Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні представники позивача Шишова Ю.С. та Коршун О.А. позовні вимоги зменшили, зменшені підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Позивач ТОВ „Рада" є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок. Відповідач, отримуючи житлово-комунальні послуги, не сплачує позивачу їх вартості, заборгувавши з 1.12.2006 року по 31.11.2014 року 7655,40 грн., які просить стягнути у судовому порядку разом з 2738 грн. 62 коп. суми індексу інфляції за вказаний період та 916 грн. 95 коп. вартості 3% річних від заборгованої суми. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що 9.06.2003 року сторони уклали між собою договір про участь у витратах на утримання будинком та прибудинкової території. Дія даного договору є припиненою, поскільки виконуючи вимоги його п.5.10, відповідач звернувся з повідомленням від 6.05.2009 року до позивача про не продовження дії цього договору з 10.06.2009 року. Таким чином, відповідач не отримував житлово-комунальні послуги від позивача і не зобов'язаний сплачувати їх вартість, при цьому він продовжив їх оплату, поскільки ОСББ не вирішило питання про прийняття даного будинку на свій баланс, однак він не сплачував додаткові послуги, які не передбачені законом. Крім того, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, так як позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за період з 1.12.2006 року по 31.11.2014 року тільки 30.04.2014 року. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Будинок [ADDRESS] був прийнятий у експлуатацію посекційно 11.04.2013 року та 19.03.2014 року, що підтверджується актами приймання у експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (а.с.121-124). За змістом даних актів ТОВ „Рада" було визнано експлуатаційною організацією. За змістом ч.4-5, ст.11 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об'єднанням. Витрати на здійснення цих функцій управління розподіляються між власниками пропорційно площі приміщень, що перебувають у їх власності. Після прийняття вказаного будинку у експлуатацію ОСББ в ньому протягом двох місяців не було створене. Однак Київська міська рада своїм рішенням балансоутримувача не призначила. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача ТОВ „Рада" не є баласноутримувачем будинку та його управителем, а є експлуатаційною організацією. Відомостей про створення комісії і прийняття будинку №13 на баланс ОСББ в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521, судові не надано. У відповідності до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як зазначає п.5, ч.3, ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], про що не заперечували сторони по справі. За таких обставин дані відомості не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.61 ЦПК України. 9.06.2003 року ТОВ „Рада" та [PERSON] уклали між собою договір про участь у витратах на утримання будинком та прибудинкової території (а.с.8-10). Згідно п.5.9 та п.5.10 термін дії договору складає 3 роки з моменту його підписання та автоматично продовжується на наступний термін, якщо жоден із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до його закінчення. 6.05.2009 року відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ „Рада" з повідомленням про не продовження дії цього договору з 10.06.2009 року (а.с.82). Однак суд не може покласти в основу рішення ствердження представника відповідача про припинення дії цього договору між сторонами по справі саме з 10.06.2009 року, поскільки позивач і після вказаної дати продовжив надавати відповідачу житлово-комунальні послуги, від отримання яких останній не відмовився, при цьому і після вказаної дати [PERSON] продовжив сплачувати на рахунки ТОВ „Рада" вартість використаних житлово-комунальних послуг, що підтверджується ксерокопіями квитанцій, наданих судові саме представником відповідача за період червня 2011 року по квітень 2014 року (а.с.42-75). Як вбачається з даних квитанцій відповідач сплачував позивачу всі види послуг, крім додаткових послуг, передбачених п.2.2.12 вказаного договору. Таким чином термін дії зазначеного договору був продовжений до 2014 року за згодою сторін. За змістом ч.1, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З позицією відповідача про незаконність стягнення з нього додаткових послуг як виду житлово-комунальних послуг за п.2.2.12 ним підписаного договору 9.06.2003 року, яку підтримала у судовому засіданні його представник [PERSON], суд погодитись не може, поскільки вказаний договір підписаний добровільно сторонами в порядку ст.626; 638 ЦК України, його п.2.2.12 не визнавався недійсним, не скасовувався і не змінювався, а також відносно нього сторони не укладали додаткові угоди, які б змінювали його смислове значення. Тому за таких обставин відповідач зобов'язаний виконувати всі умови договору, включаючи його п.2.2.12, в порядку ст.526; 530 ЦК України. Як передбачає ч.1, ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частина 1 ст.257 України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги в березні 2013 року, а 28.03.2013 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Кириченко Н.О. було відмовлено у прийнятті даної заяви (а.с.14). За таких обставин суд вважає, що строк позовної давності повинен відраховуватись не з 30.04.2014 року, як вказує представник відповідача - з дня звернення з позовом до суду, а з березня 2013 року - з дня звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто з дня коли особа реалізувала своє право для його захисту в судовому порядку. Таким чином, поскільки позивач не просив суд поновити йому трирічний строк звернення до суду і не надав доказів поважності його пропуску, а представник відповідача наполягала на застосуванні строку позовної давності, тому суд вважає необхідним застосувати даний строк з березня 2010 року і стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з березня 2010 року по листопад 2014 року (а.с.35-36). При цьому представником відповідача не було надано доказів сплати [PERSON] вказаних видів та розмірів виплат послуг. Підраховуючи суму заборгованості відповідача за вказаний період, вона склала 6405 грн. 98 коп. (а.с.35-36). У відповідності до ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Поскільки суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення вказаної заборгованості, тому судові необхідно і пропорційно до вказаної суми задовольнити вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційної складової боргу та 3%-річних, які становлять відповідно 1367 грн. 12 коп. та 617 грн. 24 коп. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: partial