Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

06.12.2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами (з урахуванням доповнень), якими просять суд визнати за [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], право на приватизацію житла 5/18 частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Польська (колишня назва - Шмідта Лейтенанта), 17 в м. Ізмаїл Одеської області, що належить Ізмаїльській міській раді; зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради усунути перешкоди у реалізації [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], права на приватизацію житла 5/18 частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Польська (колишня назва - Шмідта Лейтенанта), 17 в м. Ізмаїл Одеської області, що належить Ізмаїльській міській раді. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вони проживають та зареєстровані у [INFO] (Шмідта) в м. Ізмаїл Одеської області, яка була надана у 1961р. для проживання їх сімї, а саме: [PERSON] (батьку), який помер 10.04.1985р., [PERSON] (матері), яка померла 19.12.1997р., та їхнім дітям позивачу [PERSON], [PERSON] Квартира належить до комунальної власності, і відповідно до вимог чинного законодавства вони мають право на безоплатну приватизацію цього житла, однак коли вони звернулися до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради з заявою про передачу у власність квартири за вищезазначеною адресою, їм було відмовлено у звязку з відсутністю ордеру на квартиру. Позивачі вважають таки дії протиправними, оскільки вони на законних підставах користуються спірним житлом, зареєстровані за його адресою, до теперішнього часу не використали своє право на безкоштовну передачу житла, у звязку з чим мають право на приватизацію 5/18 частин житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Польська, б. 17. Отримати у ПрАТ «Ізмаїльський річковий порт «Дунайсудносервіс» повторно ордер на вказане житло не мають можливості з огляду на те, що він не зберігся. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивачів підтримали позовні вимоги повністю, просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачами у порушення п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян не надано всі передбачені переліком документи, а саме ордеру на квартиру. Представник третьої особи позовні вимоги визнав та проти задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що розпорядженням Ізмаїльського міського голови за №57 від 19.02.2016р. вул. Шмідта Лейтенанта в м. Ізмаїл перейменована на вул. Польська. Згідно рішення Ізмаїльської міської ради за №5583-VІ від 30.09.2015р. відповідно до п. 51 ст. 26, ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надана згода на передачу безоплатно у комунальну власність міської громади квартири [ADDRESS] від ПАТ «Ізмаїльський річковий порт «Дунайсудсервіс». Рішенням Ізмаїльської міської ради за №27-VІІ від 27.11.2015р. внесено зміни до рішення Ізмаїльської міської ради за №5583-VІ від 30.09.2015р. та п. 1 викладено у новій реакції, згідно якого Ізмаїльська міська рада надала згоду прийняття безоплатно у комунальну власність міської громади 5/18 частин домоволодіння по вул. Шмідта, б. 17 в м. Ізмаїл від ПАТ «Ізмаїльський річковий порт «Дунайсудсервіс». Згідно облікових документів (по квартирної картки форми Б) за адресою: м. Ізмаїл, вул.Польська, б. 17, кв. №3, наймач [PERSON] [PERSON], зареєстровані станом на 17.03.1972р. донька [PERSON], син [PERSON] станом на 23.06.1971р. та знятий з реєстрації 15.06.1973р., зять [PERSON], станом на 16.01.1976р. Згідно довідки комунального підприємства «Житсервис 2» № 1158 від 30.08.2016 року в квартирі [ADDRESS] (Шмідта) в м. Ізмаїл Одеської області зареєстровані та проживають позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вони мають право на приватизацію зазначеної квартири. Згідно довідки ПАТ «Ізмаїльський річковий порт «Дунайсудсервіс» за №71 від 22.07.2016р. за наявними на підприємстві обліковими документами, у квартирі [ADDRESS] (Шмідта) в м. Ізмаїл зареєстровані та мешкають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та відповідно мають право на приватизацію зазначеної квартири. Згідно довідки №74 від 22.07.2016р. [PERSON] працював на Ізмаїльському судно-ремонтному механічному заводі з 11.10.1958р. по 01.12.1996р. У 1961р. він отримав від підприємства квартиру. Копії ордерів на отримання квартири на підприємстві відсутні, оскільки вони мали тимчасовий строк зберігання. Згідно інформації КП «Ізмаїльське МБТІ» від 11.11.2015р. за №1961 відповідно до матеріалів архіву КП «Ізмаїльське МБТІ» власником 7/40 частин та 5/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Шмідта Лейтенанта, 10 в м. Ізмаїл Одеської області зареєстрований Ізмаїльський судноремонтний механізований завод. 18 серпня 2016 року позивачі звернулися до відповідача з завою про передачу у власність зазначеної квартири. Листом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № Щ-1314 від 09.09.2016р. позивачам було відмовлено у прийнятті рішення про передачу їм у власність вищезазначеної квартири, оскільки ними в порушення п.п. 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на житло. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №76 від 23.01.2017р. власником 5/18 часток обєкту нерухомості по вул. Польська, 17 в м. Ізмаїл Одеської області зареєстрована Територіальна Громада в особі Ізмаїльської міської ради на підставі рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №5583-VI від 30.09.2015р. та рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №27-VIІ від 27.11.2015р., зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №955223251106 від 16.06.2016р., копії вказаних документів наявні в матеріалах справи. Отримати копію ордеру на квартиру неможливо, так як в організації, де зберігаються такі документи, він відсутній. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до довідки від 25.07.2016 року за №228, наданої ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON], [PERSON], [PERSON]С, які мешкають за адресою: м.Ізмаїл, вул. Шмідта, б. 17, кв. 3, житлові чеки не отримували та право своє на них не використали. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Відповідно до\~ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно до змісту ч. З ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання зави громадянина. При цьому частина 10 наведеної статті зазначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правомірність вселення та проживання позивачів у квартирі [ADDRESS] (Шмідта) в м. Ізмаїл Одеської області підтверджено наявними у справі документами та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України. Згідно із договором найму позивач має право користування квартирою, проживає у ній постійно, згадане приміщення є жилим - воно підлягає приватизації, оскільки не відноситься до службових, належить територіальній громаді, тому позивачі відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" мають право на приватизацію цього житла. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючи, що ордер для вселення в квартиру № 3, що складає 5/18 будинку по вул. Польська (Шмідта), буд. 17 в м. Ізмаїл видавався і відсутність його копії позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у позивачів є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеної квартири, та доведена підставність вимог щодо приватизації житла, суд приходить до висновку що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved