Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс" посилається на те, що 16 серпня 2007 року між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк", та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ФГ-2160, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит на суму 75000 грн. зі сплатою 19,5 % щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Згідно п. 6.1 Кредитного договору виконання зобов'язань за цим Договором забезпечується способами, що обумовлені в цьому договорі та/або договорах забезпечення, зокрема: неустойкою (штрафом, пенею); іпотекою належного позичальнику жилого приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Умови іпотеки визначаються у відповідності до Договору іпотеки від 16 серпня 2007 року, укладеним між Банком та позичальником. 06.10.2010 року між ПАТ "Кредобанк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" був укладений договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором, відповідно до якого ТОВ "Кредекс Фінанс" набуло прав кредитора до [PERSON] Крім того, 22 березня 2012 року між ПАТ "Кредобанк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" був укладений договір відступлення права за Іпотечним договором. Відповідно до п. 5.1 Договору іпотеки від 16 серпня 2007 року, право звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває, зокрема, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки суми відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій). Згідно п. 5.2 Договору іпотеки Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, забезпечного цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 днів, - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.3 Договору іпотеки іпотекодержатель у разі виникнення в нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Боржник не виконував взяті на себе зобов'язання в частині сплати коштів за кредитним договором. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 18.09.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ "Кредобанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 37021,51 грн. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 1 квітня 2011 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ВАТ "Кредобанк" на ТОВ "Кредекс Фінанс". Станом на 01.10.2010 року сума заборгованості за Кредитним договором № ФГ-2160 від 16.08.2007 року складає 66232 грн. 89 коп. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2 цього Договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На суму заборгованості відповідачу нарахована пеня в сумі 25476,98 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 6216,82 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 3841,51 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 101768 грн. Відповідно до акту оцінки майна від 16 серпня 2007 року, майно, що передається в іпотеку оцінено сторонами на загальну суму 99990 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п. 5.4.1 Договору іпотеки, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець передає у власність Іпотекодержателю предмет іпотеки. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається Іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір є правовою основою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Відповідно до положень ст. 36 Закону України "Про іпотеку" таке застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідачу неодноразово надсилалися вимоги про погашення кредитної заборгованості. За цих підстав ТОВ "Кредекс Фінанс" просить у рахунок погашення боргу за кредитним договором № ФГ-2160 від 16 серпня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк" та [PERSON], у сумі 101768 грн. 20 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16.08.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк" та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 4367, а саме нерухоме майно: квартиру [NUMBER] загальною площею 49,0 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання за ТОВ "Кредекс Фінанс" права власності на зазначений предмет іпотеки. Припинити право власності [PERSON] на предмет іпотеки у зв'язку з переходом права власності на предмет іпотеки до ТОВ "Кредекс Фінанс". Виселити з квартири [ADDRESS] всіх мешканців без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути в його відсутність та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом оголошення у пресі, заперечень проти позову не надала, тому суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів (постановляє заочне рішення). Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ФГ-2160, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 75000 грн. на строк до 1 серпня 2012 року зі сплатою 19,5 річних, а відповідач зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором (п. 2.1, 3.9). 06.10.2010 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № ФГ-2160 від 16.08.2007 р., укладеним між ВАТ «Кредобанк» та відповідачем. Відповідно до договору відступлення права вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права кредитора до [PERSON] Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом також встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість по сплаті тіла кредиту, відсотків за користування ним, яка на момент укладення договору відступлення за кредитним договором склала 66232 грн. Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору, у випадку прострочення строку сплати нарахованих відсотків та/або погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2, але не менше однієї гривни за кожний день прострочення платежу, в гривні. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору процентна ставка була встановлена в розмірі 19,5 %. Заборгованість відповідача складається з наступного: 66232,89 грн. - заборгованість зі сплати тіла кредиту; 6216,82 грн. - сума нарахованих 3 % річних за період з 07.10.2010 року по 21.11.2013 року; 3841,51 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 07.10.2010 року по 21.11.2013 року; 25476,98 грн. - пеня за прострочення зобов'язання за період з 07.10.2010 року по 07.10.2011 року. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 101768 грн. Тобто боржником не виконані свої зобов'язання за кредитним договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит, наданий банком, забезпечувався договором іпотеки від 16.08.2007 року, укладеним між банком та [PERSON] Предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 24.06.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Фоменко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2410. Згідно договору про відступлення прав від 22 березня 2011 року за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшли від ПАТ «Кредобанк» всі права іпотекодержателя. Згідно з п. 3.1.4. договору іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель (банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити свою вимогу у повному обсязі. Згідно п. 3.1.7. договору іпотеки у випадках, якщо суми від продажу предмета іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, він має право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна іпотекодавців. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, або відповідно до ст. 37 цього ж закону забезпечити іпотеку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що «з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом». Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, сторонами в договорі іпотеки встановлено порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. У відповідності з п.п. 5.4.1 п. 5.4 Договору іпотеки за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися наступним чином (договір про задоволення вимог Іпотекодержавтеля): у випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець передає у власність Іпотекодержателю Предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки Предмету іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна Предмету іпотеки, який передається Іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна Іпотекодавця. Витрати на проведення експертної оцінки Предмету іпотеки покладаються на Іпотекодавця. Рішення про прийняття у власність Предмету іпотеки приймається Іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки є цей Договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність Предмету іпотеки. Цей Договір та письмове рішення Іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 5 листопада 2013 року позивачем була направлена відповідачу претензія з повідомленням про заміну кредитора у зобов'язані та з вимогою погасити існуючий перед новим кредитором борг, про що свідчать вимога, яка знаходяться в матеріалах справи та копія поштового відправлення. Проте відповідач вимогу позивача залишив без задоволення. Відповідно п. 1.5 Договору іпотеки сторонами визначена заставна вартість предмету іпотеки в сумі 99990 грн. Суд вважає суму заборгованості співмірною з вартістю майна, на яке позивач просить звернуте стягнення. Отже, враховуючи, положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотечне застереження (п. 5.4.1 Договору іпотеки), яким передбачено набуття іпотекодержателем права власності у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитом, ст. 627 ЦК України та роз'яснення, надані у п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд вважає можливим задовольнити позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки з визнанням за ТОВ "Кредекс Фінанс" на нього права власності та припинення права власності позивача. Разом з тим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині виселення всіх мешканців з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення з огляду на наступне: Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». На підставі ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Проте в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем на адресу відповідача та отримання ним та іншими мешканцями, що проживають разом з ним, письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника про звільнення житлового приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги або в інший погоджений сторонами строк. Згідно статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконані імперативно-диспозитивні приписи, встановлені ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 cт. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову в позові в частині виселення всіх мешканців житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, без надання іншого житлового приміщення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1017,68 грн.

Outcome: partial