Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач АТ "Перший український міжнародний банк", в особі представника [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 38 380,11 грн., в обгрунтування якого посилається на те, що між ПАТ "[PERSON] ренесанс Капітал", правонаступником якого з 19.07.2016 року являється позивач АТ "ПУМБ" та відповідачем [PERSON] 24.07.2013 року укладено кредитний договір №GP-4814204 в сумі 17 263,62 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов'язання належним чином довготривалий строк, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08.01.2019 року становить 38 380,11 грн., яка складається: 9610,39 грн. - заборгованість за кредитом, 710,06 грн. - заборгованість за процентами, 5271,36 грн. - заборгованість за комісією, 22 788,30 грн. - штрафні санкції. 18.02.2019 року представник позивача надіслав заяву, в якій просить задовольнити позов у повному обсязі та стягнути судові витрати із відповідача. розгляд справи провести у відсутності представника позивача. Ухвалою від 29.01.2019 року відкрито провадження у справі, та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 26.02.2019 року, надано строк відповідачеві для подання відзиву на позов. 19.02.2019 року відповідачем подано відзив, в якому останній заперечив позовні вимоги, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв'язку із пропуском позовної давності. Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи: між ПАТ "[PERSON] Капітал", правонаступником якого є позивач АТ "ПУМБ" (а.с.19-23), було укладено кредитний договір №GP-4814204 від 24.07.2013 року на суму 18240 грн. (а.с.9-12). Згідно умов договору п.2.3 строк дії кредиту становить 36 місяців. За загальними положеннями\~ЦПК України\~обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. \~\~Як доказ порушення відповідачем умов кредитного договору позивачем надано довідку про стан та історію заборгованості (а.с.16-18) та виписку із рахунку, згідно якого загальна сума боргу відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 38 380,11 грн., яка складається: 9610,39 грн. - заборгованість за кредитом, 710,06 грн. - заборгованість за процентами, 5271,36 грн. - заборгованість за комісією, 22 788,30 грн. - штрафні санкції, але суд не можне визнати зазначений доказ належним та допустимим, так як здійснити перевірку правильності розрахунку неможливо, зважаючи на висловлені відповідачем у відзиві заперечення позовних вимог, тому суд не може послатися на нього як належний та недостатній доказ розрахунку заборгованості. Зміст ч.2 ст.78\~ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи надані позивачем докази, суд згідно з положеннями статей 77,79,80 цього ж Кодексу вважає ці докази неналежними та недостатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач у відзиві на позов стверджує, що він повністю погасив заборгованість перед позивачем шляхом здійснення платежів - 23.08.2013 року в сумі 14 000 грн. та 20.09.2013 року в сумі 1015 грн., а тому вважає, що будь-яких зобов'язань перед позивачем не має, просить застосувати наслідки спливу позовної давності, так як позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку з дня здійснення останнього платежу. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою\~статті 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Зазначене узгоджується з правовими\~\~висновками\~\~Верховним Судом України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13. Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності. Заперечуючи проти позову відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. У відзиві відповідач вказує, що останній платіж здійснив 20.09.2013 року в розмірі 1015 грн. [PERSON] твердження позивачем не спростовано, тобто строк позовної давності на право на звернення до суду необхідно рахувати з 20.10.2013 року. Позивач же звернувся до суду з позовною заявою лише 22.01.2019 року, тобто з пропуском,встановленого законом трирічного строку позовної давності. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З наведеного вище, суд приходить до висновку що, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами строків позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч.4 ст.267 ЦК України. Таким чином, враховуючи вище викладені обставини, а саме, що відповідач просить застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При вирішенні справи по суті суд керується такими нормами права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог Акціонерного товариства\~«Перший український міжнародний банк» в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, - позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed