Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами кредиту №KF 46509 від 15.01.2008р. та №KF52530 від 26.09.2008 р. в розмірі 70757.90 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 20.11.2012 р. складає 565567.8947 грн. та 3326.30 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру №120 загальною площею 88,5 м.кв., житловою площею 38,6 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, буд.4, та належить відповідачам, шляхом продажу даної квартири ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо усіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу; та виселення відповідачів із вказаної квартири. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.01.2008 року між ПАТ «Фольксбанк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № KF 46509 згідно якого позивач надав останньому грошові кошти в сумі 62000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 12.01.2018 року, а 26 вересня 2008 року між зазначеними особами було укладено Кредитний договір № KF 52530, відповідно до якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 17500 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 12.01.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено Іпотечний договір від 15.01.2008 р., та Іпотечний договір від 26.09.2008 р., згідно яких відповідачі (Іпотекодавці) надали в заставу позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме: трикімнатну квартиру №120 (сто двадцять), загальною площею 88,5 м.кв., житловою площею 38,6 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, бульвар П.Куліша, буд.4, яка належить відповідачам. Боржник [PERSON] своїх договірних зобов'язань за кредитними договорами не виконує та порушив умови Кредитних договорів, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному Кредитними договорами, а саме заборгував Банку кошти у загальній сумі 70757,90 доларів США та 3326,30 гривень, з яких: - за Кредитним договором № KF 46509 від 15.01.2008 року заборгованість складає 57051.97 доларів США та 3326,30 гривень, що складає 459342.70 грн., з яких: 52467,81 доларів США (гривневий еквівалент - 419375,21 грн. - заборгованість по кредиту ; 3803,92 доларів США (гривневий еквівалент - 30404,73 грн.) - заборгованість по відсотках; 780,24 доларів США (гривневий еквівалент - 6236,46 грн.) - пеня; 3326,30 гривень - витрати за проведення претензійно-позовної роботи - за Кредитним договором №КF 52530 від 26.09.2008 року заборгованість складає 13705.93 доларів США (гривневий еквівалент станом на 20.11.2012р. - 109551,50 грн.), з яких: 12605,92 доларів США (гривневий еквівалент - 100759,12 грн.)- заборгованість по кредиту ; 910,17 доларів США (гривневий еквівалент - 7274,99 грн.) - заборгованість по відсотках; 189,84 доларів США (гривневий еквівалент - 1517,39 грн.) - пеня.. У судове засідання представник позивача не з»явився, проте подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотання про розгляд справи у його відсутності Відповідач [PERSON], який виступає в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], у судовому засіданні з приводу задоволення позову заперечив, зазначивши, що набрав чинності [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, відповідно до якого не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя. Тому зважаючи на те, що трикімнатна квартира №120, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, буд.4, яка передана в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є місцем реєстрації та постійним місцем їх проживання, вважає що позовні вимоги позивача є такими, що до задоволення не підлягають оскільки суперечать нормам вище зазначеного закону. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з»явилися, з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. 15.01.2008 р. між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № КF 46509 згідно якого позивач надав останньому грошові кошти в сумі 62000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 12.01.2018 р. (пункт 1.1, 1.2., 1.3 Кредитного договору), під 12 % річних. Позивачем умови Кредитного договору № КF 46509 від 15.01.2008р. виконано та надано [PERSON] кредит в сумі 62000 доларів США, що підтверджується Заявою на видачу готівки №1439_5 від 15.01.2008 р. 26.09.2008 р. між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № КF 52530, відповідно до умов якого позивач надав останньому грошові кошти в сумі 17500 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 12.01.2018 р. (пункт 1.1, 1.2., 1.3 Кредитного договору), під 13,50 % річних. Позивачем умови Кредитного договору № КF 52530 від 26.09.2008 р. виконано та надано кредит в сумі 17500 доларів США, що підтверджується Заявою на видачу готівки №1439_12 від 26.09.2008 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами № КF 46509 від 15.01.2008р. та № КF 52530 від 26.09.2008 р. між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено Іпотечний договір від 15.01.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 475 та Іпотечний договір від 26.09.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 7539, згідно яких відповідачі (Іпотекодавці) надали в заставу позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме: трикімнатну квартиру №120 (сто двадцять), загальною площею 88,5 м.кв., житловою площею 38,6 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, буд.4, яка належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 14 березня 1996 року за №12565. Згідно п.14 Іпотечного договору від 15.01.2008 р. та п.6.1 Іпотечного договору від 26.09.2008р., право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя з наступних підстав: а) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем - Боржником основного зобов'язання; б) у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків (умов) встановлених іпотечним договором. Як вбачається із розрахунку заборгованості по кредитним договорам № KF 46509 від 15.01.2008 року №КF 52530 від 26.09.2008 року боржник [PERSON] заборгував Банку кошти у загальній сумі 70757,90 доларів США та 3326,30 гривень, з яких: - за Кредитним договором № KF 46509 від 15.01.2008 року заборгованість складає 57051.97 доларів США та 3326,30 гривень, що складає 459342.70 грн., з яких: 52467,81 доларів США (гривневий еквівалент - 419375,21 грн. - заборгованість по кредиту ; 3803,92 доларів США (гривневий еквівалент - 30404,73 грн.) - заборгованість по відсотках; 780,24 доларів США (гривневий еквівалент - 6236,46 грн.) - пеня; 3326,30 гривень - витрати за проведення претензійно-позовної роботи - за Кредитним договором №КF 52530 від 26.09.2008 року заборгованість складає 13705.93 доларів США (гривневий еквівалент станом на 20.11.2012р. - 109551,50 грн.), з яких: 12605,92 доларів США (гривневий еквівалент - 100759,12 грн.)- заборгованість по кредиту ; 910,17 доларів США (гривневий еквівалент - 7274,99 грн.) - заборгованість по відсотках; 189,84 доларів США (гривневий еквівалент - 1517,39 грн.) - пеня.. Станом на 20.11.2012р. діє офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ - 7,9930 грн. за 1 долар США Згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону. Згідно п. 15 Договору іпотеки від15.01.2008 р. та п.6.3 Іпотечного договору від 26.09.2008р. відповідачам надіслано іпотечні повідомлення - вимоги за вих. №09-3/23510 від 17.07.2012 року, за вих. №09-3/23511 від 17.07.2012 року, за вих. №09-3/23515 від 17.07.2012 року, за вих. №09-3/23508 від 17.07.2012 року, за вих. №09-3/23509 від 17.07.2012 року, за вих. №09-3/23505 від 17.07.2012 року, за вих. №09-3/23513 від 17.07.2012 року, за вих. №09-3/23506 від 17.07.2012 року з вимогою виконати зобов'язання в повному обсязі та у разі ігнорування даних вимог попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки. Дані вимоги відповідачі отримали 08.10.2012 року, однак залишили їх без належного реагування. Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно Іпотечних договорів від 15.01.2008 р. та від 26.09.2008р., за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. Згідно п. 18 Договору іпотеки від15.01.2008 р. та п.6.6 Іпотечного договору від 26.09.2008р., реалізація предмету іпотеки може здійснюватись шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно паспортних даних [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Пунктом 20 Договору іпотеки від 15.01.2008 р. та п.6.8 Іпотечного договору від 26.09.2008р. визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців (користувачів), зареєстрованих в установленому порядку за місцезнаходженням (адресою) нерухомого майна, що є предметом іпотеки по даному договору. Після прийняття Іпотекодержателем - позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці (користувачі) зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки протягом одного календарного місця з дня отримання такої вимоги. Згідно даних пунктів договорів іпотеки відповідачам надіслано повідомлення вимоги про звільнення предмету іпотеки за вих. № 10-3/33806 від 09.10.2012 року, за вих. № 10-3/33808 від 09.10.2012 року, за вих. № 10-3/33810 від 09.10.2012 року, за вих. № 10-3/33809 від 09.10.2012 року. Однак дані вимоги залишені без виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 43 своєї постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, при вирішенні позову про виселення мешканців із житлового будинку в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати те, що виселення мешканців житлового будинку, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку встановленому законом, зокрема при вирішенні цього питання слід чітко враховувати вимоги положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР якими передбачено, що виселенню мешканців житлового будинку який є предметом іпотеки передує звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється лише за рішенням суду, оскільки сторони у справі не дійшли добровільної згоди щодо виселення відповідачів із будинку та щодо добровільної реалізації іпотечного майна. Зважаючи на те, що позивач не звертався в суд із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру №120 загальною площею 88,5 м.кв., житловою площею 38,6 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, буд.4, що належить відповідачам, у в зв'язку із чим суд вважає, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачів із вказаного будинковолодіння є передчасним, а тому із вказаних підстав суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник зобовязувався повертати кошти частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З довідок (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію) від 06.02.2013 року за №281 вбачається, що у квартирі №120 що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, буд.4 проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Судом в ході судового розгляду справи по суті не здобуто доказів того факту, що у відповідачів у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. [PERSON] набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За вказаних обставин справи суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до задоволення не підлягають, оскільки позивач просить, всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», звернути стягнення на нерухоме житлове майно квартиру № 120 загальною площею 88,5 кв.м. за адресою бульвар Куліша, 4 в м. Тернополі, яка є предметом застави та виступає як забезпечення виконання зобовязань за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - резидентом України (публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк») в іноземній валюті та яка використовується як місце постійного проживання відповідачів, які є майновими поручителями за відсутності у них іншого нерухомого житлового майна, в той час як вказаним Законом заборонено звертати стягнення на належне відповідачам таке майно. Крім цього, суд вважає, що позивачем не доведена дійсна сума заборгованості за спірними кредитними договорами, так як на час вирішення даного спору не набрав чинності закон, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, а тому позивач не може стверджувати, що заявлена ним сума заборгованості за спірними кредитними договорами в розмірі 568894,20 гривень - залишиться такою ж після набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті. Отже, суд вважає, що позивачем не доведено на час розгляду справи, дійсну суму заборгованості за кредитними договорами № KF46509 від 15.01.2008 року та № KF52530 від 26.09.2008 року які укладені між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] З урахуванням викладеного, приймаючого до уваги, що квартира, на яку позивач просить звернути стягнення має загальну площу площею 88,5 м.кв., враховуючи, що вона використовується як місце постійного проживання майнових поручителів, у яких у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, з огляду на те, що кредитні договори укладенні як споживчі для особистих потреб ( п. 1.4 Кредитного договору № KF 46509 від 15.01.2008 року та п.1.4 Кредитного договору №КF 52530 від 26.09.2008 року), з урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог ПАТ «ВіЕс Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру №120 загальною площею 88,5 м.кв., житловою площею 38,6 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, буд.4. При цьому суд зазначає, що згідно ст. 3 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. На час розгляду справи судом такий закон відсутній, проте суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що після прийняття відповідного законодавчого акту позивач не позбавлений права пред'явлення своїх вимог до відповідача з моменту прийняття закону про врегулювання питання погашення відповідачами як майновими поручителями основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті.

Outcome: dismissed