Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, по якій просить визнати незаконним та скасувати розпорядження управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради від 23.08.2011 року №49761 про надання згоди [PERSON] на часткову приватизацію квартири [ADDRESS] визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на 23/100 часток квартири [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] 27.09.2011 року, із скасуванням його державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у листопаді 2015 року дізналась про те, що її рідна племінниця [PERSON] без її згоди, як повнолітнього члена сім»ї, що постійно проживає у квартирі, здійснила часткову приватизацію 23/100 часток квартири № [ADDRESS]. Оскільки Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначена обов'язкова умова приватизації - письмової згода на приватизацію проживаючих у квартирі членів сім»ї, якої позивач не надавала, вважає, що часткова приватизація квартири [ADDRESS] проведена з порушенням вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а відтак розпорядження про приватизацію такого житла є незаконним, а свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно є таким, що підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши, що часткова приватизація квартири проведена без письмової згоди позивача, оскільки остання не є членом її сім»ї, а відтак її письмова згода при винесенні спірних рішень органу приватизації від неї не потрібна була. Факту спільного проживання в спірній квартирі з позивачем на момент здійснення приватизації не оспорювала. Представник відповідача - управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши, що приватизація проведена відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396. Згода [PERSON] при приватизації не була необхідна, оскільки вона не є членом сім»ї [PERSON], яка після смерті свого батька - [PERSON] приватизувала 23/100 часток квартири. Просив відмовити у задоволенні позовної заяви за недоведеністю позовних вимог, до суду надав письмове заперечення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 29.01.1977 року було видано ордер №162 [PERSON], сім»я якого складається з 4-х чоловік: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька) та [PERSON] (син), на право зайняття квартири [ADDRESS]. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23.02.1987 року в квартирі [ADDRESS] виділено у користування [PERSON] жилу кімнату 10,29 кв.м., в користування [PERSON] та [PERSON] жилі кімнати 9,3; 7,75 та 17,36 кв.м., кухню, коридор,ванну кімнату, туалет, комору залишено в загальному користуванні. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою 10 лютого 2003 року згідно з розпорядженням від 10.02.2003 року №36355, 77/100 частки квартири [ADDRESS] належало [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 478, 77/200 часток квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою 10 лютого 2003 року згідно з розпорядженням від 10.02.2003 року № 36355, успадкувала її дочка [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 92, 77/200 часток квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою 10 лютого 2003 року згідно з розпорядженням від 10.02.2003 року № 36355, успадкувала [PERSON] - дочка [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Як вбачається з розпорядження управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради від 23.08.2011 року № 49761, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на житло від 27.09.2011 року, власником 23/100 частки квартири [ADDRESS], є [PERSON]. Відповідно до довідки про склад сім»ї від 29.03.2016 року № 936 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: - [PERSON], [INFO], була зареєстрована за вищевказаною адресою з 03.03.1977 року по 19.01.2001 року та з 14.07.2010 року по теперішній час. - [PERSON], [INFO], була зареєстрована за вищевказаною адресою з народження [INFO] року по 04.04.2001 року (виписана з матір»ю [PERSON]) та з 22.04.2004 року по теперішній час. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначені у Законі України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.92 р. N 2482-XII. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно із ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частин 1-3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, чинній на час приватизації спірного житлового приміщення, приватизація державного фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Таким чином, небажання когось із членів сім'ї взяти участь у приватизації квартири позбавляє інших членів сім'ї на отримання квартири у власність у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в наведеній редакції, передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п"ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідків окремих видів недійсних правочинів Згідно ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї, а визначив лише критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. У судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорено факту спільного проживання тітки та племінниці, їх кровного споріднення, спільного утримання ними майна в квартирі [ADDRESS], оплати комунальних послуг та ведення спільного господарства. Ознайомившись у судовому засіданні з матеріалами інвентаризаційної справи № 23637 [ADDRESS] та з матеріалами приватизаційної справи комунального підприємства «Правник» судом встановлено, що письмової згоди [PERSON], яка постійно проживала у квартирі, на часткову приватизацію квартири [PERSON] надано не було. Приймаючи до уваги вищевказані обставини, слід визнати, що часткову приватизацію квартири [ADDRESS] було проведено з порушенням діючого законодавства. У звязку із цим, скасування розпорядження про приватизацію тягне за собою визнання недійсним і скасування виданого на підставі розпорядження свідоцтва про право власності. Згідно зі ст.88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved