Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Тиврівська ЦРЛ звернулась до суду із позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] та ТОВ телерадіокомпанія "Студія "1 + 1" спростувати недостовірну інформацію стосовно поміщення [PERSON] до моргу Тиврівської районної центральної лікарні в ефірі вечірньої телепрограми «Телевізійної служби новин» на національному телеканалі «1+1» 19:30 год., тим же способом як її було поширено, мотивуючи тим, що дана інформація була поширена в вечірньому ефірі національного телеканалу «1+1» 21.04.2015 р., о 19:30 год. в телепрограмі «ТСН»; є такою, що не відповідає дійсності, завдає шкоди репутації закладу, створює негативне ставлення до працівників лікарні серед населення, принижує їх. [PERSON] жодним чином не міг перебувати в моргу Тиврівської ЦРЛ, так як морг на той час був зачинений, не працював, патологоанатом був відсутній та жодних тіл в ньому не знаходилось. Більше того він сам не знає, яким чином морг Тиврівської ЦРЛ виглядає, а його судження ґрунтуються на тому, що він біля моргу опам'ятався. Працівниками лікувального закладу йому була надана необхідна медична допомога. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити з підстав, викладених у заяві. Представник відповідача ТОВ телерадіокомпанії "Студія "1+1" та відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялись, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У вечірньому ефірі національного телеканалу «1 + 1» 21.04.2015 р. , о 19:30 год., в телепрограмі «ТСН» в сюжеті «Живий мрець» поширено інформацію зі змістом, що [PERSON] поступив до Тиврівської центральної районної лікарні 20.04.2015 р., де йому не було надано належної та необхідної медичної допомоги та поміщено до моргу лікарні. В ході сюжету [PERSON] дав інтервю, з якого вбачається, що після втрати свідомості він отямився в лікарняному морзі . Копія сюжету знаходиться у всесвітній мережі Інтернет за адресою: https// youtu.bm/xFkmxUFFvOlist=PL1neMztLSbMMrnRHVgrbwc8uL0iLvwt9j. Як роз"яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а та\-кож ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адре\-сованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мере\-жах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.\~ За таких обставин суд вважає доведеним факт поширення вищевказаної інформації. Інформація щодо факту звернення [PERSON] до позивача за медичною допомогою відповідає дійсності. Однак, інформація щодо ненадання медичної допомоги та поміщення його до приміщення моргу лікарні свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшла. Згідно із записами Журналу медичної допомоги відділення екстреної медичної допомоги Тиврівської ЦРЛ [PERSON] поступив до даного відділення 20.04.2015р., о 12-15год. в стані алкогольного спяніння з підозрою на панкреатит. Огляд пацієнта проводили в.о. зав.відділення екстреної медичної допомоги [PERSON] та лікар - хірург - [PERSON] [PERSON] покинув відділення екстреної медичної допомоги о 15-00год. Відповідно до супровідного листа [PERSON] був доставлений ВЕМД Тиврівської ЦРЛ із смт. Сутиски 20.04.2015р., о 12-00год., в звязку із втратою свідомості, попередній діагноз: гострий панкреатит ?, алкогольне спяніння. Бригадою ШМД проведено лікувальні заходи. (а.с. 51), а саме : інєкція но-ш-па 2мл. в/в струйно на фіз.розчині, платифілін 1мл. в/м. Зроблено ЕКГ, проведено катетеризацію вени та підключено фізрозчин 200 мл. в/в. крапельно. В результаті огляду [PERSON] лікарем хірургом [PERSON] діагностовано алкогольне спяніння, хронічний алкогольний гепатит, панкреатит в стадії ремісії ( а.с. 51). В ході перевірки даних обставин Тиврівським РВ УМВС України у Вінницькій області встановлено, що [PERSON] був доставлений до ВЕДМ Тиврівської ЦРЛ, де йому було надано медичну допомогу. Після чого, о 15-00год., останній самовільно залишив лікувальний заклад. Під час опитування працівників Тиврівської ЦРЛ було встановлено, що [PERSON] не поміщали у приміщення моргу, що стверджується висновком про результати розгляду листа головного лікаря Тиврівської ЦРЛ [PERSON] від 07.05.2015р. (а.с.52). Лікар-хірург Тиврівської ЦРЛ [PERSON], допитаний як свідок, дав показання про те, що в першій половині дня, 20.04.2015 р. його викликали до приймального покою лікарні, де повідомили, що швидка допомога доправила до лікарні чоловіка, прізвище якого [PERSON]. Він мав виключити у нього гостру хірургічну патологію живота. Пацієнт спав на лівому боці, він його розбудив і оглянув, скарг на болі в животі не було, допомога хірурга йому була непотрібна, із ротової порожнини у нього був різкий запах алкоголю. Згідно показань свідка [PERSON] 20.04.2015 року вона виконувала обовязки заступника головного лікаря. У приймальному відділені ЦРЛ, в оглядовій кімнаті помітила сплячого чоловіка, старша медсестра [PERSON] пояснила, що він доставлений автомобілем швидкої допомоги. Його оглянули хірург і реаніматолог. Гострої потреби в госпіталізації не було, в нього було алкогольне спяніння і він спав. Вона пішла до відділення реанімації, о 15 год. медсестра [PERSON] повідомила їй, що [PERSON] прокинувся і пішов з відділення. Далі приймального відділення його не заводили. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона працює молодшою медсестрою реанімаційного відділення Тиврівської ЦРЛ. 20.04.2015р. була на роботі. Швидка допомога привезла [PERSON], його положили в оглядовій кімнаті, роздягнули за допомогою медсестри [PERSON] Працівники швидкої допомоги говорили, що він втратив свідомість в магазині. [PERSON] був у пяному стані, одяг в болоті, чути запах алкоголю з рота. Вони поклали сушити верхній одяг, медсестри займались ним далі, а вона пішла в реанімаційне відділення. Поступив він біля 12 години, вона ще кілька разів заходила у приймальне відділення, [PERSON] спав. В її присутності, біля 15 години він сам встав, одягнувся, взувся, сказав, що іде на автобус, але не має грошей і медсестра [PERSON] дала йому біля 6 гривень і він вийшов з відділення. Вона його більше не бачила. Свідок [PERSON] дала показання, згідно яких, вона - медсестра Тиврівської ЦРЛ, окрім основної роботи працює в статистичному відділі даного закладу. 20.04.2015р., знаходячись в статвідділі на 4-му поверсі поліклініки, вона та інші працівники статвідділу бачили як чоловік із явними ознаками спяніння, брудний, хиткою ходою підійшов до дверей моргу і шарпав за вхідні двері моргу, але вони не відчинялись, заглядав у вікно моргу, а і потім зник. Вікна моргу заґратовані, туди проникнути неможливо. На другий день вона чергувала в гінекологічному відділені і біля моргу помітила знімальну групу, туди стали підходити працівники лікарні і вона теж підійшла. Там по одягу впізнала чоловіка, що напередодні шарпав двері моргу. Його водив чоловік, якого називали [PERSON], говорили, що [PERSON] занесли в морг. Вона доказувала операторам, що це не правда, але її не слухали і в розмову з нею не вступали, а ввечері вже був репортаж по телебаченню. Свідок [PERSON] показала, що вона - старша медсестра відділення екстреної медичної допомоги Тиврівської ЦРЛ. 20.04.2015р. була на роботі. В 12 год.15 хв. швидка допомога доставила до лікарні чоловіка, прізвище його [PERSON]. Сказали, що доставили із магазину, де він працює, попередній діагноз в супровідному листі - алкогольне спяніння, гострий панкреатит. Вона його побачила, як він вже лежав в оглядовій кімнаті. Медсестра [PERSON] його прийняла, виміряла тиск, температуру, зробила електрокардіограму, викликала до нього лікаря-хірурга та анестезіолога, які його оглядали, а вона пішла у відділення. Після огляду лікарів, які відхилили хірургічні патології і порушення вітальних функцій, він залишився спати в оглядовій кімнаті. Після 13 год. він піднявся, вийшов на поріг, побачив що погана погода і знову повернувся та ліг на кушетку в оглядовій кімнаті. Ближче до 15-00 год. він прокинувся сказав, що в нього немає грошей доїхати до Сутисок, а медсестра [PERSON] дала йому 6 гривень і він пішов із відділення. В цей день більше вона його не бачила. А на другий день вона його побачила біля моргу разом із знімальною групою ТСН. Він сказав журналістам, що спав на кушетці застеленій білим простирадлом та клейонкою. Члени знімальної групи не давали більше слова нікому. Санітарка відчинила двері моргу і запросили [PERSON] та знімальну групу всередину, де лікарка [PERSON] запропонувала [PERSON] показати місце в морзі, де він лежав. Однак він нічого не зміг показати, а мовчки стояв. Потім всі перейшли в приймальний покій, де [PERSON] впізнав кушетку в оглядовій кімнаті і казав, що дійсно він там спав. Свідок [PERSON] медична сестра приймального відділення Тиврівської ЦРЛ дала показання, згідно яких, 20.04.2015р. була на чергуванні. В 12-15 год. швидка допомога доставила до лікарні із смт. Сутисок [PERSON], якого вона знає, оскільки він працює в магазині неподалік від її будинку. Знаходився він в стані алкогольного спяніння. Вона разом із санітаркою [PERSON] та фельдшером швидкої допомоги перемістили його із автомобіля швидкої до оглядової кімнати приймального відділення. Фельдшер підозрював у нього панкреатит. Виміряли тиск, температуру, зробили кардіограму серця, викликали лікаря [PERSON] та хірурга. Вони виключили панкреатит. Хірург [PERSON] поставив діагноз: хронічний гепатит, алкогольне спяніння, госпіталізації [PERSON] не підлягав. Вона просила у нього номер телефону родичів чи когось із роботи. Номерів телефону він не дав і вона нікого повідомити не змогла. Він дійшов до вхідних дверей, далі йти не зміг і вони з молодшою медсестрою [PERSON] роздягли, роззули його і знову поклали на кушетку в оглядовій кімнаті. Спав він приблизно до 15-00год., вона дала йому на дорогу 6 грн., так як він не мав коштів на маршрутку. Прокинувшись, він вийшов з відділення і в цей день вона його більше не бачила. На другий день, приблизно 0 17год., вона його бачила біля господарського магазину. Свідок [PERSON] медсестра відділення ЕМД Тиврівської ЦРЛ показала, що під час її чергування швидка допомога доставила до відділення пяного чоловіка, в оглядовій кімнаті йому виміряли тиск, температуру, роззули, роздягнули та зробили кардіограму. Вона повернулась до свого відділення, цього чоловіка в той день вона більше не бачила. Отже, медичну допомогу в обсязі, що йому була необхідна - [PERSON] отримав та його було залишено на ліжку (кушетці медичній) в передпокої приймального відділення ЕМД Тиврівської ЦРЛ, щоб останній поспав та вийшов зі стану алкогольного сп'яніння. До приміщення моргу [PERSON] 20.04.2015р. поміщений не був. Стан алкогольного сп'яніння, якщо він не несе небезпеки для життя та здоров'я людини не потребує відповідного медичного втручання та зникає внаслідок процесів природного метаболізму спирту етилового в організмі людини. Відомостей про небезпеку для здоров'я чи життя [PERSON] на час перебування його у Тиврівській ЦРЛ 20.04.2015р. не встановлено. Відсутність таких обставин підтверджується також і тим, що на наступний день після вказаних подій - 21.04.2015р. [PERSON] давав інтервю засобам масової інформації. Крім того, цього ж дня було проведено повторне медичне обстеження [PERSON], що вбачається із записів Журналу медичної допомоги відділення екстреної медичної допомоги Тиврівської ЦРЛ. Скарг від [PERSON] до лікарні чи правоохоронних органів щодо ненадання чи надання не в повному обсязі медичної допомоги не надходило. Згідно із його письмовою заявою до головного лікаря від 21.04.2015р. (а.с. 44) в морзі він не спав, від лікування відмовився. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Як визначено ч. 1 ст. 2 даного Закону основними принципами інформаційних відносин є: достовірність і повнота інформації. Частина 2 ст. 5 вказаного Закону стверджує, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ст. 59 Закону України 21 грудня 1993 року N 3759-XII « Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація зобов'язана дотримуватися законодавства України та вимог ліцензії; поширювати об'єктивну інформацію, а згідно вимог ст..60 даного Закону обов'язком творчих працівників телерадіоорганізацій є необхідність перевіряти достовірність одержаної ними інформації. Обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а та\-кож ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1). Жодних доказів про те, що поширена інформація про неналежну медичну допомогу [PERSON] працівниками Тиврівської ЦРЛ та поміщення [PERSON] до приміщення моргу даного лікувального закладу 20.04.2015р. відповідає дійсності, відповідачі не надали. Приписами ч.1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Поширення відповідачами негативної недостовірної інформації щодо невиконання працівниками Тиврівської ЦРЛ своїх службових обовязків принижує ділову репутацію даного закладу, тобто порушує особисте немайнове право позивача на недоторканість ділової репутації. Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів є відновлення становища, яке існувало до порушення ( ч.1, п.4 ст. 2 ст.. 16 ЦК України ). Порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про інформацію»). Згідно ст. 64 Закону України 21 грудня 1993 року N 3759-XII XII « Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Якщо в телерадіоорганізації відсутні достатні докази того, що поширені нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана терміново їх спростувати. Спростування повинно бути поширено тією ж телерадіоорганізацією і в такій же програмі чи передачі, що й відомості, які не відповідають дійсності, або в інший час за домовленістю з особою, права якої були порушені. У спростуванні має бути зазначено, які відомості не відповідають дійсності, коли і в якій програмі чи передачі вони були поширені телерадіоорганізацією. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила (п.15 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а та\-кож ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1). Згідно розяснень Пленум Верховного Суду України в п.п.24,25 вищевказаної постанови від 27.02.2009 р. № 1 у судовому рішенні з розгляду справ зазначеної категорії також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. При спростуванні відомостей по радіо чи телебаченню суд може вказати органу масової інформації, щоб резолютивна частина судового рішення була зачитана диктором у тій самій передачі або циклі передач і в той самий час не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються.\~ Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з розясненнями Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови від 17.10.2014\~ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. В звязку з чим, суд присуджує судові витрати позивача з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved