Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Спадкоємцем на все майно після його смерті є позивач, який успадкував дачний будинок, що знаходиться в с. Бузьке садово-огородницький кооператив "Зоря" Вознесенського району Миколаївської області. Право власності було зареєстроване в КП "Вознесенське МБТІ" 25 червня 1999 року. Однак позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку площею 0,05 га, яка розташована на території Бузької сільської ради садове товариство "Зоря" та надана для ведення садівництва, оскільки відсутній оригінал Державного акта, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане майно та було рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими та його цивільне право відповідно до статті 16 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання його власником земельної ділянки. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, на адресу суду надіслали заяви, в якій просили розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Право власності зареєстроване за позивачем на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 19.06.1999 року № 725. Вказаний садовий будинок позивач успадкував після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні було встановлено, що за вказаним садовим будинком, для ведення садівництва закріплена земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий номер якої [NUMBER]. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4802340192016 власником ділянка зазначено [PERSON]. (а.с. 11-13). Крім того відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, що був виданий 20 листопада 1993 року на підставі рішення виконкому Бузької сільської ради № 80 від 29 вересня 1993 року вказана земельна ділянка належала [PERSON]. Відповідно до довідки роз'яснення в.о. завідувача Першої Вознесенської державної нотаріальної контори від 29.10.2016 року № 1232/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку. (а.с.17). В судовому засіданні було встановлено та підтвердилося листом Відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13.01.2017 № 9-14.02-0.4-63/2-17 та від 20.04.2017 року № 117/110-17, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,05 га зареєстрована за громадянином [PERSON] 23.11.2016 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради. Земельній ділянці присвоєно адресу: [ADDRESS]. Також в судовому засіданні було встановлено, що під час реєстрації права власності, державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради Соколенко Д.В. було помилково зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку 20.11.1993 року видавник: Бузька сільська рада, який було видано на ім'я [PERSON], що підтверджується листом міського голови виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 09.02.2017 року № 332/01/0102/20. (а.с.36). Відповідно до Постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року, яка набрала чинності 12 квітня 2017 року було скасовано рішення державного реєстратора Соколенко Діани Володимирівни від 23.11.2016 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для ведення садівництва і розташована за адресою [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису про право власності - 17629252). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 04.04.2017 року № 84157434 право власності скасовано, дата державної реєстрації 04.04.2017, підстава постанова Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2017 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 377 ЦК України зазначається, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином суд, враховуючи неможливість оформлення позивача у спадкових правах на земельну ділянку в нотаріальній конторі, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON].

Outcome: approved