Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

В липні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 18.05.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX10000405, за яким останній отримав строковий кредит у розмірі 1470 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник неналежно виконував зобов'язання, тому станом на 19.06.2015 року утворилась заборгованість за договором на загальну суму 19551 грн., 23 коп., з якої: 3097,50 грн. - заборгованості по відсоткам, 324,18 грн. - коміссії за користуванням кредитом; 14722,35 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 907,20 грн. - штрафу (процентна складова). Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] на підставі особистої заяви, укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 1470 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами банківських послуг, та погодився з тим, що вказані документи, є складовою частиною кредитного договору. Зі змісту вищевказаної заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які діяли на час укладення спірного договору вбачається, що вони містять всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачених ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", в редакції, яка діяла на момент укладення договору, а саме: назву документа; прізвище, ім'я і по батькові та адресу особи, яка отримує фінансову послугу, найменування фінансової операції, кредитного ліміту, базової відсоткової ставки, порядку погашення боргу; найменування та місцезнаходження банку (Заява); розміру фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків (Заява та п.4 Умов); строк дії договору; зазначення порядку зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін (п.3 Умов); відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (п.5 Умов); підписи сторін (Заява). Також, сторони узгодили відповідальність сторін в разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, а саме відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник у випадку порушення строків платежу по грошовому зобов"язанню більше ніж на 30 днів, зобов"язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Банк виконав свої зобов'язання належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти, в розмірі передбаченим договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 19.06.2015 року утворилась заборгованості за договором. Однак суд вважає, що розмір заборгованості повинен складати 9504 грн.70 коп., яка включає в себе відсотки за користування кредитом в розмірі 3097,50 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5000 грн. та штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 907,20 грн. (процентна складова). Нарахування позивачем комісії в розмірі 324,18 грн. суд вважає безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ) послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 4 ст.11 Закону № 1023-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною. З рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті, статті 11 Закону № 1023-ХІІ, з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нарахована комісія у вигляді нарахування щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка складає за 324,18 грн. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, які саме послуги надаються позивачу за цією комісією. За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії не відповідає умовам кредитного договору та суперечить положенням ч. 4 ст.11 Закону № 1023-ХІІ, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується пені, то за правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступень виконання зобов'язань боржником, майновий стан чи інші інтереси позичальника. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (постанова Верховного Суду України, ухвалена по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року). Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, тому суд вважає, що оскільки розмір заборгованості за кредитним договором становить 3097,50 грн. (заборгованість по процентам), а нарахована пеня - 14722,35 грн., яка перевищує розмір збитків, то є підстави зменшити розмір пені, визначений позивачем до 4000 грн. До того ж, розмір штрафу (процентної складової) також підлягає відповідному корегуванню, виходячи з наступного. В силу умов кредитно - заставного договору, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання, передбачених договором понад 30 календарних днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн.+5% від суми невиконаного зобов'язання. Отже, враховуючи положення договору, розмір процентної складової штрафу повинен становити 5% від суми невиконаного зобов'язання, тобто 154,88 грн. (3097,50 х 5%) Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial