Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

05.11.2020 позивач - АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей П?ятихатської РДА, в якому просить припинити дії, які порушують право сторони договору шляхом визнання дій [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства; позбавити неправомірно зареєстрованих осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , зі зняттям їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту № DNJPG100001940 від 07.09.2007, згідно якого АТ КБ "Приватбанк" надав [PERSON] кредит у розмірі 8500,00 доларів США строком до 07.09.2012 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 56,40 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. АТ КБ "Приватбанк" вказує, що відповідачем в супереч вимог договору іпотеки порушено його обов`язок та вже після підписання договору у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином АТ КБ "Приватбанк" вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищезгаданому житловому будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком. Ухвалою П?ятихатського районного суду від 11.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі, а справу призначено до підготовчого слухання. Заяв по суті справи сторонами подано не було. Ухвалою П?ятихатського районного суду від 02.02.2021 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Вважає, що позов обґрунтований і є таким, що підлягає задоволенню з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», просить відмовити в їх задоволенні. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи від них не надійшло. Під час підготовчого засідання позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сарма Л.І. просила відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на те, що рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2015 року, яке залишено в силі судом апеляційної інстанції від 20.09.2017 року, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 197189 грн. При цьому звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки не здійснювалося. Згідно довідок, виданих П`ятихатським районним відділом державної виконавчої служби, зазначене рішення знаходиться на виконанні у даному відділі; станом на 20.01.2021 року на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] стягнуто 41490,98 грн., а з [PERSON] - 38317,51 грн., тобто рішення виконується. А відтак, вважає дії відповідачів правомірними. На підтвердження викладеного адвокат Сарма Л.І. надала копію рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2015 року, копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.09.2017 року та довідки, видані П`ятихатським районним відділом державної виконавчої служби. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей П?ятихатської РДА, в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Під час підготовчого засідання представник третьої особи відніс вирішення зазначеного спору на розсуд суду. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 07.09.2007 року уклали кредитний договір № DNJPG100001940. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати йому кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 8500.00 доларів США строком до 07.09.2012 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 07.09.2007 року уклали договір іпотеки Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 56,40 кв.м., житловою площею 28.30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 6-8, 9-11). Отже, як вбачається з матеріалів справи, будинок за адресою [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов`язання [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому ПАТ КБ «Приватбанк» в іноземній валюті -доларах США. У даному будинку зареєстровано місце постійного проживання відповідачів - [PERSON] , [PERSON] - його дружини та їх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). При цьому, [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , [PERSON] - відповідно невісткою, а малолітні [PERSON] та [PERSON] - онуками іпотекодавця [PERSON] , а отже членами його сім`ї . Доказів не виконання вищевказаних договорів відповідачем [PERSON] , розірвання чи припинення їх дії, а так само звернення стягнення на предмет іпотеки вказаного іпотечного майна, позивачем суду не надано. Абзацом 5 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ч. 1 ст. 379 Цивільного кодексу України, надано визначення поняттям «місце проживання» та «житла фізичної особи». Так, місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до абз. 11 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Наказом МВС України від 22.11.2012 р. № 1077 затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (надалі - Порядок № 1077), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 2.3 Порядку № 1077 відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки. До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім`я, по батькові, стать, дата і місце народження). Положеннями ст. 9 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV(надалі - Закон N 898-IV) визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 898-IV іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів, які спростовують доводи про те, що спірний будинок, який є предметом іпотеки, використовується відповідачами як місце постійного проживання, банк суду не надав. Позивачем не надано доказів того, що відповідачі мають інше житло в якому постійно мешкають, або мають будь-яке інше нерухоме майно у власності, у тому числі малолітні діти відповідачів - [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2011 року народження. За таких умов, при вирішенні питання щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням, на підставах, передбачених Законом України «Про іпотеку», необхідно керуватися вимогами статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статтею 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно п. 41 рішення ЄСПЛ по справі «Кривицька та Кривицький проти України» № 30856\\03 втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Відповідно п. 44 втручання заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. В межах розгляду позовних вимог позивачем не були доведені належними та допустимими доказами підстави та суспільна необхідність втрати відповідачами права користування житловим приміщенням у будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] , що належить за договором купівлі-продажу на праві приватної власності відповідачу [PERSON] . Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed