Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом, зазначивши, що 05.04.2007 року між її чоловіком [PERSON] та ПАТ "Укрсиббанк" було укладено кредитний договір №11138126000, за яким вона виступила поручителем відповідно до договору поруки №106801 від того ж числа, та зобов'язалась відповідати перед банком за невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Строк дії договору поруки встановлений не був, натомість був зазначений термін його дії - до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. Тому вважала, що мають діяти положення ч.4 ст.559 ЦК України, відповідно до яких у випадку, коли такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Прострочення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором почалось з 12.02.2012 року, однак банк звернувся з позовом до позичальника та до неї як поручителя тільки у березні 2014 року, вважаючи договір поруки діючим. Посилаючись на це, просила захистити її оспорене право та визнати договір поруки №106801 від 05.04.2007 р. припиненим. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, причину своєї неявки не повідомив. Вислухавши представника позивача, ухваливши про заочний розгляд справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З п.п.1.1, 1.2.2 договору надання споживчого кредиту №11138126000 від 05.04.2007 р., укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], вбачається, що останній отримав кредит у розмірі 260000 доларів США та зобов'язався сплатити проценти, комісії, а також повернути кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 05.04.2022 року. З п.п.1.1, 1.2 договору поруки №106801 від 05.04.2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та позивачем, судом встановлено, що остання виступила поручителем за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за зазначеним кредитним договором, при цьому була добре повідомлена про всі умови цього договору, у тому числі, і про термін виконання основного зобов'язання - "05 квітня 2022 року". Згідно з п.3.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. З ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 07.03.2014 р. та позовної заяви ПАТ "Укрсиббанк" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач звернувся до суду з вимогою стягнути з позичальника та поручителя заборгованість у загальній сумі 206562,26 доларів США, яка утворилась станом на 11.02.2013 року, у тому числі, заборгованість за простроченим кредитом, по простроченим процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 251, ч.1 ст.252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, який визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України). З п.3.1 договору поруки №106801 від 05.04.2007 р. вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, однак встановлений термін його дії - до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором. Суд вважає, що у такому випадку мають бути застосовані положення ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Однак з п.1.2.2 основного договору судом встановлено, що строк виконання основного зобов'язання чітко визначений строком повного погашення кредиту - "05 квітня 2022 року". За таких обставин суд вважає, що позивач помилково пов'язує початкову дату недотримання терміну, встановленого графіком погашення кредиту, з початком шестимісячного строку для визнання договору поруки припиненим, оскільки строк виконання основного зобов'язання ще не закінчився. Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції, викладеній у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ" від 30.03.2012 р. №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" із змінами, внесеними Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014, відповідно до яких при вирішенні спорів щодо припинення договорів поруки з цих підстав суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Доказів того, що кредитором застосоване право на дострокове повернення частини позики, яка залишилась, позивач суду не надала. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому у позові відмовляє.

Outcome: dismissed