Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 13.08.2008 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є позивач, та громадянкою [PERSON] укладений кредитний договір №014/17-41/1397-38, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 15 500,00 доларів США, строком до 13.03.2018 року, із сплатою 13,25% річних, а позичальник зобов'язалась належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Також, між кредитором та позичальником були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 1 від 13.03.2008 року, № 2 від 05.01.2009 року, № 3 від 05.01.2010 року, відповідно до умов яких сторони погодили тимчасово зменшити відсоткову ставку за кредитом на рівні 7,25% річних. Відповідачем [PERSON] умови кредитного договору та додаткових укладених угод не виконуються, станом на 17.11.2014 року заборгованість за кредитним договором №014/17-41/1397 від 13.03.2008 року становить у сумі 11 909,22 доларів США (182 635,20 гривень), у тому числі заборгованість за кредитним договором у сумі 8 186,70 доларів США (125 548,07 гривень), заборгованість по сплаті відсотків у сумі 997,61 доларів США (15 298,96 гривень), пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків у сумі 2 724,91 доларів США (41 788,17 гривень). Позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь достроково заборгованість за кредитним договором №014/17-41/1397 від 13.03.2008 року у сумі 11 909,22 доларів США (182 635,20 гривень). В судове засідання представник ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" не з'явився, подав до суду заяву відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Вказали, що позивачем було надано відповідачу [PERSON] 15 500,00 доларів США, однак це були не кредитні кошти, а грошові кошти які надані у користування. Також, представником відповідача були подані до суду письмові заперечення на позов, в яких він зазначає про відсутність правових підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем не надано доказів, які б свідчили, що на момент укладання кредитного договору від 13.08.2008 року Банк мав відповідну ліцензію на здійснення валютних операцій, а тому кредитний договір є нікчемним. Крім того, позивачем не вірно здійснений розрахунок заборгованості, не надано і доказів, які б свідчили, що між кредитором та позичальником у відповідності до вимог п.6.1 кредитного договору було укладено договір про відкриття поточного рахунку. Враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність, позицію відповідача та її представника, з метою вирішення справи у передбачені чинним законодавством строки, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутність позивача на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, надавши оцінку представленим сторонами доказам, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2008 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль", та громадянкою [PERSON] укладений кредитний договір №014/17-41/1397-38. Згідно статті 1 кредитного договору, кредитор надав позичальнику кредит у сумі 15 500,00 доларів США, на споживчі цілі, в строк до 13.03.2018 року, із процентною ставкою 13,25% річних. Відповідно до статті 2 кредитного договору, кредитор відповідно до умов цього договору надав позичальнику кредит, а позичальник зобов'язалась отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користуванням кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів кредитору, а також виконати інші обов'язки цим договором. Відповідно до п.3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язалась сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п.1.2.1. договору. Додатково, позичальник сплачує на користь кредитора комісії, передбачені цим договором. Відповідно до п.6.1 кредитного договору, надання кредиту здійснювалось у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою по рахунку. Згідно п.7.1 кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Згідно п. 7.9 кредитного договору, всі платежі позичальника щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за кредитом повинні здійснюватися у валюті, що відповідає валюті кредиту. Як вбачається із п.9.1 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальника у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Пунктом 9.2 кредитного договору передбачено, зокрема, кредитор вправі пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадках прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців. Згідно п.9.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги, кредитор має право звернути стягнення за будь-яким з договорів забезпечення або вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим договором, які не суперечать законодавству України. Відповідно до п.16.1 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, встановлених договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та положень цього договору. Згідно п.16.2 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов'язків згідно цього договору, кредитор має право вимагати дострокове виконання грошових зобов'язань згідно умов, викладених у договорі. Відповідно до п.16.3 кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання. Пунктом 16.4 встановлено, що за фактом невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов'язань за цим договором кредитор надсилає позичальнику письмову вимогу про усунення відповідного порушення протягом одного місяця з моменту отримання позичальником цієї вимоги. Згідно п.17.1 кредитного договору, договір вступає в закону сили з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього договору зобов'язань. Також, встановлено, що 13.03.2008 року між кредитором ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору № 1, 05.01.2009 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № 2, а 05.01.2010 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № 3, відповідно до умов яких сторони погодили тимчасово зменшити відсоткову ставку за кредитом на рівні 7,25% річних. 03.11.2014 року позивачем направлено вимогу на адресу [PERSON] про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, станом на 17.11.2014 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором №014/17-41/1397 від 13.03.2008 року становить у сумі 11 909,22 доларів США (182 635,20 гривень), у тому числі заборгованість за кредитним договором у сумі 8 186,70 доларів США (125 548,07 гривень), заборгованість по сплаті відсотків у сумі 997,61 доларів США (15 298,96 гривень), пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків у сумі 2 724,91 доларів США (41 788,17 гривень). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зазначені у письмових запереченнях доводи представника відповідача про відсутність правових підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, суд не бере до уваги, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, будь - яких доказів на спростування встановлених судом обставин відповідачем не надано. Крім того, відповідачем не надано суду будь - яких доказів, які свідчать про відсутність правових підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного кредитування. Пунктом 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 17.07.2001 року №275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України, Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, до яких належить і іноземна валюта. При цьому пунктом 5.3 цього Положення визначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення Банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України є наявність у Банку ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.1992 року Національний Банк України видав ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", яке вподальшому перейменоване на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" банківську ліцензію №10, а 11.10.2006 року дозвіл №10-4 на право здійснювати банківські операції, тобто на момент укладення кредитного договору 13.03.2008 року, Банк мав право на здійснення валютних операцій, а тому доводи представника відповідача щодо відсутності у позивача на момент укладання кредитного договору відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій не знайшли свого підтвердження. Що стосується заперечень представника відповідача [PERSON] - [PERSON] стосовно розрахунку заборгованості за кредитним договором, та його альтернативного розрахунку, суд зазначає наступне. Так, представник відповідача заперечуючи проти позову в цій частині, зазначає, що у відповідності до умов кредитного договору сума щомісячного ануїтетного платежу, яка визначена у п.7.1 кредитного договору становить 233,72 доларів США. Проте альтернативний розрахунок, який проведено представником відповідача за формулою п.7.1 кредитного договору показує, що зрівняльний аналіз сум щомісячних ануїтетних платежів кредитором збільшено. Оцінюючі зазначений у письмових запереченнях альтернативний розрахунок представника відповідача, який наданий суду як доказ на підтвердження його доводів, суд до уваги не бере, оскільки на думку суду детальним та обґрунтованим, є саме наданий позивачем розрахунок заборгованості, із зазначенням серед іншого: дати планового/та фактичного погашень, сум планового та фактичного погашень, простроченої заборгованості, кількість днів, пені за період прострочки та залишок заборгованості. Суд вважає, що розрахунок суми заборгованості позивачем обрахований вірно та в повній мірі відповідає обставинам справи. Крім того, на час розгляду справи, розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/17-41/1397 від 13.03.2008 року, визначений позивачем, відповідачем не визнаний, але такий розрахунок у встановленому порядку ним не оспорювався, що підтверджується поясненнями сторін наданих у судовому засіданні. З урахуванням встановлених обставин справи, інші доводи представника відповідача що зазначені у письмових запереченнях є не суттєвими, а тому не спростовують висновків суду. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем та її представником всупереч вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК не доведено обґрунтування своїх заперечень на позов, а тому суд оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок поданих доказів у їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 11 909,22 доларів США (182635,20 гривень). Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 826,35, підлягають також стягненню з відповідача.

Outcome: approved