Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, посилаючись на наступне. [INFO] померла їх мати [PERSON] , яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який побудований до 1992 року, що знаходиться за вказаною вище адресою, та право на земельну частку пай (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Крейсер «Аврора», с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, який належав [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку пай серії ДП № 0305811 від 11.02.1999 року. За своє життя, на випадок своєї смерті, мати розпорядження щодо належного їй майна не зробила. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є вони - діти спадкодавиці. Інших спадкоємців у матері немає. Для оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк вони звернулись до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2009 року за реєстровими номерами № 1-322 та 1-320, вони отримали у спадок по Ѕ частці (кожний) право на земельну частку пай (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім.Крейсер «Аврора», с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, що належав [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку пай серії ДП № 0305811 від 11.02.1999 року. Що стосується оформлення іншого майна, а саме: житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , їм було відмовлено. Про це свідчить видана державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори постанова від 29.04.2021 року за № 289/02-31, де у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено, оскільки не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Для вирішення цього питання Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою їм запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду. Під час оформлення вищезазначеної спадщини ними, дійсно, до нотаріальної контори не був наданий правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність житлового будинку померлій, в зв`язку з тим, що такий документ спадкодавець не отримав. Згідно листа КП «Нікопольське МБТІ», право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. На підтвердження своїх свідчень щодо належності житлового будинку померлій, до нотаріальної контори ними був наданий лише виготовлений технічний паспорт на житловий будинок та довідка з погосподарської книги. Нажаль, наданих ними документів для оформлення згаданого житлового будинку виявилось недостатнім, оскільки їх матір`ю у встановлений законом порядок реєстрація права власності на нього не була проведена. Подальше оформлення спадщини на житловий будинок з господарськими спорудами через нотаріальну контору не було можливим. В зв`язку з чим, постановою державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 29.04.2021 року № 289/02-31 їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Враховуючи всі обставини та надані ними письмові докази, вважають, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] був побудований їх матір`ю [PERSON] , згідно порядку та діючих норм закону, які діяли на той час. Будувала його мати на земельній ділянці, яка була виділена їй для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно повторного технічного паспорту, який видано «Нікопольським МБТІ» 2008 року, збудований житловий будинок отримав технічний висновок, де були зазначені його характеристики та рік самої побудови 1976 році, тобто, до 5 серпня 1992 року. А тому вони як спадкоємці за законом мають всі правові підстави набути право власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На даний час вони як спадкоємці за законом оформити спадок на вказаний житловий будинок через нотаріальну контору не можуть, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. За таких обставин звернулись до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.58), представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.59). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 та ч.2 ст.524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч.4.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року). Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла мати позивачів по справі [PERSON] (а.с.6, 37-39), яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який побудований до 1992 року, що знаходиться за вказаною вище адресою (а.с.10-14), та право на земельну частку пай (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Крейсер «Аврора», с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, який належав [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку пай серії ДП № 0305811 від 11.02.1999 року. За своє життя, на випадок своєї смерті, спадкодавиця розпорядження щодо належного їй майна не зробила (а.с.43). Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивачці по справі - діти спадкодавці (а.с.7-9, 46-47). Для оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк позивачі звернулись до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.41-42). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2009 року за реєстровими номерами № 1-322 та 1-320, позивачі отримали у спадок по Ѕ частці (кожний) право на земельну частку пай (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім.Крейсер «Аврора», с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, що належав [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку пай серії ДП № 0305811 від 11.02.1999 року (а.с.18-20). У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , позивачам було відмовлено (а.с.17). Для вирішення цього питання Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою позивачам запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду. Згідно листа КП «Нікопольське МБТІ», право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.54). На підтвердження своїх свідчень щодо належності житлового будинку померлій, до нотаріальної контори позивачами був наданий лише виготовлений технічний паспорт на житловий будинок та довідка з погосподарської книги, оскільки спадкодавицею у встановлений законом порядок реєстрація права власності на спадковий будинок не була проведена. Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Таким чином, виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. В судовому засіданні також було встановлено, що будівництво спірного будинку відбувалося на земельній ділянці, яка була виділена спадкодавиці для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.16). Згідно повторного технічного паспорту, який видано «Нікопольським МБТІ» в 2008 році (а.с.10-14), збудований житловий будинок отримав технічний висновок, де були зазначені його характеристики та рік самої побудови в 1976 році, тобто, до 5 серпня 1992 року. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що відповідають вимогам закону. Представник відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: approved