Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, укладеного з [PERSON] та [PERSON], набула право власності на земельну ділянку за [NUMBER] площею 546 кв.м, кадастровий номер [NUMBER], у садовому товаристві "Березка-3" по вул. Вороніна, 130, в м. Полтаві, з розташованими на ній садовим будинком та господарськими будівлями, до складу яких включено також 1/2 частину колодязя питного. Оскільки власник сусідньої земельної ділянки [NUMBER] [PERSON] не визнає її право власності на 1/2 частину колодязя, більша частина якого розташована на належній їй ділянці, вважає себе власницею всього вказаного майна й обмежила доступ до нього, закривши металевою кришкою та обгородивши металевою сіткою, просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину колодязя питного. В ході судового розгляду справи [PERSON] змінила предмет позовних вимог, її представник [PERSON] звернувся до суду з відповідною письмовою заявою, в якій посилаючись на вищенаведені обставини, просить суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] свого права користування та розпорядження належною 1/2 частиною колодязя питного, розташованого на східній межі земельної ділянки [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], у садовому товаристві "Березка-3" по вул. Вороніна, 130, в м. Полтаві, шляхом демонтажу металевої сітки, що закриває прохід в огорожі до колодязя з боку земельної ділянки [NUMBER], та надання позивачці ключів від замку кришки даного колодязя. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], ПП ПБТІ "Інвентаризатор" та Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, в якому стверджує про те, що являється єдиною власницею питного колодязя, який розташований на належній їй земельній ділянці [NUMBER] в садівничому товаристві "Березка-3" по вул. Вороніна,130, в м. Полтаві, вважає, що 1/2 частина вказаного майна безпідставно передана у власність сусідці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, та просить визнати недійсним вказаний договір в частині передачі у власність [PERSON] та набуття останньою права власності на 1/2 частину питного колодязя під цифровим позначенням [NUMBER] з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, як такий, що укладений внаслідок повідомлення продавцями [PERSON] та [PERSON] неправдивих відомостей покупцю [PERSON] щодо належності їм на праві приватної власності 1/2 частини колодязя; просить зобов'язати ПП ПБТІ "Інвентаризатор" внести зміни до технічного паспорту садибного (дачного) будинку [NUMBER] по вул. Вороніна, 130, в м. Полтаві та виключити із переліку господарських та допоміжних споруд, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], 1/2 частину питного колодязя, позначеного в схематичному плані земельної ділянки під [NUMBER] а також зобов'язати Реєстраційну службу Полтавського МУЮ внести зміни до державного реєстру прав на нерухоме майно та виключити з переліку господарських та допоміжних споруд, на які набула право власності [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.04.2012 року, 1/2 частину питного колодязя, позначеного під № 1. Ухвалою суду від 20.11.2014 року позов [PERSON] об'єднано в одне провадження з позовом [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, доручивши представляти свої інтереси [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити повному обсязі з наведених у ньому підстав, посилаючись на те, що спірний колодязь розташований на межі належної позивачці та сусідської земельних ділянок, знаходиться на території кожної з них, являється спільною власністю сторін по справі, оскільки побудований спільними зусиллями та за спільні кошти попереднього власника земельної ділянки, яка перебуває у власності позивачки, [PERSON] та відповідача [PERSON], право власності на 1/2 частину колодязя зареєстроване за [PERSON] у відповідних державних органах, вона має право користуватись колодязем, проте відповідач [PERSON] перешкоджає цьому, закривши колодязь кришкою з замком, ключ від якого у позивачки відсутній, та встановивши огорожу між земельними ділянками, яка обмежує доступу [PERSON] до колодязя, що створює позивачу перешкоди у користуванні власністю. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачем [PERSON] не доведено в судовому засіданні той факт, що при укладенні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] як продавцями та [PERSON] як покупцем, на підставі якого остання набула право власності на земельну ділянку за [NUMBER] у садовому товаристві "Березка-3" по вул. Вороніна, 130, в м. Полтаві з розташованими на ній садовим будинком та господарськими будівлями, продавці ввели в оману покупця щодо належності їх на праві власності частини колодязя, не враховано, що з цих підстав з позовом до суду може звертатись лише сторона договору, якою [PERSON] не являється, вказав на те, що нею обраний невірний спосіб захисту та виходячи з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму ВСУ, вона, якщо вважає спірне майно своєї власністю, має право звернутись з позовом про витребування цього майна з чужого незаконного володіння. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позицію представника [PERSON], просили задовольнити її позов, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечували, посилаючись на те, що колодязь, який є предметом спору, являється особистою власністю [PERSON], оскільки розташований в повному обсязі на території належної їй на праві приватної власності земельної ділянки, побудований нею за власні кошти, відповідно, право власності [PERSON] на вказане майно набуто незаконно й відповідне судове рішення скасоване Апеляційним судом Полтавської області. З огляду на це, незаконно 1/2 частину колодязя передано у власність [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 19.04.2012 року, у зв'язку з чим вона не має права користування ним. Просили зустрічний позов задовольнити, в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. в судове засідання не з'явились, надавши заяви з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі. Представники відповідачів ПП "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції до суду не з'явились, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08.04.2005 року являється власницею земельної ділянки [NUMBER] площею 472 кв.м у межах згідно з планом, розташованої в с/т "Берізка-3", сел. Вороніна, м. Полтава, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER]. На вказаній земельній ділянці [PERSON] самовільно збудовано ряд споруд та будівель, право власності на які не зареєстровано. Власником сусідньої земельної ділянки [NUMBER] площею 546 кв.м, розташованої в с/т "Берізка-3", сел. Вороніна, м. Полтава, був [PERSON], який помер в 2007 році. Після його смерті земельну ділянку [NUMBER] площею 546 кв.м у межах згідно з планом, в с/т "Берізка-3", сел. Вороніна, м. Полтава, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування набули у власність в рівних частинах по 1/2 частині кожна [PERSON] та [PERSON], які зареєстрували своє право власності та отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.05.2009 року, серії [NUMBER] від 18.05.2009 року. За життя попереднього власника [PERSON] на вказаній земельній ділянці були самочинно зведені садовий будинок та господарські будівлі, право власності на них зареєстроване у встановленому законом порядку не було. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26.05.2010 року за позовом [PERSON], [PERSON] за кожною з них визнано право власності на 1/2 частину садового (дачного) будинку [NUMBER], розташованого в м. Полтаві, садове товариство"Берізка-3", вул. Вороніна, 130, складається з: садового будинку літ. "А-1", що має наступні приміщення: коридор 1-1 площею 4,70 кв.м, кухня 1-2 площею 7,50 кв.м, кімната 1-3 площею 15,60 кв.м, коридор 1-4 площею 5,50 кв.м, кімната 1-5 площею 12,00 кв.м, балкон площею 3,50 кв.м,, а також сарай літ. "Б", літній душ літ. "В", вбиральня літ. "Г", колодязь питний 1/2 частина № 1, огорожа № 2, ворота огорожі № 3. На підставі вказаного судового рішення [PERSON] та [PERSON] зареєстрували в органах технічної інвентаризації право власності на вищезазначене нерухоме майно. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, реєстр. № 1183, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбала садовий будинок, що знаходиться в м. Полтаві садівничому товаристві "Берізка-3", будинок [NUMBER] (стара адреса: вул. Вороніна, 130) та земельну ділянку площею 546 кв.м. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 17.04.2012 року за № 33842910 на земельній ділянці розташовані: садовий будинок А-1 загальною площею 45,3 кв.м, господарські будівлі та споруди: сарай Б, літній душ В, вбиральня Г, колодязь питний 1/2 частині № 1, огорожа № 2, ворота огорожі № 3. Право власності на майно, набуте на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку. Обґрунтовуючи позовні вимоги зустрічного позову про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, реєстр. № 1183, на підставі якого [PERSON] набула у власність 1/2 частину колодязя питного № 1, на земельній ділянці [NUMBER] садівничого товариства "Берізка-3" в сел. Вороніна в м. Полтаві, [PERSON] послалась на те, що вказаний колодязь розташований в повному обсязі на належній їй земельній ділянці, збудований нею за власні кошти та являється її особистою власністю, право на яку вона до цього часу в державних органах не зареєструвала. Вищенаведені твердження відповідача [PERSON] не спростовані позивачем [PERSON] та її представником, відповідачем [PERSON] та її представником в судовому засіданні шляхом надання суду належних та допустимих доказів. Допитана в судовому засіданні відповідач [PERSON], свідок [PERSON] пояснили, що являються, відповідно, дружиною та донькою [PERSON], який був членом садівничого товариства "Берізка-3" та власником розташованої на його території земельної ділянки [NUMBER]. Саме зі слів [PERSON] їм відомо про те, що колодязь питний побудований ним спільно з сусідкою [PERSON], яка є власницею суміжної земельної ділянки [NUMBER], за спільні кошти. Будь-яких доказів існування між сусідами домовленості про спільне будівництво колодязя, як і доказів внесення [PERSON] коштів в його спорудження сторонами не надано. Обґрунтовуючи доводи про те, що колодязь являється спільною власністю власників земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER], представник позивача [PERSON], відповідач [PERSON] та її представник стверджували, що він розташований частково на території земельної ділянки [NUMBER], яка належить [PERSON], а частково - на території земельної ділянки № , яка в даний час перебуває у власності [PERSON] [PERSON] вказане заперечувала, стверджуючи, що колодязь у повному обсязі знаходиться на належній їй земельній ділянці. Вищезазначені пояснення [PERSON] підтверджуються даними технічного паспорту на садовий (дачний) будинок [NUMBER] в садовому товаристві "Берізка-3" по вул. Вороніна, 130, в м. Полтаві, який належить [PERSON], виготовлений ПП ПБТІ "Інвентаризатор" станом на 06.04.2012 року. Так, схематичний план земельної ділянки достовірно свідчить про те, що колодязь розташований за межами земельної ділянки [NUMBER], та містить примітку про те, що межі земельної ділянки визначено згідно державного акту. Жодних доказів того, що межі земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] змінювались після спорудження спірного колодязя, судом не здобуто. Дані, які містяться в Акті про визначення місця розташування колодязя питної води між ділянками [NUMBER] та [NUMBER], складеному на прохання [PERSON] комісією у складі голови садівничого товариства "Берізка-3" та двох членів товариства, не спростовують тверджень [PERSON] Обґрунтованість пояснень відповідача [PERSON] про розташування колодязя на належній їй земельній ділянці підтверджується, зокрема, фотокартками його місця розташування, наданими суду позивачем [PERSON] Враховуючи викладене, а також відсутність доказів того, що спірний колодязь споруджений завдяки спільній праці та за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати про те, що він являється спільною власністю власників земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] в садівничому товаристві "Берізка-3", якими на даний час являються, відповідно, [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року в частині набуття [PERSON] у власність 1/2 частини колодязя питного № 1, розташованого на земельній ділянці [NUMBER] садівничого товариства "Берізка-3" в м. Полтаві, суд виходить з наступного. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як встановлено в ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Посилання позивача [PERSON] в позовній заяві на положення ст. 230 ЦК України як на підставу позовних вимог в ході судового розгляду справи не знайшли підтвердження. Як встановлено в ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Разом з тим, встановлені в ході судового розгляду обставини дають підстави стверджувати про те, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на спірну 1/2 частину колодязя на підставі судового рішення, право власності зареєстрували у встановленому законом порядку в органах технічної інвентаризації, вважали та в даний час стверджують про те, що є власниками вказаного майна. Рішення суду, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] набули право власності на час укладення оспорюваного правочину було чинним. [PERSON] звернувшись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, фактично підтвердила той факт, що вважає себе власницею 1/2 частини колодязя, не вважає, що відносно неї продавцями вчинено обман при укладенні договору купівлі-продажу й з відповідним позовом до суду не зверталась. Будь-яких достовірних доказів вчинення обману сторонами при укладенні Договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року [PERSON] суду не надала та оскільки не являється стороною вказаного правочину, підстав для звернення до суду з позовом про визнання його недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, не має. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині відчуження 1/2 частини колодязя питного. Поряд з цим, відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на підтвердження факту порушення її законних прав та інтересів з боку відповідачів ПП "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, не обґрунтовано та не надано доказів вчинення вказаними установами будь-яких дій чи то бездіяльності по відношенню до неї, що призвело до обмеження, порушення та невизнання її законних прав, позивачем не доведено, що вона зверталась до цих органів зі зверненнями з питань, які являються предметом її позовних вимог, отримала незаконну відмову у вчиненні дій. Враховуючи викладене, те, що позивачем [PERSON] не доведено в ході судового розгляду справи факт існування спору з ПП "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", Реєстраційною службою Полтавського МУЮ, суд не знаходить підстав для задоволення її позовних вимог про зобов'язання ПП ПБТІ "Інвентаризатор" внести зміни до технічного паспорту садибного (дачного) будинку [NUMBER] по вул. Вороніна, 130, в м. Полтаві та виключити із переліку господарських та допоміжних споруд, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], 1/2 частину питного колодязя, позначеного в схематичному плані земельної ділянки під [NUMBER] а також вимог про зобов'язання Реєстраційної служби Полтавського МУЮ внести зміни до державного реєстру прав на нерухоме майно та виключити з переліку господарських та допоміжних споруд, на які набула право власності [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.04.2012 року, 1/2 частину питного колодязя, позначеного під № 1. А тому зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Вирішуючи позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, суд враховує наступне. Як встановлено в ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, під час судового розгляду справи достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, реєстр. № 1183, придбала садовий будинок, що знаходиться в м. Полтаві садівничому товаристві "Берізка-3", будинок [NUMBER] (стара адреса: вул. Вороніна, 130) та земельну ділянку площею 546 кв.м, на якій розташовані: садовий будинок А-1 загальною площею 45,3 кв.м, господарські будівлі та споруди: сарай Б, літній душ В, вбиральня Г, колодязь питний 1/2 частина № 1, огорожа № 2, ворота огорожі № 3. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року за апеляцією [PERSON] було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26.05.2010 року в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частину колодязя питного № 1, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] щодо визнання права власності на 1/2 частину колодязя питного № 1, розташованого на земельній ділянці 7 садівничого товариства "Берізка-3" сел. Вороніна в м. Полтаві відмовлено. Право власності на майно, набуте на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2012 року, [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку у відповідних державних органах, державна реєстрація її права власності на час розгляду справи судом не скасована. Крім того, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання вищевказаного договору недійсним в частині відчуження 1\\2 частини колодязя, не підлягають задоволенню з підстав, на які вона посилається, тобто нею фактично невірно обраний спосіб захисту порушеного права. З огляду на вищенаведене, оскільки [PERSON] на час вирішення спору являється власницею 1/2 частини колодязя, вона має право користуватись та розпоряджатись ним. Разом з тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що колодязь знаходиться на території земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON] Вона як власник земельної ділянки має право огородити її та встановити замок на колодязь з метою запобігання доступу до нього сторонніх осіб, вчинивши вказані дії, діяла правомірно. Користування ж колодязем позивачкою неможливе без користування земельною ділянкою, на якій він розташований та яка для позивача [PERSON] являється чужим майном й доступ до якої може бути здійснений виключно з дозволу власниці [PERSON] та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання порушенню права власності останньої. Як встановлено в ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. В ст. 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). З огляду на вищенаведене, захист позивачем [PERSON] права користування та володіння колодязем можливий в порядку, встановленому в главах 31-32 ЦПК України. З метою реалізації права користування колодязем позивач мала б звернутись до суду з позовом про встановлення сервітуту. Враховуючи викладене, виходячи з положень ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, беручи до уваги той факт, що [PERSON] з позовом про встановлення сервітуту не зверталась, суд приходить до висновку, що нею обраний невірний спосіб захисту, а відтак позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed