Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про витребування із чужого незаконного володіння комору в підвалі, площею 15,7 кв.м., позначену на плані літерою ІХ, яка знаходиться в будинку [ADDRESS] у м.Львові, зобов'язання відповідачів звільнити вказане приміщення та не чинити позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні ним. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2014р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2014р.. позивач є власницею квартири [ADDRESS] у м. Львові, та комори в підвалі, площею 15,7 кв.м. Після укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири позивач довідалася про те, що належною їй коморою у підвалі, площею 15,7 кв.м., позначеною на плані літерою «IX» користуються сусіди по будинку, відповідачі по справі. Вважає, що дії відповідачів порушують її право користування та розпорядження згаданою коморою, тому неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою звільнити незаконно зайняту комору, яка належить позивачу на праві власності, проте, жодного позитивного результату це не дало. Крім того, позивач зверталась з відповідними заявами до ЛКП «Господар» та ЛРА ЛМР, від яких отримала відповіді, що належною позивачу коморою незаконно користуються мешканці квартири [ADDRESS]. Однак, незважаючи на вимоги позивача відповідачі не реагують та не бажають звільнити зайняту ними комору. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні вищенаведеним. Просять позов задовольнити та витребувати із незаконного володіння відповідачів комору в підвалі, площею 15,7 кв.м., позначену на плані літерою ІХ. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечили. Пояснили, що відповідачі проживають у [ADDRESS], яка була надана [PERSON] 18.18.1947 року згідно з ордером Сталінської районної ради депутатів трудящихся м. Львова. 25 березня 1994 року вказану квартиру було приватизовано, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Львівською міською адміністрацією. Разом з квартирою було надано і підвал, однак у користуванні сім'ї відповідачів перебуває підвальне приміщенням у будинку [ADDRESS] м. Львові площею 10,0 кв. м під літерою IX, а не площею 15,7 кв. м., таке є частиною підвального приміщення під літерою IX площею 15,7 кв.м. Згідно з поверховим планом ЛМБТІ від 1948 року дане підвальне приміщення площею 15,7 кв. м зазначалося під літерою VII, і ще не мало перегородок. Оскільки лише з цього підвального приміщення можна було попасти у сусіднє підвальне приміщення під літерою X площею 15,9 кв. м, тому відповідачам було надано у власність під час приватизації не ціле приміщення площею 15,7 кв. м, а лише його частину площею 10,0 кв. м. Свідоцтво ж про право власності на квартиру [ADDRESS], видане виконкомом Львівської міської ради 6 лютого 1995 року, в той час право власності на спірний підвал відповідачами було отримано 25 березня 1994 року, тобто раніше ніж власниками квартири №2, тому вважають, що позовна заява є безпідставною та в задоволенні позову просять відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак в судове засідання жодного разу не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Маєвський Т.Б. в судовому засіданні 28.01.2015р. суду пояснив, що Обласне комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" конкретних підвальних приміщень за громадянами не закріплює, а на такі комунальними підприємствами видаються довідки за формою 4, та саме комунальні підприємства визначають, які конкретні приміщення підвалів надаються конкретним особам. Разом з тим, спірне підвальне приміщення становило площу 15,7 кв.м станом на 1948 рік та тоді було позначене індексом літ.ХІІ. Однак згодом у вказаному підвальному приміщенні було встановлено перегородку, якою розділено таке на дві частини, одна з яких потрібна для доступу в інші підвальні приміщення, а інша внесена у свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] у м.Львоі від 25.03.1994р. Чому після цього вказане приміщення і надалі значиться площею 15,7 кв.м. та чому комунальним підприємством одне і те ж підвальне приміщення надавалося власникам різних квартир йому не відомо. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON], представника третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та інвентаризаційної справи будинку [ADDRESS] у вказаному будинку, дослідивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Україною 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дана норма кореспондується з ч.ч.1, 4, 5 ст.41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2014р. (а.с.3-4) [PERSON] придбала у власність в [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат та кухні. Загальна площа цієї квартири становить 81,9 кв.м., а житлова - 54,5 кв.м. Комора в підвалі 15,7 кв.м. Відчужувана квартира належала продавцям на праві спільної часткової власності: 1/3 частина квартири - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №Л00634, виданого 06.02.1995 року Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 06.02.95р. №82, зареєстрованого ЛМБТІ і записано в реєстрову книгу за №10990 09.02.95; 1/6 частина квартири - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.09.2013 року державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Мігущенко З.Г. за реєстровим №1-662; 1/3 частина квартири - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.11.2007 року державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Мігущенко З.Г. за реєстровим №1-2923; 1/6 частина квартири - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.09.2013 року державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Мігущенко З.Г. за реєстровим №1-663. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5) 22.02.2014р. за позивачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] у м.Львові, яка складається з трьох житлових кімнат та кухні. Комора в підвалі 15,7 кв.м. Крім цього, приміщення у підвалі площею 15,7, позначене індексом ІХ, закріплене за власниками квартири [ADDRESS] м.Львові згідно з технічним паспортом на квартиру, складеним 22.12.1994р. (а.с.6). Разом з тим, як вбачається з відповіді ОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" (а.с.35) станом на 1948р. підвальне приміщення становило площу 15,7 кв.м та тоді було позначене індексом літ.ХІІ, станом на 1980р. дане приміщення мало індекс літ.ІХ площею 15,7 кв.м, частина якого площею 10,0 кв.м була внесена у Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] Згідно з копією свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] у м.Львові №17162 від 25.03.1994р. (а.с.38), таке видано на квартиру площею 89,4 кв.м та комору в підвалі площею 10 кв.м. Судом встановлено, що сім'я відповідачів користується частиною спірного підвального приміщення площею 10 кв.м з часу видачі свідоцтва про право власності на квартиру та закріплення за останніми такого. Вказане підтверджується також показами свідків [PERSON] та [PERSON], які суду показали, що з 1950р. та 1995р. відповідно проживають у будинку [ADDRESS] м.Львові, у цьому ж будинку тривалий час проживає сім'я відповідачів та такі завжди користувалися тою коморою в підвалі, якою користуються і на даний час. Крім цього, повідомили, що попередні власники квартири №2 користувалися іншим приміщенням у підвалі, яке знаходиться праворуч. Крім цього, в судовому засіданні представником позивача [PERSON] визнано, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири №2 у будинку [ADDRESS] м.Львові від 22.02.2014р. позивачем не проводився огляд спірного підвального приміщення. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) від 2 березня 2004 року N 4-рп/2004 роз'яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. При цьому, вирішуючи питання про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону, Конституційний Суд України, в аспекті конституційного звернення і конституційного подання, виходив, зокрема (п.4.2 Рішення), з того, що згідно з частиною першою статті 1 Закону суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду. Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України). Ч.ч.1-3,5 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] у м.Львові судом встановлено, що станом на 1948 рік площа підвального приміщення з індексом ХІІ становила 15,7 кв.м (а.9 інвентаризаційної справи). Разом з тим, як вбачається з поверхового плану на підвал у вказаному будинку, складеному 27.11.1980р. (а.47 інвентаризаційної справи), у вищевказаному підвальному приміщенні встановлено перегородку та частину цього приміщення позначено індексом ІХ. Однак не зважаючи на те, що у зв'язку з вищенаведеним площа вказаного підвального приміщення фактично зменшилась, в поверховому плані зазначено, що площа такого і надалі становить 15,7 кв.м. Разом з тим, в судовому засіданні представник третьої особи суду пояснив, що саме після встановлення у спірному підвальному приміщенні перегородки, яка необхідна для спільного користування співвласників будинку, оскільки забезпечує прохід в інше підвальне приміщення, ізольована частина цього приміщення площею 10 кв.м була внесена у Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому, як вбачається з роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.п.3, 19 Постанови від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Законодавством, чинним на момент приватизації квартир [ADDRESS] м.Львові, було визначено наступне. Відповідно до ст.ст.89, 90 ЦК Української РСР 1963 року, які були чинними до вступу в силу Закону України «Про власність», держава є єдиним власником всього державного майна. До такої власності належав і основний міський житловий фонд. Будинок [ADDRESS] у м.Львоі відносився до державного житлового фонду. Відповідно до ст.ст.4, 5 ЖК України державний житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до ст.1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до ст. 4 цієї Інструкції реєстрації підлягають будинки в межах міст, що належать місцевим Радам. Зі змісту ч.3 ст. 13 Інструкції вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету місцевих рад бюро технічної інвентаризації проводить реєстрацію будинків та видає реєстраційне посвідчення. Статтею 30 Інструкції передбачено ведення реєстрових книг на будинки, що належать державі і знаходяться в оперативному управлінні місцевих рад. Відповідно до ст.ст. 33, 34 Інструкції зміни в правовому стані повинні бути внесені в реєстрову книгу. Відповідно до ст. 86 ЦК Української РСР 1963 року в редакції закону від 16 грудня 1993 року відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Статтею 1 Закону України «Про власність» визначено, що житловий фонд, будівлі та споруди є національним багатством України і є власністю її народу. Народ України здійснює своє право власності через відповідні ради. Відповідно до ст.31 цього Закону до державної власності належить власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). У ст. 32 вказаного Закону зазначено, що суб'єктом права комунальної власності є адміністративно-територіальна одиниця в особі відповідних рад. Відповідно до ст.ст.1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування. Судом встановлено, що сім'я відповідачів законно користується коморою площею 10 кв.м. в підвалі будинку [ADDRESS] м.Львові, позначеною на плані індексом ІХ з 1994 року, коли останнім було видано свідоцтво про право власності на квартиру №17162 від 25.03.1994р., позивачами дійсність такого свідоцтва не оспорюється, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити. Крім цього, усунення порушення права позивача на користування спірною коморою в підвалі площею 15,7 кв.м, шляхом зобов'язання відповідачів звільнити вказане приміщення та не чинити позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні ним, з урахуванням того, що відповідачі користуються коморою в підвалі площею 10 кв.м. на законних підставах, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №17162 від 25.03.1994р., на думку суду порушуватиме право власності останніх та відповідно суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому і в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed