Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON], в якому просить поділити майно подружжя, а саме: визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] по ? частині нежитлових приміщень цокольного поверху №N XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 м2 в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: [ADDRESS], а також по ? частині наступного майна: мийки перукарської POLARIS сріблястої з чорною базою, чорною раковиною та кріслом, колір BS-106/BS-106; крісло перукарське DEMI з гідравлікою та круглою базою, колір BS-053/BS-106 в кількості З штуки вартістю по 1350 грн. ; б'юті сервіс візок, косметологічна модель 003 - скло ; підставку під ногу для педикюру з майданчиком для ванн; стілець майстра косметолога BOB на колесах, металева база середня помпа, колір сріблястий BS-11; тролес перукарський TOP MATT ЧОРНИЙ 5 ящиків з металевими колесами в кількості 2 штуки ; захисні роллети в кількості 2 штуки - в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що нежитлові приміщення та обладнання куплені ним та [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, тому є їх спільною сумісною власністю і на підставі ст.ст. 60, 70 СК України підлягає поділу у рівних частках. [PERSON] проти позову заперечувала, зазначаючи, що кошти на купівлю спірних нежитлових приміщень для облаштування салону краси та придбання відповідного обладнання подаровані їй її батьками, тому не є спільною сумісною власністю подружжя. Також [PERSON] окремо звернулась у Київський районний суд м.Харкова з позовом до [PERSON], про поділ майна подружжя та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 21.05.2014р. справи за позовом [PERSON] та [PERSON] об'єднані в одне провадження. Після уточнень позовних вимог [PERSON], які прийняті судом, вона остаточно просить: поділити між нею та [PERSON] майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і набуте подружжям під час шлюбу в тому числі і під час незареєстрованого шлюбу, починаючи з 2000 року, а саме - квартиру за адресою: [ADDRESS], визнавши право власності по ? частині за кожним; автомобіль «Mazda3», державний номер [NUMBER], визнавши право власності по ? частині за кожним. Також просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення цокольного поверху №№ XII, XIII, XlVa, XV, ХІІІа, загальною площею 58, 1 м. 2 в житловому будинку літер «А-16», які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що перебуває з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року. Спірна квартира куплена її батьками та батьками [PERSON] для їх спільного проживання, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Спірний автомобіль придбаний в період зареєстрованого шлюбу на спільні кошти, тому також є спільною власністю її та [PERSON] Враховуючи положення ст.ст.60, 63, 71 СК України просить поділити вказане спірне майно в рівних часках. Крім того, зазначає, що [PERSON] незаконно заволодів правовстановлюючими документами на нежитлові приміщення №N XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 м2 в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: [ADDRESS], тому вона просить їх витребувати. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково, в частині поділу автомобіля «Mazda3», зазначивши, що автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя. В частині поділу квартири та витребування документів заперечував, зазначаючи, що спірну квартиру йому купили батьки для його проживання до укладання шлюбу із [PERSON] Також зазначив, що із [PERSON] до укладання шлюбу разом не проживали, спільного господарства не вели. Правовстановлюючими документами на нежитлові приміщення він не заволодівав. Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України. Суд лише сприяє у реалізації сторонами їх прав, шляхом роз'яснення їх процесуальних прав. Особам які були присутні під час судових засідань, суд роз'яснював їх права. Суд заслухавши пояснення сторін, в тому числі у якості свідків, їх представників, свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи , вважає за необхідне в позовні вимоги сторін задовольнити частково, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 15.01.2005р., який розірваний за рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04.03.2013р. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [PERSON]. В період перебування сторін у шлюбі були придбані нежитлові приміщення цокольного поверху №N XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 м2 в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу, укладеного 15.11.2011р. між [PERSON] та [PERSON] Вказані нежитлові приміщення, згідно договору, були куплені за 145000 грн., що еквівалентно 18125 дол. США. А також перукарське обладнання: мийка перукарська POLARIS сріблястого з чорною базою, чорною раковиною та кріслом, колір BS-106/BS-106, вартістю - 3990 грн.; крісло перукарське DEMI з гідравлікою та круглою базою, колір BS-053/BS-106 в кількості З штуки вартістю по 1350 грн.; б'юті сервіс візок, косметологічна модель 003 - скло, вартістю 790 грн.; підставка під ногу для педикюру з майданчиком для ванн, вартістю 520 грн.; стілець майстра косметолога BOB на колесах, металева база середня помпа, колір сріблястий BS-11, вартістю 400грн.; тролес перукарський TOP MATT ЧОРНИЙ 5 ящиків з металевими колесами в кількості 2 штуки, вартістю по 750 грн., і захисні ролети в кількості 2 шт. загальною вартістю 2143 грн., що підтверджується квитанцією №1 2001р., видатковою накладною №1606/18 від 16.06.2012р., що сторонами не оспорюється. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з положень ст.. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є будь-яке майно, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя та речі для професійних занять придбані для одного з подружжя. Судом встановлено, що на час придбання спірних нежитлових приміщень та обладнання [PERSON] не працювала, [PERSON], згідно запису у трудовій книжці працював директором ТОВ «Строй-Клімат». За розпискою кошти, на придання спірних нежитлових приміщень під салон краси, ремонт та придбання обладнання в сумі 400000 грн., що еквівалентно 50000 дол. США, [PERSON] 01.11.2011р. були взяті у [PERSON] у позику , що підтверджено [PERSON] у суді, під час допиту його у якості свідка, при цьому ним наданий для огляду оригінал розписки. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Між тим, [PERSON] зазначала, що кошти, за які куплені нежитлові приміщення та обладнання належали лише їй, оскільки були подаровані її батьками - [PERSON] та [PERSON] При цьому зазначила, що батьки взяли кошти у кредит в Приморському відділені ТОВ «Сбербанк Росії» (батьки проживають РФ), що підтверджується довідкою №60-11-/355 від 08.08.2013р., відповідно до якої [PERSON] 18.08.2011р. оформив кредит на суму 400000 рублів, також додатково у позику взяли 30 000 дол. США. Ті обставини, що кошти на придбання нежитлових приміщень та обладнання були надані батьками [PERSON], також зазначила допитана у суді у якості свідка [PERSON] ( сестра матері [PERSON]) та сама [PERSON] допитана у суді у якості свідка. Також суду надані копії заяв написаних [PERSON] та [PERSON], в яких вони зазначають, що кошти на придбання нежитлових приміщень, ремонту вказаних приміщень та обладнання в сумі еквівалентній 13 000 дол. США (400000 руб.) та 30 000 дол. США, вони подарували особисто дочці - [PERSON] для придбання салону краси, здійснення там ремонту та придбання необхідного для салону обладнання. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з чинним законодавством України, зокрема Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» до валютних цінностей віднесено: валюту України - грошові знаки у вигляді банкнот; іноземну валюту - іноземні грошові знаки у вигляді банкнот. Згідно пункта 5 Розділу XX Перехідних полoжeнь Податкового кодексу України: якщо норми іншиx законів містять посилання нa неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тo для цілей їх застосування використовуєтьcя сума в розмірі 17 гpивень, крім норм адміністративного тa кримінального законодавства в чaстині кваліфікації злочинів абo правопорушень, для якиx сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється нa рівні податкової соціальної пільги, визнaченої підпунктом 169.1.1 пyнкту 169.1 статті 169 рoзділу ІV цьогo Кодексу для відповідного року. Таким чином, допустимим доказом дарування коштів в сумі 400000 руб. та 30 000 дол. США (у гривні, доларах США або російських рублях) є нотаріально посвідчений письмовий договір дарування, який [PERSON] суду не надано. Свідчення свідків, заяви та довідка не є допустимими доказами дарування [PERSON] коштів в сумі 400000 руб. та 30 000 дол. США, в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України. Крім того, суд зазначає, що у довідці Приморського відділені ТОВ «Сбербанк Росії» №60-11-/355 від 08.08.2013р. про надання [PERSON] коштів в кредит, відсутнє призначення кредитних коштів, що не виключає їх взяття для власних потреб, придбання майна тощо. Враховуючи викладене, а також пояснення сторін, надані в тому числі ними у якості свідків, свідчення свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що спірні нежитлові приміщення та обладнання, придбано в період перебування сторін у шлюбі, проживання їх разом, ведення спільного господарства, за кошти подружжя та в інтересах сім'ї, тому є спільним сумісним майном. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи рівність часток подружжя та відсутності підстав для відступлення від засади рівності часток, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частину нежитлових приміщень цокольного поверху №N XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 м2 в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. Згідно роз'яснень, які містяться п.25 ПП ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи межі заявлених вимог та відсутність згоди [PERSON], під час судового розгляду, на виплату їй грошової компенсації за поділ неподільних речей, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частину наступного майна: мийки перукарської POLARIS сріблястого з чорною базою, чорною раковиною та кріслом, колір BS-106/BS-106; крісло перукарське DEMI з гідравлікою та круглою базою, колір BS-053/BS-106 в кількості З штуки вартістю по 1350 грн. ; б'юті сервіс візок, косметологічна модель 003 - скло ; підставки під ногу для педикюру з майданчиком для ванн; стілець майстра косметолога BOB на колесах, металева база середня помпа, колір сріблястий BS-11; тролес перукарський TOP MATT ЧОРНИЙ 5 ящиків з металевими колесами в кількості 2 штуки ; захисні роллети в кількості 2 штуки - в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] також просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірних нежитлових приміщень та ? частину обладнання, однак повноважень, щодо пред'явлення позовних вимог в інтересах [PERSON], у [PERSON] - відсутні, при цьому [PERSON] таких вимог не заявляє, тому враховуючи положення ст.11 ЦПК України, в частині визнання за [PERSON] ? частини вказаного майна позовні вимоги задоволенню не підлягають. Стосовно заявлених вимог [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіль Mazda3 д.н.[NUMBER] зареєстрований за [PERSON] 03.11.2011р. У судовому засідання сторонами визнано, що вказаний транспортний засіб придбаний в період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому є спільною сумісною власністю. Враховуючи положення ч.1 ст. 70 СК України та межі заявлених вимог, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля Mazda3 д.н.[NUMBER], в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. Підстави для визнання права власності на ? частину автомобіля Mazda3 за [PERSON], суд не вбачає, оскільки [PERSON] таких вимог не заявляє, а у [PERSON] відсутні повноваження щодо пред'явлення позовних вимог в інтересах [PERSON] За договором купівлі-продажу, вбачається що 11.02.2003р. [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Сторони уклали шлюбу у 2005 році, що підтверджується судовим рішенням про розлучення. Тобто квартира придбана [PERSON] до укладання шлюбу з [PERSON] [PERSON] у своєму позові зазначає, що вона із [PERSON] проживали спільно та вели спільне господарство з 2000 року та квартира [ADDRESS] придбана її батьками та батьками [PERSON] для їх спільного проживання, тому підлягає поділу на підставі положень ст.ст. 60, 63,70 СК України. Між тим, СК України набрав чинності з 01.01.2004р., тоді як спірна квартира куплена у 2003 році, тобто положення СК України на виниклі правовідносини не розповсюджується. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-135цс13 майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Суду не надано доказів, що спірна квартира придбана сторонами внаслідок їх спільної праці, як сімі'ї. Самі батьки позивачки - [PERSON], у поданих заявах зазначили, що спірну квартиру купили батьки [PERSON], вказане також підтвердили допитані у суді у якості свідків - [PERSON] (батько [PERSON].), [PERSON] (мати [PERSON].), [PERSON] (брат [PERSON].), [PERSON] (друг [PERSON].), [PERSON] ( сестра матері [PERSON]), [PERSON] (двоюрідна сестра [PERSON]). Посилання [PERSON], а також свідчення свідків [PERSON] та [PERSON], про на те що в подальшому, а саме у 2005 році батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] віддали частину коштів за придбану квартиру, судом не приймається, оскільки вказані свідки факту передання коштів не бачили. Крім того, вказані обставини, не підтверджують спільної праці сторін, внаслідок якої вони набули право власності на спірну квартиру. Не приймається судом як доказ і копія розписки написана батьками [PERSON], відповідно до якої вони 16.01.2004р. зобов'язуються виплатити батькам [PERSON] кошти в сумі еквівалентній 6000 дол. США в рахунок ? частини вартості квартири [ADDRESS] з написом та підписами [PERSON] та [PERSON] про виплату боргу у повному обсязі, оскільки вказана копія розписки не містить підпису [PERSON] та [PERSON], що ставить її під сумнів та не виключає написання її в односторонньому порядку. Крім того, вказана розписка не підтверджує спільної праці сторін для набуття квартири, а породжує інші правовідносини. Крім того, як свідчать довідки з місця проживання та посвідки на тимчасове проживання, [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] з 2006 року, [PERSON] зареєстрований у квартирі з 09.04.2003р., що спростовує її покази та покази свідків [PERSON] та [PERSON] про проживання у вказаній квартирі [PERSON] з моменту її купівлі однією сім'єю із [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира є особистою власністю [PERSON], не є спільною сумісною власністю подружжя, тому не підлягає поділу. [PERSON] також заявлені вимоги про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] правовстановлюючих документів на нежитлові приміщення N XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 м2 в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: [ADDRESS], однак доказів незаконно заволодіння [PERSON] вказаними документами, суду не надано, тому підстави для задоволенні позовних вимог в цій частині відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial