Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У квітні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ВАТ „Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ „Родовід Банк", та відповідачем [PERSON] 16.05.2007 року був укладений кредитний договір № 35.1/СЖ-135.07.1, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 40 000,00 доларів США на споживчі потреби, зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, терміном повернення - до 15.05.2010 року включно. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 16.05.2007 року між ВАТ „Родовід Банк" (ПАТ „Родовід Банк"), та [PERSON] був укладений договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 35.1/СЖ-135.07.1 від 16.05.2007 року станом на 15.04.2013 року утворилась заборгованість перед банком у сумі еквівалентній на день розрахунку 722 101,45 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 319 694,82 грн., відсотків за користування кредитом (в тому числі прострочені) у сумі 51 806,79 грн., пені у сумі 350 599,84 грн., а також судовий збір у сумі 3 441,00 грн., а разом - 725 542, 45 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], а також покласти на них судові витрати ( а.с.2-3). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволені в повному обсязі( а.с.103-105). В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.( а.с.109-114). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 16.05.2007 року між ВАТ „Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ „Родовід Банк", та [PERSON] укладений кредитний договір №35.1/СЖ-135.07.1, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 40 000,00 доларів США на споживчі потреби, зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами по 15.05.2010 року включно. На забезпечення виконання зобов'язань за умовами кредитного договору № 35.1/СЖ-135.07.1 від 16.05 2007 року, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до п. 3.4. кредитного договору №35.1/СЖ-135.07.1 від 16.05 2007 року, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, штрафу, а також відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов кредитного договору. Згідно із п. 1.1 договору поруки від 16.05.2007 року укладеного між банком та [PERSON] поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] Задовольняючи позов, суд 1 інстанції виходив з того, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором № 35.1/СЖ-135.07.1 від 16.05.2007року, укладеним між ним та позивачем, а відповідач [PERSON] - зобов'язання за відповідним договором поруки, не виконали вчасно та належним чином, і тому суд вважав за необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом 15.04.2013 року складала 722 101,45 грн., та складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 319 694,82 грн., відсотків за користування кредитом (в тому числі прострочені) у сумі 51 806,79 грн., пені у сумі 350 599,84 грн., а також судовий збір у сумі 3 441,00 грн., а разом - 725 542, 45 грн., задовольнивши таким чином позов у повному обсязі. Проте з такими висновками суду повною мірою погодитись не можна. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. А відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, і в установлений строк (ст.. 530 ЦК України). Зокрема згідно із п.п. 4.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути одержаний кредит згідно з умовами цього договору не пізніше 15.05.2010 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у п. 1.2. кредитного договору. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Із договору поруки, зокрема п.п. 4.1 вбачається, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і втрачає чинність після повного погашення позичальником та /або поручителем заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. На виконання умов зазначеного вище кредитного договору банк неодноразово звертався до [PERSON] та [PERSON], з вимогами повернення кредиту, сплати процентів за його користування ( а. с. 17-19). Такі вимоги не були виконані, тому банк звернувся з вимогами до боржника та поручителів безпосередньо до суду. Такі дії банку не суперечать вимогам закону. В пункті 24 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов»язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред»явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на не застосування до спірних правовідносин норм ч. 4 ст. 559 ЦК України - не основані на законі. Строк виконання основного зобов'язання не настав, тим більш пунктом 4.1 договору поруки від 16 травня 2007 року, укладених між банком та [PERSON], визначено, що «договір втрачає чинність після повного погашення заборгованості за Кредитним договором», а момент початку обчислення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, ще не наступив. У той же час, рішення суду у частині стягнення пені за несплату відсотків, пені за порушення строку повернення кредиту ухвалено з порушенням п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, яка встановлює спеціальну позовну давність - 1 рік - до вимог про стягнення штрафу (пені). У зв'язку із цим рішення суду підлягає зміні, а суми пені зменшенню, оскільки стороною відповідача у суді 1 інстанції заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 81-82) та клопотання про зменшення розміру неустойки (а.с. 97-98), а суд 1 інстанції ці клопотання не розглянув, жодним чином не мотивуючи відмову у їх розгляді. Із матеріалів справи ( а.с.5) вбачається, що у межах строку позовної давності за період з 15 квітня 2012 року по 15 квітня 2013 року сума пені, згідно до п.5.4. Кредитного договору, за порушення строку повернення кредиту складає 11999,05доларів США (36720,40 доларів США - сума пені за період з 26.03.2010 по 15.04.2013 : 1117 днів = 32,874 (в день) х 365 днів), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 7,993, дорівнює - 95908,45 гривень. А пені за несвоєчасну сплату відсотків 2117,95 доларів США (6481,52. - сума пені за період з 26.03.2010 по 15.04.2013: 1117 днів = 5,802 (в день) х 365 днів) ), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 7,993, дорівнює - 16928,80 гривень. Не можна погодитись з рішенням суду і в частині солідарного стягнення з відповідачів сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3 441 грн.00 коп. Так, згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вказана норма права не передбачає стягнення судових витрат у солідарному порядку, тому рішення суду в цій частині згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, а судові витрати - стягненню у дольовому порядку: по 1720 грн. 50 коп. з кожного, оскільки позивачем сплачено судовий збір у сумі 3441 гр. 00коп. (а.с.1).

Outcome: partial