Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON], законний представник [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] районної ради м. Кременчука, виконавчого комітету [PERSON] районної ради м. Кременчука, за участі третіх осіб [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної ради м. Кременчука від 03.09.1998 року [PERSON] було надано у власність та постійне користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 626 кв. м. по вулиці Сербіченко, 10 в м. Кременчук. За життя [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку, побудував фундамент, господарські будівлі та огорожу на зазначеній земельній ділянці. [PERSON] оформлено технічну документацію на ділянку, присвоєно кадастровий номер, але не видавався державний акт про право власності на земельну ділянку. [PERSON] помер 22.08.2014 року. [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом прийняли в установленому порядку спадщину померлого [PERSON] Проте приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] відмовила [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Тому [PERSON] та законний представник [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду за захистом прав та інтересів. Просили визнати право власності\~ в порядку спадкування за [PERSON] на 3/4 частини,\~ за\~ [PERSON]\~на \~1/4 частини фундаменту з бутового каміння ( на плані літ.Ф-Т), вбиральні (літ.М), сараю (літ.Л), колодязю (літ.К), огорожі 1,2 (літ. Н1), які розташовані на земельній ділянці кадастровий № 5310436500:12002:0294 в м Кременчук по вул. О.Сербіченко,10. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.08.2015 року за клопотанням представника позивача [PERSON], яке підтримали інші учасники процесу, до участі у справі було залучено співвідповідача Кременчуцьку міську раду Полтавської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з наведених підстав. Пояснили, що за життя [PERSON] належало право власності на земельну ділянку та на нерухоме майно (незавершене будівництво житлового будинку, а саме фундамент, господарські будівлі, огорожу), розташовані в м. Кременчук по вул. О.Сербіченко,10. [PERSON] помер 22.08.2014 року. Тому на підставі ст.1218 ЦК України, просили визнати право власності на вказане майно за спадкоємцями першої черги [PERSON], які прийняли спадщину в установленому законом порядку. Законний представник [PERSON], який представляє інтереси неповнолітнього [PERSON], не з'явилася в судове засідання, хоча відповідно до ст. 74 ЦПК України була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи. Подала письмове клопотання про розгляд справи без її участі., підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] районної ради м. Кременчука, виконавчого комітету [PERSON] районної ради м. Кременчука, Кременчуцької міської ради Полтавської області не з'явилися в судове засідання, хоча згідно з вимогами ст.74 ЦПК України були повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи. Подали письмові клопотання про розгляд справи без їх участі. Не подали письмових заперечень проти задоволення позову. Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог, [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, хоча відповідно до ст. 74 ЦПК України була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи. Подала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної ради м. Кременчука №450 від 03.09.1998 року розглянуто заяву [PERSON] про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку частково за рахунок садиби батька [PERSON] по вулиці Сербіченка, 8 та частково за рахунок земель запасу міста. Вирішено звільнити земельну ділянку для постійного користування площею 132 кв м. з садиби [PERSON], [PERSON] нині померлого по вулиці Сербіченка, 8, зарахувати в землі запасу міста. Залишити за садибою [PERSON] та [PERSON] нині померлого земельну ділянку в постійне користування площею 1155 кв.м. по вулиці Сербіченка 8. Надати [PERSON] в постійне користування земельну ділянку площею 626 кв.м. для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку за проектом, погодженим з головним архітектором міста з присвоєнням адреси вулиця Сербіченка, 10. Передати [PERSON] в приватну власність земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою вулиця Сербіченка, 10. Зобовязати [PERSON] в трьохденний строк одержати технічну документацію на забудову земельної ділянки в архітектурі Крюківського району та зареєструвати в житлово-комунальному відділі райвиконкому. Матеріали по наданню та передачі в приватну власність земельної ділянки зареєструвати в міжміському бюро технічної інвентаризації. Запропонувати міському управлінню земельних ресурсів підготувати Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] згідно з чинним законодавством. Контроль за виконанням цього рішення покласти на відділ архітектури [PERSON] райвиконкому (а.с.25-26). На виконання рішення виконавчого комітету [PERSON] районної ради м. Кременчука №450 від 03.09.1998 року КФ ДП "Східгеоінформ" в 2008 році оформлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на території Кременчуцької міської ради за адресою м. Кременчук вул. Сербіченка, 10. (а.с.20-28). [PERSON] помер 22.08.2014 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-КЕ №279219, видане 22.08.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області (а.с.6). [PERSON] мав сина [PERSON] [INFO], що підтверджено свідоцтвом серія І-КЕ №327296 видане 04.03.1974 року міський ЗАГС м. Кременчука. Також [PERSON] мав сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом серія І-КЕ №044369 видане 24.04.2007 року Піщанською сільською радою Кременчуцького району, Полтавської області (а.с.8, 9). Згідно з довідкою КП "Кременчуцьке МБТІ" №61/518 від 17.02.2015 року, за даними архівного обліку в комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» станом на 28.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою вулиця Сербіченко, 10 в м. Кременчук не зареєстровано (а.с.16). Управління Держземагентства у м. Кременчуці Полтавської області листом №29-1605-0.6-690/2-15 від 27.05.2015 року повідомило, що згідно земельно-кадастрової документації, в межах Кременчуцької міської ради до 01.01.2013 року не видавався державний акт на право власності на земельну ділянку по вулиці Сербіченка, 10. (.а.с.17). Згідно з технічним паспортом, виготовленим 19.12.2008 року КП "Кременчуцьке МБТІ", та висновком експертного будівельно-технічного дослідження №8/1-15, виготовленого 10.08.2015 року ФОП судовим експертом [PERSON], на земельній ділянці, розташованої за адресою м. Кременчук вул. О.Сербіченко,10, знаходиться фундамент з бутового каміння ( на плані літ.Ф-Т), вбиральня (літ.М), сарай (літ.Л), колодязь (літ.К), огорожа 1,2 (літ. Н1), (а.с.14-15, 29-43). Позивач [PERSON] та його представник визнали, що [PERSON] не видавався державний акт про право власності на земельну ділянку кадастровий № 5310436500:12002:0294 в м. Кременчук по вул. О.Сербіченко,10. Також визнали, що [PERSON] не мав документів про право власності на фундамент з бутового каміння ( на плані літ.Ф-Т), вбиральню (літ.М), сарай (літ.Л), колодязь (літ.К), огорожу 1,2 (літ. Н1), розташовані за адресою м. Кременчук вул. О.Сербіченко,10. Повідомили суд, що їм невідомо, чи мав [PERSON] погоджений проект на будівництво будинку за вказаною адресою. Виконавчий комітет [PERSON] районної ради м. Кременчука Листом №Б-01-53/209 від 03.04.2015 року на заяву [PERSON] щодо визнання права власності на самочинного збудовані фундамент (на плані літ. ф-т), сарай (на плані літ. А), вбиральню (на плані літ. М), огорожу (на плані літ. Н1), колодязь (на плані літ. К), по вулиці О. Сербіченка, повідомив, що відповідно до статті 376 ЦК України легалізація самочинного будівництва здійснюється у судовому порядку (а.с.18). Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2015 року, розглянувши документи, подані [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 22.08.2014 року [PERSON], а саме на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться у м. Кременчуці по вул. Сербіченко 10, встановив наступне. В провадженні нотаріуса знаходиться спадкова справа №6/2015 до майна померлого 22 серпня-2014 року [PERSON], останнє постійне місце проживання якого було у [ADDRESS]. [PERSON] своєчасно прийняв спадщину, оскільки в строк до шести місяців з часу відкриття спадщини подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за законом. Також своєчасно прийняв спадщину малолітній син спадкодавця [PERSON], [INFO], від імені та в інтересах якого діє його мати [PERSON], зареєстрована у [INFO]. Дружина померлого [PERSON] та дочка померлого [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом та з усіх інших підстав спадкування на користь сина померлого [PERSON] Спадкоємцем [PERSON] заявлено, що спадкодавцю [PERSON] належить обєкт нерухомого майна, що знаходиться у місті Кременчуці по вулиці Сербіченка, 10, але на підтвердження права власності спадкодавця на згаданий обєкт нерухомого майна спадкоємцями не було надано жодного правовстановлюючого документа. Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» 17.02.2015 року за №61/518 на запит нотаріуса, за даними архівного обліку в КП «КМБТІ» станом на 28.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: вул.Сербіченка, буд.10 м.Кременчук не зареєстровано. Спадкоємцями померлого [PERSON] не надано правовстановлюючий документ та відсутня державна реєстрація прав власності спадкодавця на нерухоме майно. З огляду на наведене відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться у м. Кременчук по вул. Сербіченка 10, після померлого 22.08.2014 року [PERSON] (а.с. 13). Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. (ст.10 ЦПК України). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого в ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4 ст.10 ЦПК України, суд роз'яснив учасникам процесу принципи змагальності та диспозитовності цивільного процесу, запропонував подати докази в обґрунтування позовних вимог. І цей факт підтверджено технічним записом судового засідання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, незаборонених законом, зокрема із правочинів. Учасники процесу не подали суду правовставнолюючих документів на підтвердження факту, що [PERSON] за життя належало право власності на фундамент з бутового каміння (на плані літ.Ф-Т), вбиральню (літ.М), сарай (літ.Л), колодязь (літ.К), огорожу1,2 (літ. Н1), які розташовані на земельній ділянці кадастровий № 5310436500:12002:0294 в м Кременчук по вул. О.Сербіченко,10. Також суду не було подано доказів на підтвердження факту, що [PERSON] за життя належало право власності чи право користування на земельну ділянку кадастровий № 5310436500:12002:0294 в м Кременчук по вул. О.Сербіченко,10. Суду не було подано доказів, що [PERSON] мав узгоджений проект на будівництво житлового будинку за вказаною адресою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року дано роз'яснення про те, що Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Як встановлено в ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Як визначено в ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереження. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленою ст.. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня особа вважаються таким, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.2-4 ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є синами померлого [PERSON], відносяться до спадкоємців першої черги за законом, які прийняли спадщину в установленому порядку. Таким чином [PERSON] та [PERSON] належать усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Але враховуючи, що суду не було подано доказів на підтвердження факту, що спадкодавець [PERSON] за життя мав право власності на майно, а саме фундамент з бутового каміння ( на плані літ.Ф-Т), вбиральню (літ.М), сараю (літ.Л), колодязю (літ.К), огорожу1,2 (літ. Н1), які розташовані на земельній ділянці кадастровий № 5310436500:12002:0294 в м Кременчук по вул. О.Сербіченко,10, й відповідно до ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, тому відповідно до ст.1218 ЦК України, та роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд не вбачає підстав визнати право власності на зазначене майно в порядку спадкування за його спадкоємцями, оскільки з поданих суду доказів вбачається, що сам спадкодавець [PERSON] не мав такого права. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року висловлена правова позиція, відповідно до якої Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Стаття 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування. При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У разі визнання судом права власності на самочинно зведену будівлю за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій ця будівля розміщена, до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (ч. 6 ст. 376 ЦК). До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини 4, 7 ст. 376 ЦК). Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК. Зазначене право може бути реалізовано також у порядку процесуального правонаступництва на будь-якій стадії цивільного процесу (ст. 37 ЦПК), якщо спадкодавець звернувся до суду із відповідним позовом, проте помер. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Визнано правильною практику щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задовленні позовних вимог [PERSON], законного представника [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування.

Outcome: dismissed