Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору №0000943540 від 23 вересня 2020 року укладеного між ТОВ "МІКРОФІНАНС" та [PERSON] останній отримав позику у розмірі 30000,00 грн строком на 29 календарних днів із сплатою процентів за користування фінансовим кредитом (добовий) - 0,39%. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, оплати не здійснював. Всього заборгованість за позикою складає 37956,00 грн, з яких 30000 грн - сума фінансового кредиту; 7956,00 грн - сума нарахованих та не сплачених процентів за період з 23 вересня 2020 року по 30 листопада 2020 року. На забезпечення виконання зобов`язань між сторонами 23 вересня 2020 року укладено Договір застави транспортного засобу SKODA SUPER B, легковий загальний седан, номер кузова, шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить заставодавцю на праві власності. Предмет застави оцінений в 200000 грн. Позивачем були застосовані заходи досудового врегулювання спору, однак у телефонному режимі відповідач відмовився від сплати заборгованості за договором. Позивач просить суд звернути стягнення на забезпечувальний транспортний засіб, для виконання порушеного зобов`язання в сумі 37956,00 грн, а також стягнути судові витрати по справі. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлений про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року витребувані докази у справі від позивача. На виконання вимог ухвали суду 27 травня 2021 року від позивача надійшли докази. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 23 вересня 2020 року між ТОВ "МІКРОФІНАНС" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №0000943540, за умовами якого та з урахування Специфікації до Договору, що є додатком та невід`ємною частиною договору, [PERSON] отримав кредит у сумі 30000,00 грн, строком на 29 календарних днів, зі сплатою відсотків в розмірі 0,39% на добу. Всього сума до повернення за Договором, яка включає суми кредиту та процентів, з урахуванням сплачених платежів, складає 33393,00 грн. Кредит надається у гривнях у готівковій формі через касу відокремленого підрозділу кредитодавцю. Також договором передбачено, що виконання зобов`язань відповідача перед позивачем, забезбечується Договором застави транспортного засобу (а.с.7-8,9). Також, 23 вересня 2020 року між ТОВ "МІКРОФІНАНС" та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу Skoda Superb, тип - номер кузова, державний номер [NUMBER] , синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (далі предмет застави), який належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2018 року. Предмет застави оцінений за погодженням сторін по ринковій вартості на суму 20 000 грн. Вказаним договором застави передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в тому числі у разі, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені вказаним Договором строки суми заборгованості за ним; невиконання заставодавцем будь-якого із зобов`язань за цим договором чи Договором про надання фінансового кредиту (а.с.10-11). Факт видачі позичальнику [PERSON] кредитних коштів в сумі 30000 грн підтверджується видатковим чеком від 23 вересня 2020 року (а.с.36). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором кредиту у встановлені строки не виконав. Відповідно до виписки з обліково-реєструючої системи ТОВ «МІКРОФІНАНС» за відповідачем значиться заборгованість за наданим фінансовим кредитом в розмірі 30000 грн та за процентами в розмірі 7956,00 грн (а.с. 36). Із позовної заяви видно, що вказана сума несплачених відсотків нарахована за період з 23 вересня 2020 року по 30 листопада 2020 року. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором та договором застави, а також з права заставодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до п.2.1 укладеного між сторонами Договору про надання фінансового кредиту, позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму отриманого кредиту на умовах, передбачених Договором. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 4.3 укладеного між сторонами Договору фінансового кредиту передбачено нарахування процентів за користування фінансовим кредитом на суму щоденного залишку заборгованості за фінансовим кредитом до моменту фактичного його повернення кредитодавцю (в тому числі і за період прострочення погашення фінансового кредиту) без урахування зміни курсів валют. Також встановлено, що з метою виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №0000943540 від 23 вересня 2020 року між сторонами 23 вересня 2020 року було укладено договір застави транспортного засобу. Відповідно до ст.ст.546, 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; видами забезпечення виконання зобов`язання є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Пунктами 5.2, 5.3 укладеного між сторонами Договору про надання фінансового кредиту від 23 вересня 2020 року визначено, що кредитодавець має право звернути стягнення на предмет застави, у порядку, строки та спосіб, визначений сторонами у Договорі застави. Право стягнення на предмет застави виникає у кредитодавця на 15 календарний день після спливу дати повернення фінансового кредиту, зазначеної у Специфікації. За положеннями ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження, обтяжувач має право задовільнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до частини першої статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 4.1 Договору застави транспортного засобу від 23 вересня 2020 року та ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса та його реалізацію, якщо в момент настання строку виконання зобов`язань за Договором про надання фінансованого кредиту зобов`язання не буде виконане, а також у випадку невиконання заставодавцем будь-якого із зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту. Встановлено судом, що кредит було надано відповідачу на строк 29 днів, дата остаточного повернення кредитних коштів визначена сторонами - 21 жовтня 2020 року, однак позичальником умови договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконані. Пунктом 10.3 Договору про надання фінансового кредиту передбачено, що всі спори, якщо вони не будуть вирішені шляхом переговорів, підлягають вирішенню у відповідності до чинного законодавства України. Позивач зазначає, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом телефонних переговорів з відповідачем, однак відповідач не скористався пропозицією позивача щодо виконання умов договору кредиту. У п.9 постанови Пленуму ВСС України від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено позицію, згідно якої право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки належні іпотекодавию, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання та продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Пунктом 4.2 укладеного між сторонами Договору застави транспортного засобу від 23 вересня 2020 року передбачено, що за вибором заставодержателя звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання умов договору про надання фінансового кредиту або продажу заставодержателем предмету застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем, у порядку, встановленому у ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання по Договору про надання фінансового кредиту від 23 вересня 2020 року, кредитні кошти та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно з ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами. Відповідач відзив на позов не подав, тобто своїм правом на захист не скористався, вказані обставини щодо наявності заборгованості та її розміру нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. Таким чином, відповідач порушив обумовлені договором строк і порядок повернення суми кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКРОФІНАНС" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб для виконання порушеного зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №0000943540 від 23 вересня 2020 року у розмірі 37956,00 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що заборгованість відповідача за договором про надання фінансового кредиту в розмірі 37956,00 грн значно нижча від встановленої сторонами оцінки предмета застави в розмірі 200000 грн, тому суд не може застосувати такий спосіб звернення стягнення як передача предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання умов договору. Таким чином суд приходить до переконання про необхідність визначити у рішенні суду спосіб реалізації та початкову ціну предмета забезпечувального обтяження - шляхом продажу позивачем автомобіля, який є предметом застави, будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, сплачені останнім при подачі позову до суду у вигляді судового збору у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», що становить 2102,00 гривні. На підставі викладено та

Outcome: approved