Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

11 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому неодноразово позивачем було уточнено в редакції від 29.03.2018 року (т.1 а.с.46-48), в редакції від 06.05.1918 року (т.1 а.с.77,78), до Державної казначейської служби України, Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області, [PERSON], про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями та бездіяльністю відповідачів. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що йому було спричинено моральну шкоду внаслідок неправомірного застосування до нього запобіжного заходу у вигляді «підписка про невиїзд», згідно постанови слідчого Курдюкова В.М. від 15.04.2002 року. Також в позові зазначає, що відносно нього постановою слідчого Курдюкова В.М. від 05.04.2002 року було порушено кримінальну справу за ст.ст.190,358 КК України із санкціями до 12 років позбавлення волі. Група слідчих, прокурорів та судді Василівського, Токмацького, Чернігівського, Михайлівського районних судів під час досудових розслідувань в 12 раз, закриття обвинувачення в 7 раз, при проведенні судового слідства не дослідили зміст даної постанови про застосування відносно обвинуваченого [PERSON] запобіжного заходу «підписка про не виїзд» з міста Токмак, не скасували незаконну постанову слідчого Курдюкова В.М. від 15.04.2002 року. 15.04.2016 року прокурором Дяченко М.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12013080350000876, 877 за ч.1,3 ст.358 КК України у відношенні обвинуваченого [PERSON], на підставі п.2,3 ч.1 ст.284 КК України. Проте, з 15.04.2002 року по теперішній час [PERSON] є невиїзним із міста Токмак - Україна, що є грубим порушенням його конституційних прав на свободу пересування та визначення місця проживання. Будучи невиїзним, як вказує у позові позивач [PERSON], він не міг займатися юридичною діяльністю, та не міг виїхати до Америки до внучки, в результаті чого отримав глибокі душевні страждання. В державному реєстрі відсутні відомості про відшкодуванню моральної шкоди реабілітованому [PERSON] Внаслідок незаконного застосування до нього, [PERSON], запобіжного заходу у вигляді «підписка про невиїзд» з 15.04.2002 року по 15.04.2016 року (закриття обвинувачення за ч.1 та ч.3 ст.358 КК України), він маючи похилий вік 74 роки, зазнав глибоких моральних страждань, через відсутність можливості виїхати з України до Монголії, Індонезії, Нової Зеландії на постійне місце проживання, відмовитися від громадянства відповідача - України. Та враховуючи, що мінімальний розмір заробітної плати 3723 гривень збільшувався за період знаходження «під підпискою про невиїзд» з 15.04.2002 року по 15.04.2016 року, тривалістю 14 років (168 місяців) із розрахунку 3723 гривень х 168 місяців в загальній сумі 625464,00 гривень, у зв?язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом до відповідачів в особі Державної казначейської служби, Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області та [PERSON] та в уточненому позові в реакції від 06.05.2018 року позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку з бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 625464,00 гривень. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 13.12.2017 року справу за вищевказаним позовом направлено до Апеляційного суду Запорізької області для визначення підсудності. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2017 року визначено підсудність даної цивільної справи за Василівським районним судом Запорізької області. 05.01.2018 року цивільна справа № 328/3341/17 надійшла до Василівського районного суду Запорізької області для вирішення питання про відкриття провадження у справі (т.1 а.с.8). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2018 року прийнято дану цивільну справу до розгляду та відкрито провадження у справі за правила загального позовного провадження (т.1 а.с.10). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано з Токмацького районного суду Запорізької області та Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, заявлені позивачем докази, у строк до 02 березня 2018 року (т.1 а.с.19,20). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано з Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області заявлені позивачем докази, у строк до 02 квітня 2018 року (т.1 а.с.34,35). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2018 року залучено до участі у цивільній справі № 328/3341/17 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Токмацьку місцеву прокуратуру Запорізької області (т.1 а.с.62-63). 05 квітня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява в редакції від 29.03.2018 року (т.1 а.с.46-48). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.72). 10 травня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява в редакції від 06.05.2018 року (т.1 а.с.77-78). 05 червня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення від 05.06.2018 року на позовні вимоги (т.1 а.с.86). 25 червня 20018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла заява позивача [PERSON] від 11.06.2018 року надійшла заява про відвід судді Сидоренко Ю.В. у даній цивільній справі (т.1 а.с.97-99). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року відвід судді Сидоренко Ю.В., заявлений позивачем [PERSON], визнаний необґрунтованим, провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід (т.1. а.с.178-179). Ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області Нікандрової С.О. від 30 липня 2018 року (провадження № 2-ві/311/2/2018) в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Сидоренко Ю.В. у цивільній справі за позовом [PERSON] відмовлено (т.1 а.с.181-182). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року поновлено провадження у цивільній справі № 328/3341/17 та призначено судове засідання (т.1 а.с.185). В судове засідання [PERSON] повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (т.1 а.с.126,221,237), проте у п.6 уточненої позовної заяви в редакції від 29.03.2018 року позивачем висловлено прохання проводити судовий розгляд за його відсутністю, посилаючись на похилий вік, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (т.№1 а.с.46-48). В судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про отримання уповноваженою особою судових повісток (т.№1 а.с.17,23,66,74,80,96,180,228,236), проте про причини неявки суду не повідомлено, відзиву, заперечень проти позову, не надано. В судове засідання представник відповідача Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові рекомендовані повідомлення про отримання уповноваженою особою судових повісток (т.1 а.с.13,27,43,67,75,85,128,219,222,232), проте про причини неявки суду не повідомлено, відзиву, заперечень на позов на надано. В судове засідання відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові рекомендовані повідомлення про отримання уповноваженою особою судових повісток (т.1 а.с.12,26,42,69,82,83,129,220,234), однак про причини неявки суду не повідомлено, відгуку, заперечень на позов на надано. В судове засідання представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про отримання уповноваженою особою судових повісток (т.1 а.с.40,68,76,84,127,223,235), проте у відповіді на запит суду викладено прохання про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечують повністю з підстав їх необґрунтованості (т.1 а.с.238-240, т.2 а.с.2-3), однак відгуку, заперечень на позов, на адресу суду на надійшло. Відповідно до положень ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи №328/3341/17, кримінального провадження №12013080350000876, суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, [PERSON], третя особа на стороні відповідачів: Токмацька місцева прокуратура Запорізької області, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 05 березня 2002 року постановою слідчого СВ Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.15, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.190). 15 квітня 2002 року слідчим СВ Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] винесено постанову про обрання відносно підозрюваного [PERSON] запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, про що повідомлено [PERSON] 15.04.2002 року та копія постанови слідчого міститься в матеріалах даної цивільної справи (т.1 а.с.191). 31 травня 2002 року слідчим СВ Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] [PERSON] пред'явлено обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.15, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, копія даної постанови слідчого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.193). 28.07.2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України за №12013080350000876, що вбачається з копії витягу з ЄРДР, який міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.241-242; т.2 а.с.4). Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 28 липня 2013 року, кримінальне провадження №12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року) - закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] та відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вирішено питання про долю речових доказів. Копія даної постанови міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.49-51). Ухвалою слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В. від 25 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою [PERSON] на бездіяльність та незаконні рішення слідчого Войтенко А.В. за фактом незаконного повідомлення [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.53-55). Ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області Мовчана О.Г. від 16 лютого 2016 року скаргу [PERSON] задоволено, постанову заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. про закриття кримінального провадження № 12013080350000876 за ч.1 ст. 358 КК України та ч.3 ст. 358 КК України у зв'язку з невстановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] від 28.07.2013 скасовано (т.1 а.с.52). Як вбачається з рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року позов [PERSON] задоволено та відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь [PERSON] 19200,00 гривень моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.56). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року, апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області Гуртовенко О.В. та апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - відхилено та рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року залишено без змін, копія якої є в матеріалах справи (т.1 а.с.57-58). Постановою про закриття кримінального провадження прокурора Токмацької місцевої прокуратури Дяченко М.М. від 15.04.2016 року кримінальне провадження №12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2011 року, за яким [PERSON] було пред'явлено обвинувачення в порядку КПК України (в редакції 1960 року) - закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON], та копія даної постанови міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.194-196). Відповідно до ухвали слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В. від 08 листопада 2016 року скаргу [PERSON] на бездіяльність та незаконні рішення прокурора Токмацької місцевої прокуратури Дяченко М.М., керівника Токмацької місцевої прокуратури Свистуна О.В., слідчого СВ Токмацького ВП Скляра А.І., керівника органу досудового розслідування - начальника СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] - задоволено частково. Постанову прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області Дяченка М.М. про закриття кримінального провадження №1201308035000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року) у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON]П від 15.04.2016 року - скасовано, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.198-208). Підставою для скасування зазначеної постанови було те, що відповідно до положень ч.4 ст.284 КПК України прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, однак після внесення відомостей в ЄРДР 28.07.2013 року про кримінальні правопорушення за ч.1 ст.358 КК України за №12013080350000876 та за ч.3 ст.358 КК України за № 12013080350000877, які об'єднані в одне кримінальне провадження за №12013080350000876, [PERSON] повідомлення про підозру не вручалось, обвинувальний акт відносно нього не складався; він не є засудженим, оскільки обвинувального вироку суду, який би набрав законної сили - немає; він не є виправданим, оскільки відсутній виправдувальний вирок суду, який би набрав законної сили. Також судом були досліджені рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року та апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року. Згідно рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року справа № 328/2789/13-ц, позов [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду - задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 156843 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року апеляційні скарги [PERSON] та виконуючого обов'язки Токмацького міжрайонного прокурора були відхилені, апеляційна скарга Державної казначейської служби України - задоволена частково. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року по даній справі змінено, а саме, резолютивна частина рішення викладена в наступній редакції: "Відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь [PERSON] 156846 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури". В решті рішення залишено без змін. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 04 липня 2016 року позивачу [PERSON] в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Токмацький завод «Прогрес» про визнання недійсним наказу про надання відпустки за листопад 2000 року недійсним - відмовлено, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.151). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 04.07.2016 року про закриття провадження в частині позовних вимог [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України - залишено без змін (т.1 а.с.154) Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 липня 2016 року - змінено, виключивши з мотивувальної частини посилання на пропуск позивачем передбаченого нормами ЦК України (ст.ст.265-268) трирічного строку позовної давності, як на одну з підста відмови в позві. В решті рішення суду залишено без змін (т.1 а.с.152-153). Як вбачається з рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, Головного територіального Міністерства внутрішній справ України в Запорізькій області, [PERSON], Державної казначейської служби України в частині стягнення моральної шкоди та закрито провадження за позовом [PERSON] до Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, [PERSON], Державної казначейської служби України в частині стягнення матеріальної шкоди та визнання недійсною, незаконною постанови слідчого Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, та копія даного судового рішення міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.120-122). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено та рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року - залишено без змін (т.1 а.с.123-124). Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року [PERSON]П відмовлено в задоволенні позову до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, [PERSON], [PERSON] про визнання конституційного права на власність, визнання факту ненадходження друкарських машинок в камеру зберігання речових доказів, визнання факту отримання друкарських машинок на відповідальне зберігання в неробочому стані, відшкодування моральної шкоди шляхом публічного вибачення, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.106-107). Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено, а рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у справі - залишено без змін (т.1 а.с.108-109). З рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог до держави України в особі прокуратури Запорізької області, Савран О.М., про визнання незаконною та недійсною постанови прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Савран О.М. від 04.04.2014 року, та відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення прокурорами Токмацької місцевої прокуратури, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.160-163). Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22.06.2017 року - залишено без змін, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.157-159). Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Держави Україна в особі поліцейськиї [PERSON], [PERSON], ГУНП в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди (т.1 а.с.164-167) . Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено, рішення Томкацького районного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року - залишено без змін (т.1 а.с.155-156). Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, прокуратури і суду, та судових витрат, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.143-145). Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення, а рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року - залишено без змін, копія якого міститься в матеріалах справи (т.№ 1 а.с.146-148). Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року [PERSON] відмовлено повністю в позові до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області про відшкодування моральної немайнової шкоди у вигляді публічного вибачення; зобов'язання реального повернення речових доказів та виконання постанови слідчого Скляра А.І. від 15.04.2016 року в частині повернення друкарських машинок, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.168-170). Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення, а заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року - залишено без змін, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.171-173). Заочним рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2018 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.112-117). Постановою апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення, а заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2018 року - залишено без змін (т.1 а.с.118-119). Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.131-140). Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено, а рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2018 року - залишено без змін. З відповіді прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області Дяченко М.М. від 08.10.2018 року за вих.№ 1-876-13, 1-9517вих.18 (т.1 а.с.238-240) вбачається, що постановою слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Скляр А.І. від 15.04.2016 року кримінальне провадження №12013080350000876 за ч.1, ч.3 ст.358 КК України відносно [PERSON] закрито у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. На теперішній час дана постанова слідчого Скляра А.І. не скасована, кримінальне провадження закрито та не відновлювалось. Також у наданій відповіді прокурором повідомлено про те, що у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] після внесення даних про кримінальне провадження до ЄРДР (тобто з 28.07.2013 року) про підозру не повідомлялось (підозра не пред?являлась), запобіжний захід відносно [PERSON] також не обирався (т.1 а.с.238-240). Як вбачається з постанови, винесеної керівником Токмацької місцевої прокуратури Свистуном О.В. від 03.06.2016 року [PERSON], [INFO] було відмовлено у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 ст.3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурати і суду», копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.209-211). В постанові вказано, що [PERSON] під вартою не утримувався, від будь-яких посад не відсторонювався, кримінальне покарання не відбував, не мав штрафів, адвокати були за призначенням, витрати на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду, на винаймання житла, відсутні. У пред»явленому позові [PERSON] просив відшкодувати в солідарному порядку з відповідачв моральну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного застосування до нього запобіжного заходу у вигляді «підписка про невиїзд», в період з 15.04.2002 року по 15.04.2016 року (закриття обвинувачення за ч.1 та ч.3 ст.358 КК України), посилаючись на те, що він, маючи похилий вік 74 роки, зазнав глибоких моральних страждань, через відсутність можливості виїхати з України до Монголії, Індонезії, Нової Зеландії на постійне місце проживання, відмовитися від громадянства відповідача - України, розмір компенсації моральної шкоди за вказаний період визначає в загальній сумі 625464,00 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що у зв'язку з розглядом кримінальної справи він не міг займатися юридичною та адвокатською практикою, маючи нескасовану постанову слідчого Курдюкова В.М. від 15.04.2002 року про міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд, не міг надавати юридичні послуги, виїжджати з м. Токмак в інші міста України, однак, при цьому позивачем [PERSON] не надано суду жодних доказів заборони використання такого права з підстав знаходження під судом та слідством. Зокрема, позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що він в цей період часу дійсно міг займатися юридичною та адвокатською практикою. Також, позивачем не надано жодних документів (судових повісток, ухвал, тощо), які б підтверджували необхідність його виїзду з міста Токмак в суди інших районів та міст України. Крім того, відшкодування проводиться в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розмір у заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст.12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", встановлений порядок відшкодування сум, заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій. Згідно до п.1 ст.12 вказаного Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Судом встановлено, що відповідно до вищевказаного Закону, постановою керівника Токмацької місцевої прокуратури Свистуна О.В. від 03.06.2016 року [PERSON], [INFO], позивачу по справі, було відмовлено у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 ст.3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурати і суду» (т.1 а.с.209-211). У разі незгоди з ухваленою постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити цю постанову до прокуратури або суду. Позивач [PERSON], не погоджуючись з даною постановою, скористався своїм правом на її оскарження та, відповідно, звернувся до суду з позовом до керівника Токмацької місцевої прокуратури Свистуна О.В., Державної казначейської служби України про скасування постанови, зобов'язання публічно вибачитися та стягнення моральної шкоди. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 17.05.2017 року постанову керівника Токмацької місцевої прокуратури Свистуна О.В. від 03.06.2016 року про відмову [PERSON] у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - скасовано. Однак, позивач [PERSON] не скористався своїм правом та не звернувся до Токмацького ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області з приводу відшкодування шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина 1). Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частина 2). Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина 4). Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 6). Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина 2 статті 1176 ЦК України). Відповідно до ч.7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. З матеріалів справи вбачається, що за чисельними позовами [PERSON], які виникли з приводу незаконних дій органу досудового слідства, що полягали у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, перебуванні під слідством, обранні запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд в ході досудового слідства проведені судові розгляди та ухвалені зазначені вище судові рішення. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року, закрито провадження у справі в частині скасування постанови слідчого від 10.12.2003 року та відмовлено в позові щодо відшкодування моральної шкоди. Отже, питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вже двічі було позитивно вирішено у судовому порядку. Відповідно, права позивача на компенсацію моральної шкоди захищені, а обраний позивачем спосіб захисту права не співпадає з тими правами, які він намагається захистити, тому в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, як встановлено з дослідження рішень, відтворених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, по жодному з них одночасно не збігаються сторони, підстава та предмет спору зі справою, що розглядається. На численні звернення позивача судами ухвалено ряд рішень з приводу вимог позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Часткове співпадіння відповідачів, підстави та предмету позову по ряду цивільних справ, тотожності позовів, з врахуванням викладеної правової позиції Верховного суду України (правова позиція Верховного суду України у справі № 6-79 цс15), не створює, тому не є перешкодою повторному зверненню до суду. Відповідно до п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попередньо слідства, прокуратури і суду. Відшкодування такої шкоди здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання коштів державного бюджету. Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, з 29.07.2013 року [PERSON] не був засудженим, йому не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, він не тримався під вартою, більш того, до нього взагалі не обирався будь-який запобіжний захід після внесення відомостей про кримінальні правопорушення за ч.1 ст.358 КК України та за ч.3 ст.358 КК України до ЄРДР, за цей час ні обшуки, ні виїмки у [PERSON] не проводились, арешт на майно не накладався, від роботи (посади) не відсторонювався, і взагалі будь-яких інших процесуальних дій, що обмежують права [PERSON] з 29.07.2013 року (внесення відомостей до ЄРДР) не було. Тобто, жодної дії, передбаченої ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст.1176 ЦК України не було. Крім того, нормами чинного КПК України не передбачений такий запобіжний захід як «підписка про невиїзд», з приводу застосування якого звертається до суду [PERSON] з даним позовом про відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що з 2002 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч.1,3 ст. 358 КК України розглядалася в порядку передбаченому КПК України в редакції 1960 року. Постановою Токмацького районного суду від 20.03.2013 року кримінальну справу відносно [PERSON] за ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору для проведення додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2013 року постанову Токмацького районного суду від 20.03.2013 року залишено без змін. 20.11.2012 року набрав чинності Кримінальний процесуальний кодекс України від 13.04.2012 року. Відповідно до п.п.11,12 Розділу XІ Перехідних положень КПК України 2012 року, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом. Розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 цього розділу, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно ч.1 ст.42 КПК України (в редакції 2012 року) підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Відповідно до ст.276 КПК України (в ред.2012 року) повідомлення про підозру обов'язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов'язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов'язані детально роз'яснити кожне із зазначених прав. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01.09.2017 року, яке набрало законної сили, та при винесенні якого досліджувалися матеріали даного кримінального провадження встановлено, що [PERSON] повідомлення про підозру у встановленому законом порядку - не вручалося. В частині 2 ст.42 КПК України (в ред.2012 року) передбачено, що обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. Обвинувальний акт відносно [PERSON] за чинним КПК України не складався і до суду не передавався. Засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Враховуючи те, що [PERSON] повідомлення про підозру не вручалося, обвинувальний акт відносно нього не складався; обвинувального вироку суду, який би набрав законної сили відносно нього немає; він не є виправданим, оскільки відсутній виправдувальний вирок суду, який би набрав законної сили, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд за період з 15.04.2002 року по 15.04.2016 року, слід відмовити. Відповідно до положень ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина 1). Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частина 2). Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина 4). Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 6). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі Закону та не відповідають обставинам справи. Позивач не довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають . У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по даній справі стягненню не підлягають, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed