Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 21.04.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.04.2021 року. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно позовної заяви, [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.10.2008 року. Як вказано у позовній заяві, відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач зазначає, що 16.10.2008 року Відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, та у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10800,00 грн., у підтвердження чого, позивач посилається на Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач зазначає, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Так, позивач зазначає, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 30.06.2020 року має заборгованість - 289942,00 грн., яка складається з наступного: 6422,82 грн. - заборгованість за кредитом; 283519,18 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за пенею; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; Разом із тим позивач вказує, що заборгованість до стягнення становить 138842,37 грн., яка складається з наступного: 6422,82 грн. - заборгованість за кредитом; 132419,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 16.10.2008 по 25.06.2018, саме таку суму позивач просить стягнути з відповідача згідно прохальної частини позовної заяви. Окрім того, позивач просить стягнути із відповідача судовий збір у сумі 2102,00 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.09.2020 року в даній справі відкрито провадження та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 18.11.2020 на електронну адресу суду від представника відповідача по справі [PERSON] ,- адвоката Орос В.В., надійшов відзив на позовну заяву від 06.08.2020. Так, адвокат вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання, у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг. Окрім того, адвокат зазначає, доказів збільшення кредитного ліміту, а також перерахування суми кредиту у розмірі 10800,00 грн. на картковий рахунок Відповідача Позивачем не надано, не було надано належні і допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем у кредит коштів та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів. Адвокат вважає, що Позивачем не доведено факт зміни кредитного ліміту Відповідача, наявність заборгованості у розмірі 6422,85 грн. не підтверджена жодними доказами у справі. При цьому представник відповідача звертає увагу і на те, що у заяві Відповідача від 16.10.2008 року визначено базову відсоткову ставку за кредитним лімітом - 3%, а також , що надана до суду разом із позовною заявою «справка об условиях кредитования с изпользованием кредитки «УНИВЕРСАЛЬНАЯ», 30 дней льготного периода», містить базову відсоткову ставку в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році становить 3,0 %. В той же час, із наданого Позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що Позивачем нараховувалась процентна ставка (поточна) у розмірі 36,00 % та процентна ставка (прострочена) у розмірі 72,00 %. Так, адвокат зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази підписання Відповідачем Умов та правил банківських послуг чи Тарифів, які передбачають умови про нарахування вказаних вище відсотків. Представник відповідача, вказує що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував надання Відповідачу картки [NUMBER] , картки [NUMBER] , та картки номер картки [NUMBER] , перерахування коштів на такі картки, а також зняття їх Відповідачем. Звертає увагу на те, що Позивачем надано виписку за договором б/н, з якого вбачається нарахування відсотків та пені по картці [NUMBER] , картки [NUMBER] , та картки номер [NUMBER] . З огляду на наведене просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. До відзиву представником відповідача подана заява про застосування строків даності, в якій вказано, що оскільки позивачем подано позов поза межами трьох річного строку позовної давності відповідач клопоче про застосування строків позовної давності. 14.01.2021 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Так, позивач не погоджується із наведеними у відзиві аргументами представника відповідача. Зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Представник позивача зазначає, на підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п.1.1.1.90,2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві. Окрім того, вказано, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 16.10.2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що " Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана особисто Відповідачем, з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, як зазначено у відповіді на відзив сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. При цьому представник позивача звертає увагу і на те, що Банк надав до суду, також виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. А також, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Щодо зміни кредитного ліміту, то у відповіді на відзив вказано, що відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через Р0S-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При цьому представник позивача вказує і на те, що при проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки - це внутрішньобанківський документ, що відображає операції здійснені клієнту щодо встановлення кредитного ліміту по кредитній картці та не потребує засвідчення його підписом. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Представник позивача вказує, що поскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не мало необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. За твердженням представника позивача, користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. У відповіді на відзив також вказано, що датою 08.2016 року ( останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. З огляду на вказане, представник банку стверджує, що нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту та зовсім не суперечить положенням постанови Великої палати Верховного суду по справі № 444/9519/12 та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Представник позивача зазначив, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 08.2016 року, а тому представник банку вважає, що оскільки Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача 18.08.2020 року - то такий позов подано до спливу строку позовної давності. Від представника відповідача [PERSON] , адвоката Орос В.В. 27.01.2021 надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких, зазначає, що в позові вказано 16.10.2008 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про надання банківських послуг, та що відповідач приєднався до Умов та правил «надання банківських послуг», «Тарифів» в редакції, чинній на 16.10.2008 року. Разом з відповіддю на відзив Позивач надає заяву Відповідача від 25.01.2011 року та надає Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256. Представник відповідача зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо позовної давності, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У запереченнях також вказано і на те, що з доданої Позивачем до позовної заяви довідки вбачається, що на думку Позивача, Відповідачу було надано наступні картки : Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 16.10.2008 року, термін дії - 04/09; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 24.04.2009 року, термін дії - 05/12; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 08.02.2011 року, термін дії - 12/14; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 23.11.2012 року, термін дії - 08/16. Проте, як вказує представник відповідача, Позивачем не надано копії заяв Відповідача, які б підтверджували факт звернення Відповідача із заявою про перевипуск всіх чотирьох карток, що містяться у довідці. 04.02.2021 від представника позивача надійшли письмові пояснення, згідно яких звертає увагу суду на те, що відповідач приєднався до Умов та правил надання Банківських послуг затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 25.01.2011 р.. Вказує, що відповідачу було відомо про умови кредитування оскільки ним підписані анкета-заява від 16.10.2008 року та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду». Таким чином сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті істотні умови договору. Представник позивача вказує, що кредитні картки перевипускалися, відповідне підтвердження чому надано до матеріалів справи. Щодо позовної давності то представник банку посилаючись на позицію ВСУ від 19.03.2014 року №6-14цс14 та 18.06.2014 №61цс14, вважає, що позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності. При цьому представник позивача звертає увагу суду і на те, що відповідач до певного часу виконував свої зобов`язання, а тому був обізнаний із умовами кредитування. 22.02.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог. Так, позивачем до суду надано новий розрахунок заборгованості, при цьому зазначає, що користуючись свої правом відповідно до ст.. 49 ЦПК України, позивач бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути із [PERSON] , ( [ADDRESS] ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1- код ЄДРГІОУ: 14360570) заборгованість за Договором №Б/Н від 16-10-2008 р, в розмірі 20368,72 грн. ( 6422,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 13380,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотка: нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. заборгованість простроченими відсотками; 565,76 грн. - заборгованість з пені), а також понесені Позивачем судові витрати. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не з`явився, відповідно до п. 3 прохальної частини позовної заяви зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ "ПриватБанк" не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило на адресу суду. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із тим від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.10.2008 року. Так, матеріали справи містять копію заяви, згідно якої відповідач отримав кредитний ліміт в сумі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць із розрахунку 360 днів. Окрім того, до позовної зави додано і копію «справки об условиях кредитования с изпользованием кредитки «УНИВЕРСАЛЬНАЯ», 30 дней льготного периода». Згідно вказаних у ній умов: термін «льготного периоди» 30 днів; базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) 3%; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитом в звітному періоді) 7% від заборгованості але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; передбачено штраф за перевищення строків платежів по будь якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більш як на 120 днів 250+5% від суми позову. В матеріалах справи міститься розрахунок та виписка по рахунках, які не спростовані відповідачем, та підтверджують факт користування ним коштами банку. Разом із тим, суд констатує, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що всі умови договору від 16.10.2008 року укладеного між сторонами зафіксовані, підписана відповідачем Анкета-заява не містить жодних умов кредитування. Натомість до суду разом із позовною завою додано витяг із «УСЛОВИЯ И ПРАВИЛА ПРЕДОТАВЛЕНИЯ БАНКОВСКИХ УСЛУГ», однак такі відповідачем не підписано. Тобто виходячи із наведеного, відповідач погодився на умови кредитування, що зазначені у вказаних вище заяві та «справке об условиях кредитования с изпользованием кредитки «УНИВЕРСАЛЬНАЯ», 30 дней льготного периода». Слід вказати на те, що як вказано у заяві відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До матеріалів справи позивачем ( в додатку до відповіді на відзив) додано копію-анкети заяви від 25.01.2011, про приєднання до умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010. Разом із тим вказана анкета-заява не містить конкретних умов кредитування, як і не містить конкретно зазначеної редакції вказаних Умов та Правил надання банківських послуг. Зі змісту вказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач просить надати йому послуги: зарплатну картку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на наявність кредитного договору між ПриватБанк та [PERSON] б/н від 16.10.2008, та саме заборгованість за яким просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки нараховані на прострочений кредит 13380,14 грн. та 565,76 грн. пені. Суд не погоджується із даним твердження позивача, враховуючи, що надані позивачем до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. Однак при цьому, не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у вказаному в позові розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 16.10.2008 шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків інших ніж зазначені в заяві-анкеті. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 16.10.2008 року, зазначено, базову відсоткову ставку 3%, на місяць з розрахунку 360 днів, термі дії кредитного ліміту встановлено збігається із терміном дії платіжної картки тобто до 04/09, а у підписаній ним довідці про правила користування кредиткою «УНІВЕРСАЛЬНА» вказано умови кредитування, так базова ставка в місяць становить 3 %(нарахування відбуваються із розрахунку 360 днів в році), передбачено розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Як вбачається зі змісту позовної заяви та уточнення позовних вимог вказані вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, позивач не обґрунтовує, якими умовами договору та яким саме чином нараховані такі відсотки. З доданого до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості вказана процентна ставка простроченого кредиту у розмірі 72, та станом на 30.09.2020 зазначено про нарахування 276320,54 грн. заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість. Згідно доданого до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості вказується про наявність заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 13380,14 та пеня у розмірі 565,76 грн. станом 28.01.2021 року. При цьому, вказаний розрахунок взагалі не містить відомостей про процентну ставку таких відсотків, та яким чином нарахована заборгованість за пенею та відсотками. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість по пені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.10.2008 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг» у редакції що діяла на момент на момент підписання заяви, витяг із «Тарифів» як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, зі змісту заяви, яку підписано відповідачем 16.10.2008, передбачено базову ставку за кредитним лімітом 3 % із розрахунку 360 днів у році. Аналогічна процентна ставка зазначена і в справці про обслуговування кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періода», де передбачено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Таким чином судом встановлено, що позивачем не надано підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутні у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі зазначеному в позові та пені, а надані банком довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь - яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який доданий до позовної заяви, не містять підпису [PERSON] , і тому не може розцінювати як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 16.10.2008 року шляхом підписання заяви - анкети. Суд вважає, що в даному випадку, також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином судом встановлено, що позивачем не надано підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді прострочених відсотків,пені та комісії, штрафів, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд вважає за необхідне вказати на наступне. Суд вважає безпідставним твердження представника відповідача про те, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту припинення дії картки, а саме з 04/09. Слід сказати на те, що згідно матеріалів справи, а саме відповідної довідки наданої банком, за кредитним договором б/н , що був укладений між ПриватБанк та [PERSON] , було надано кредитні картки №: [NUMBER] , дата відкриття - 16.10.2008 року, термін дії - 04/09; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 24.04.2009 року, термін дії - 05/12; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 08.02.2011 року, термін дії - 12/14; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 23.11.2012 року, термін дії - 08/16. Згідно роздруківок користування картками, вбачається що відповідач використовував зазначені картки. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертоюст.267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зіст.253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зіст.266 ЦК Українизі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Суд враховує, що відповідачем здійснювалися платежі за Договором, що свідчить про переривання строків позовної давності. Із наданого Банком Розрахунку про рух коштів вбачається, що як до звернення з позовом до суду, так і в період розгляду справи в суді відповідачем здійснювались внесення коштів на погашення заборгованості. Тобто Позичальником здійснювалося часткове виконання взятих на себе зобов`язань, що підтверджується розрахунком заборгованості, що відповідач не заперечував та жодного спростування не наводить. Часткова сплата відповідачем заборгованості за Кредитним договором вказує на вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним боргу. Відповідно до ст.264 ЦК такі дії переривають перебіг позовної давності. З огляду на вказане суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що строк позовної давності минув. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданого до суду розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався коштами банку, а тому має вказану в позові заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6422,82 грн. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. У зв`язку з вказаним позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 6422,83 грн., що є заборгованістю за кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.

Outcome: partial