Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

20 березня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 824М-06 від 15 грудня 2006 року у розмірі 358 966,81 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до договору №824М-06 від 15 грудня 2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 150 000 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 20,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Виконання кредитного договору відповідачем [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання договору поруки № б/н від 15 грудня 2006 року з [PERSON], договору поруки № б/н від 15 грудня 2006 року з [PERSON], у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. У звязку з порушенням зобовязання за кредитним договором станом на 10 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 710881,45 грн., з яких: - 125637,53 грн. заборгованість за кредитом, - 253210,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 332033,40 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості був задоволений, з відповідачів на користь позивача стягнута заборгованість у сумі 351914,64 грн. Різниця становить 358966,81 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] просила застосувати до правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для стягнення з нього як з поручителя заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Суд встановив, що 15 грудня 2006 року між відповідачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір № 824М-06, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 150 000,00 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 20,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.12.2009 року. Відповідно до п. 4.7 кредитного договору сторони прийшли до згоди, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредиту, комісії, пені, штрафів встановлюється тривалістю 5 років. Виконання зобовязань за кредитним договором були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] договору поруки № б/н від 15.12.2006 року. Відповідно до п. 4 Договору поруки № б/н від 15.12.2006 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з п. 12 сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] договору поруки № б/н від 15.12.2006 року. Відповідно до п. 4 Договору поруки № б/н від 15.12.2006 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з п. 12 сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (п'ять) років. У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 824 М-06 від 15.12.2006 року заборгованість за ним станом на 10 лютого 2016 року 710881,45 грн., з яких: - 125637,53 грн. заборгованість за кредитом, - 253210,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 332033,40 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості був задоволений частково, з відповідачів на користь позивача солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором станом на 13 вересня 2011 року у сумі 351 914,64 грн., в тому числі: 125637,53 грн. заборгованість за кредитом, 140415,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 85861,17 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором. Рішення набуло чинності 22 лютого 2017 року. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Суд встановив, що позивач звертався до відповідачів з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у лютому 2012 року, про що вказано у рішенні від 26 березня 2012 року (а.с. 4), що відповідно до ст. 264 ЦК України перериває сплив позовної давності. До Дружківського міського суду Донецької області позивач звернувся з позовом у березні 2016 року. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки сторони в кредитному договорі дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до пяти років, то суд дійшов до висновку про те, що позивач не пропустив строк давності для звернення до суду з позовом до [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення божником зобовязання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення дій з реалізації прав та обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це реально існуючі право відносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Сторони (боржник і поручителі) первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18 грудня 2009 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Аналіз частини 4 статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-436цс15 від 23 грудня 2015 року. Остаточне виконання зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] повинна була здійснити не пізніше 18 грудня 2009 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителів щодо щомісячних платежів. Вимогу до поручителів про виконання ними солідарного з боржником зобовязання за договором повинно було предявлено в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання кредитного договору. В зазначений строк позивач не звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з поручителів [PERSON], [PERSON] Тому суд вважає, що договори поруки б/н від 15 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], б/н від 15 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], є припиненими, і з відповідачів [PERSON], [PERSON] не підлягає примусовому стягненню заборгованість за кредитним договором, укладеним 15 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Суд встановив, що позивач нарахував та просить стягнути пеню за несвоєчасне повернення кредиту. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого було включено м. Дружківка Донецької області, де зареєстрована відповідач [PERSON] На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, у м. Дружківка Донецької області. Виходячи з цього, суд вважає, що нарахування позивачем пені та штрафу (процентної складової) після 14 квітня 2014 року є безпідставним, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені, нарахованої з 14 квітня 2014 року не підлягають задоволенню. Суд вважає обґрунтованими вимоги банку про стягнення суми заборгованості з відповідача [PERSON] в такому розмірі: - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 13.09.2011 по 10.02.2016 112 794,58 гривень; - пеня за несвоєчасне виконання зобовязання з 13.09.2011 по 14.04.2014 115838,87 грн.; в загальній сумі 228 633,45 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (64%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 3446,08 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial