Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

представник позивача в позовній заяві просила стягнути з відповідачів солідарно на користь кредитної спілки 27300 грн. боргу за кредитним договором та 273 грн. судових витрат. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Надала письмові заперечення, в яких вказала, що позивачем до позовної заяви не надано жодного доказу, яким позивач підтверджує обставину, відповідно до якої відповідач [PERSON] була попереджена про сплату кредитного зобов'язання, хоча п.3.3 договору поруки передбачено обов'язок кредитора повідомити поручителя про невиконання боржником своїх обов'язків за кредитним договором. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а тому порука припиняється відповідно до ст. 559 ЦК України - протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. На підставі викладеного, просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] ні в попереднє ні в судове засідання не з'явився. Конверт з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". На підставі викладеного виклик [PERSON] було здійснено через оголошення в пресі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 р. № 1022-р "Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме" затверджено перелік друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 р. розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме. Зокрема, таким друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження є газета "Урядовий кур'єр". Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Заслухавши сторони та дослідивши матеріли справи, суд прийшов до такого. Як видно з матеріалів справи, 27 липня 2007 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № КСНП-0000736, згідно якого [PERSON] отримав 15000 грн. кредиту на ремонт квартири. Строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, сплати ним сум нарахованих відсотків та витрат спілки, що виникли під час виконання цього договору. Відповідно до п.3.1 цього договору, плата за користування кредитом становить 60% річних на фактичний залишок суми кредиту і здійснюється відповідно до договору за час користування кредитом. При оформленні кредиту одноразово сплачується 2% від суми кредиту (а.с.7). Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). У зв'язку з неналежним виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за вищезазначеним договором станом на 11 лютого 2014 р. виникла прострочена заборгованість по поверненню тіла кредиту в сумі 4273,15 грн., по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в сумі 13986,2 грн., та додаткових відсотків в сумі 30629,98 грн.. Як видно з розрахунку, загальна сума заборгованості за договором становить 48889,33 грн., однак сума позовних вимог становить 27300 грн. (а.с.5). [PERSON] з 31 липня 2008 р. не сплачує тіло кредиту та з 06 березня 2009 р. - відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Як видно з п.2.1 копії договору поруки від 27 липня 2007 р., відповідач [PERSON] бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON], що випливають із договору №КСНП-0000736 від 27 липня 2007 р.. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання згідно з договором кредиту (п.3.1 договору). Даний договір поруки взагалі не передбачає терміну його дії. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). За загальним правилом, передбаченим ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, слід вважати, що договір поруки діє, поки діє основне зобов'язання - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, сплати ним сум нарахованих відсотків та витрат спілки, що виникли під час виконання цього договору. Як видно з копії ухвали Вінницького міського суду від 09 січня 2014 р., 06 березня 2009 р. Ленінським районним судом м. Вінниця було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 11677,03 грн.. Тобто, з 2009 р. (з моменту отримання копії судового наказу) відповідач [PERSON] знала про наявність заборгованості по даному кредитному договору. На підставі викладеного, доводи відповідача проте, що вона не знала про наявність заборгованості за кредитним договором, тому вважає, що кредитною спілкою пропущений строк пред'явлення до неї претензій як до поручителя, судом не приймаються до уваги. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 273 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.4) і підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved