Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"\~звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказували, що між [PERSON] та\~АТ КБ "ПРИВАТБАНК"\~було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 30.08.2012 року, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 3552,92 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти для погашення забогованості за Кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та припинення до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 30.08.2012 р. з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в Анкеті-Заяві та в Генеральній угоді. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 07.09.2020 року у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 14583,02 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3241,32 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими за корстування кредитом в сумі 2497,69 грн.; заборгованості за пенею в сумі 6934,34 грн; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 1909,67 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності . Не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає частково. Згідна сплати заборгованість за тілом кредитом та судові витрати в цій частині. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як вбачається з письмових доказів, досліджених судом, 30.08.2012 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду №б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт Згідно п. 1.1 Генеральної угоди її сторони погодили зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати отримання відповідачем кредиту, а саме: відсотки на 1350,52 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 559,15 грн.. Позовних вимог про стягнення зазначених сум АТ КБ "Приватбанк" не заявляє. Крім того, даним пунктом угоди встановлено, що заборгованість по кредитному договору з дати підписання Генеральної угоди складає 3840,43 грн.. Дата остаточного погашення заборгованості по кредитному договору - 27 вересня 2011 року. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди, позивач надає відповідачу строковий кредит в сумі 3552,92 грн. на строк 12 місяців, з 30.08.2012 року по 31.08.2013 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3552,92 грн. в обмін на зобов`язання Божника по поверненню кредиту, зі сплатою відсотків у розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених в Анкеті Заяві, Генеральною угодою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку щомісячного платежу в розмірі 312,58 грн., яка складається із заборговансоті за кредитом, процентами, а також інших складових згідно Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2013 року. В угоді зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця угода разом із запропонованими АТ КБ "Приватбанк" Умовами та Правилами, Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір. Відповідачка була ознайомлена та погодилася з умовами та правилами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. 4 вересня 2006 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку . До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно поданого до позовної заяви розрахунку, заборгованість відповідача за Генеральною угодою станом на 07.09.2020 року становить - 14583,02 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3241,32 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими за корстування кредитом в сумі 2497,69 грн.; заборгованості за пенею в сумі 6934,34 грн; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 1909,67 грн. Згідно Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 13 вересня 2019 року зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області складено відповідний актовий запис №8. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». На день звернення до суду з позовом відповідачка має прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується доказами по справі, а саме копією Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.08.2012 року, яка підписана сторонами. [PERSON] своїм підписом в Генеральній угоді взяла на себе зобов`язання виконувати договір на умовах, визначених у самій Генеральній угоді, а також згідно Умов та правил надання банківських послуг. Відсутність у матеріалах справи підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, унеможливлює встановлення усіх умов кредитного договору, проте не свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах. Враховуючи те, що позичальник належним чином зобов`язання по поверненню кредиту не виконала, позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 3241,32 грн. є обґрунтованими. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно із ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк по яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1909,67 грн. Оскільки [PERSON] припинила виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 30.08.2012 року і має непогашену заборгованість, то позовна вимога про стягнення з неї штрафу у відповідності п. 2.2 Генеральної угоди підлягає до задоволення. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розрахунок заборгованості за Генеральною угодою від 30.08.2012 року , в тому числі за відсотками, проведений позивачем по 07.09.2020 року. За умовами угоди сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців - до 31.08.2013 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31.08.2013 року відповідач мала, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, позивач після спливу строку кредитування, тобто після 31.08.2013 року не мав права нараховувати відсотки за Генеральною угодою. Як видно з розрахунку заборгованості, станом на 30.08.2013 року розмір заборгованості за відсотками становив 352,12 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь банку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про правомірність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3241,32грн. - заборгованості по кредиту, 352,12 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом та 1909, 67грн. штраф відповідно п. 2.2 Генеральної угоди. Разом із цим, судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки в анкеті-заяві від 4 вересня 2006 року та умовами Генеральної угоди від 30 серпня 2012 року не передбачено нарахування пені за неналежне виконання умов кредитного договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та комісії. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана стороною і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Такий правовий викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. На підставі вищенаведеного, суд повно і правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, вважає, що в задоволенні позову банку в частині стягнення пені, відсотків після закінчення строку Генеральної угоди слід відмовити, оскільки такі вимоги не доведені та безпідставні. А оскільки встановлено судом, що [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернула, не подано відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі в сумі 3241,32, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 352,12 грн. ; штраф відповідно п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 1909, 67 грн., в той же час в задоволенні інших позовних вимог в частині стягнення відсотків в сумі 2145,57 грн. , заборгованості за пенею в сумі 6934,34 слід відмовити за їх безпідставністю. З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне. Згідно з п.3) ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 14583,02 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 5503,11 грн., що становить 37,74 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 793,29 грн., що складає 37,74 % від 2102,00 грн.

Outcome: partial