Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, посилаючись на наступні обставини. 19 січня 2014 року на автодорозі Одеса-Київ сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися автомобілі [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та LEXUS ES 350 держзнак ВН3274СХ під керуванням [PERSON] В результаті даної ДТП власнику автомобіля LEXUS ES 350 [PERSON] спричинено матеріальний збиток на загальну суму 15814,67 грн. Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу RENAULT Magnum застраховано ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" на умовах полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який було укладено із співвідповідачем [PERSON] На підставі заяви [PERSON] та відповідних документів їй було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 9279,19 грн. В зв'язку з цими обставинами, позивач звернувся до суду та просить стягнути на його користь солідарно з відповідачів в порядку регресу вищевказану суму страхового відшкодування в розмірі 9279,19 грн. Представник позивача надав в судове засідання заяву, відповідно до якої просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, будучи належним чином сповіщений про розгляд справи, в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, будь-яких заяв про причини неявки та можливість розгляду справи у його відсутності або заперечень проти позову до суду не надав, також відповідачем не надано суду повідомлень про його місце проживання або місцезнаходження під час провадження справи, згідно ст.77 ЦПК України, а тому вважається, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи та не з'явився в судове засідання без поважних причин, тому наявні підстави для розгляду справи у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно ст.60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги, що відповідачами не надано будь-яких заперечень проти позову, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Дослідивши наявні докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Статтею1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності чи інше) володіє транспортним засобом, використання якого утворює підвищену небезпеку. За заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки його володілець відповідає незалежно від наявності вини. Володільцем визнається той власник, чи інший титульний володілець, який одночасно фактично його використовує, зберігає, чи утримує. Згідно п.4 роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як вбачається з матеріалів справи обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 січня 2014 року о 01 год.50 хв. на автодорозі Одеса-Київ 197 км + 350 м між автомобілями [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та LEXUS ES 350 держзнак ВН3274СХ під керуванням [PERSON] підтверджені постановою суду від 05.02.2014 року (а.с.5), згідно якої відповідач [PERSON] визнаний винним у порушенні правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вказана дорожньо-транспортна пригода. Між винними діями [PERSON] та заподіяною шкодою власнику автомобіля LEXUS ES 350 [PERSON] наявний прямий причинний зв'язок. Дана постанова ніким не оскаржена та набрала законної сили. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом також встановлено, що розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок ушкодження автомобіля [NUMBER] підтверджений матеріалами справи (а.с.7-8). Також доведені і ті обставини, що між ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" та власником RENAULT Magnum держзнак ВН7754СН [PERSON] з 15.04.2013 р. існували договірні правовідносини, відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с.9), на виконання своїх зобов'язань, за якими позивач визнав вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком (а.с.11) і відшкодував власнику автомобіля [PERSON] завдану їй шкоду в розмірі 9 279,19 грн. (а.с.13). Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страховик або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з п.38.2, 38.1.1. ст.38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем [NUMBER] керував [PERSON], що встановлено постановою Татарбунарського районного суду (а.с.5). Таким чином, до ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" перейшло право вимоги до [PERSON] В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] добровільно відшкодував позивачу витрати на виплату страхового відшкодування. Враховуючи вищезазначене, з [PERSON] на користь ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" належить стягнути витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування в повному розмірі. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача відшкодування у порядку регресу з [PERSON] слід відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили його вину у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, судом не можуть бути прийняті до уваги вимоги позовної заяви щодо стягнення страхового відшкодування з відповідачів у солідарному порядку, оскільки, згідно вимог статей 543, 1190 ЦК України несуть солідарну відповідальність перед потерпілими особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру. Будь-яких доказів на підтвердження заподіяння шкоди спільними діями відповідачів суду не надано, а тому відсутні підстави для стягнення витрат, понесених страховою компанією з відповідача [PERSON] Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, суд приходить до висновку, що позов ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ґрунтується на законі, доведений документально та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з тим, що позивач є стороною, на користь якої ухвалене судове рішення і ним документально підтверджена сума понесених ним судових витрат, на його користь відповідно підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір в ромірі 243,60 грн.

Outcome: partial