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ДельтаБанк» Кадирова В.В., яке оформлено наказом № 813 від 16.09.2015 року в частині про нікчемність договорів: № 005-03616-250215 «Зростаючий» у євро від 25 лютого 2015 року, №012-03727-260215 «Зростаючий» у євро від 26 лютого 2015 року, №008-037270-260215 «Зростаючий» у доларах США від 26 лютого 2015 року та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ДельтаБанк» Кадирова В.В. внести дані [PERSON] до переліку (реєстру) як вкладника АТ «Дельта Банк» та подати до фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо даних [PERSON] , який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рахунках банківського вкладу. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що зазначене рішення суду набрало законної сили, пред`явлено до виконавчої служби для виконання та державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Суд приймає до уваги ці пояснення представника позивача, не ставлячи їх під сумнів, проте враховує той факт, що цим рішенням суду фактично вже зобов`язано уповноважену особу Фонду внести дані позивача до переліку як вкладника. Отже, внаслідок виконання вказаного рішення суду позивача [PERSON] буде включено до переліку як вкладника АТ «Дельта Банк», а згодом і до Загального реєстру, як це передбачено Законом, і, як наслідок, позивач матиме законні підстави для отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у спосіб, передбачений чинним законодавством. З огляду на те, що об`єктивних підстав не виконання зазначеного рішення суду, або можливих перешкод у його виконанні судом не встановлено та представником позивача не наведено та фактично цим рішенням суду вже визнано право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому позовні вимоги в частини визнання права позивача на отримання гарантованої суми банківських вкладів в межах 200000 гривень за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб самі по собі дублюють вирішене вже питання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/8042/18 від 25.02.2019 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed