Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

11.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами (з урахуванням уточнень), якими просить суд визнати за ним право на приватизацію квартири [ADDRESS] та зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області усунути перешкоди в реалізації йому права на приватизацію житла - квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 08.12.1982 року він проживає та зареєстрований у вказаній квартирі. Квартира відноситься до державного житлового фонду. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» він має право на безкоштовну приватизацію цієї квартири. У звязку з чим, він звернувся із відповідною заявою до відповідача. Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради йому було відмовлено у передачі квартири у власність у звязку з відсутністю ордеру на квартиру. Позивач вважає, що має право на приватизацію, оскільки він на законних підставах користуються спірним житлом, зареєстрований за його адресою, до теперішнього часу не використав своє право на безкоштовну передачу житла, оригінал ордеру на вказану квартиру не зберігся, проте раніше видавався. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачем у порушення п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян не надано всі передбачені переліком документи, а саме ордеру на квартиру. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що розпорядженням Ізмаїльської міської ради №57р від 19.02.2016р. вулиця Червонофлотська в м. Ізмаїлі перейменована на вулицю Пароходна. Згідно довідки комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» № 391 від 31.03.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований та постійно проживає позивач [PERSON] Особистий рахунок відкритий на імя [PERSON] Позивач звернувся до відповідача з завою про передачу у власність зазначеної квартири шляхом приватизації. Листом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № Т-2391 від 05.11.2010р. [PERSON] було відмовлено у прийнятті рішення про передачу йому у власність вищезазначеної квартири, оскільки нею в порушення п.п. 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на житло. Згідно інформації комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» №421 від 20.03.2017р. ордер, що був виданий у 1978р. на зазначену вище квартиру відсутній в КП. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №778 від 08.06.2017р. власником квартири [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Згідно довідки комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» №391 від 31.03.2017р. [PERSON] проживає у [INFO] з 08.12.1982р. Як вбачається із матеріалів справи, паспорт на житло та підсобні приміщення, а також договір найму житлового приміщення 23.10.1981р. було оформлено на імя [PERSON] Як вбачається із листа УЖКГ Ізмаїлської міської ради, розпорядженням виконкому №977 від 29.11.2005р. договір найму на зазначену вище квартиру переоформлено з [PERSON] на імя [PERSON] Право на приватизацію квартир з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до довідки від 06.04.2017 року за №621, наданої ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON], який мешкає за адресою: м.Ізмаїл, вул. Червонофлотська, б. 49, кв. 2, житлові чеки не отримував та право своє на них не використав. Отримати копію ордеру на квартиру неможливо, так як оригінал ордеру видавався в одному екземплярі та на даний час не зберігся. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Відповідно до\~ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно до змісту ч. 3 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання зави громадянина. При цьому частина 10 наведеної статті зазначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правомірність вселення та проживання позивача у квартирі [ADDRESS] (Шмідта) в м. Ізмаїл Одеської області підтверджено наявними у справі документами та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України. Згідно із договором найму позивач має право користування квартирою, проживає у ній постійно, згадане приміщення є жилим - воно підлягає приватизації, оскільки не відноситься до службових, належить територіальній громаді, тому позивач відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" має право на приватизацію цього житла. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючи, що ордер для вселення в квартиру [ADDRESS] видавався і відсутність його копії позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у позивача є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеної квартири, та доведена підставність вимог щодо приватизації житла, суд приходить до висновку що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved