Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис) № 927 від 13.05.2016 року недійсним з моменту укладення, в якому зазначив, що 15 лютого 2016 року ФГ «[PERSON]В.» з [PERSON] укладено договір оренди землі строком на сім років на земельну ділянку загальною площею 5,5647га, кадастровий номер 3521781500:02:002:0119, який зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області 01.03.2016 за №13566583. 24 березня 2016 року державним реєстратором Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області внесено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №13566583, який протиправно скасовано. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 66261215) у адміністративній справі №П/811/383/16 визнано протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області щодо скасування 24 березня 2016 року державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 5,5647 га, кадастровий номер 3521781500:02:002:0119, за договором оренди землі від 15 лютого 2016 року, укладеного між ФГ «[PERSON]В.» та [PERSON] (запис про речове право № 13566583). 13 травня 2016 року, не зважаючи на дію договору оренди землі від 15 лютого 2016 року, [PERSON] уклав із [PERSON] договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) строком на п'ятдесят років, який був посвідчений нотаріально за № 927, відомості про що державним реєстратором [PERSON] районної державної нотаріальної контори ГТУ юстиції в Кіровоградській області внесено до Державного реєстру прав за № 14544126. Після цього ФГ «[PERSON]В.» було позбавлено доступу до орендованої земельної ділянки. Враховуючи зазначене позивач вважає, що договір емфітевзису суперечить положенням ЦК України, Закону України «Про оренду землі», іншим актам цивільного законодавства і містить ознаки удаваності правочину, відповідно є недійсним з моменту укладення. Отже при наявності договору оренди землі від 15.02.2016, без вирішення питання про його припинення або розірвання, [PERSON] 13.05.2016 року уклав інший договір, згідно якого передав право користування земельною ділянкою другому відповідачу, що в даному випадку є зловживанням правом на розпоряджання власним майном. Діями власника у зв'язку із укладенням договору емфітевзису порушено право оренди позивача та його інтереси на використання орендованого майна, що передбачені договором оренди землі від 15 лютого 2016 року. Відповідач [PERSON] не мав права укладати Договір емфітевзису земельної ділянки кадастровий номер 3521781500:02:002:0119, оскільки вже передав її в оренду ФГ «[PERSON]В.» і внаслідок укладення нового договору орендодавець в односторонньому порядку відмовився від виконання умов попереднього договору оренди, що є порушенням положень ЦК України, Закону України «Про оренду землі» та інших актів цивільного законодавства та спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтував обставинами викладеними у позовні заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що договір він укладав із [PERSON], водночас із [PERSON] договорів не укладав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, поважних причин своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову до суду не надав. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог зазначаючи, що між [PERSON] та СФГ [PERSON] 15.12.2008 укладено договір оренди землі площею 5,5647 га (кадастровий номер 3521781500:02:002:0119), належної [PERSON] Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на 5 років. Даний договір оренди землі зареєстровано у відділі Держкомзему у [PERSON] районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.06.2011 №352178154000114. СФГ [PERSON] набуло право оренди зазначеною земельною ділянкою з 03.06.2011 (з моменту державної реєстрації) до 03.06.2016. Зазначений договір припинив свою дію 12.05.2016 за взаємною згодою сторін, що підтверджується додатковою угодою до договору оренди землі укладеною 12.05.2016. У подальшому між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого, 13.05.2016 укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб строком на 50 років з дати державної реєстрації права емфітевзису. Підставою позову ФГ "[PERSON]В." зазначено, що між [PERSON] та фермерським господарством "[PERSON]В." в період дії договору оренди землі від 15.12.2008 укладено договір оренди зазначеної вище земельної ділянки з кадастровим номером 3521781500:02:002:0119 площею 5,5647 га. Отже позивач в порушення вимог чинного законодавства при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі від 15.02.2016 укладеного між ФГ "[PERSON]В." та [PERSON], належним чином не перевірив, чи вже зареєстровано право оренди на дані земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договорів оренди одних і тих самих земельних ділянок, що є недопустимим. Одночасне існування кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечать вимогам закону. Враховуючи вищевикладене просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Представники відповідача [PERSON] в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та просили в задоволенні позовної заяви відмовити. Заслухавши думку сторони позивача, сторони відповідачів, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. ФГ «[PERSON]В.» із [PERSON] 15 лютого 2016 року укладено договір оренди землі, строком на сім років, на земельну ділянку загальною площею 5,5647га, кадастровий номер 3521781500:02:002:0119 ( а.с. 7-11) та передано зазначену земельну ділянку [PERSON] згідно акта про передачу та прийом земельної ділянки від 15.02.2016 ( а.с.13). Згідно договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 13 травня 2016 року, [PERSON] уклав із [PERSON] договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) строком на п'ятдесят років, який був посвідчений нотаріально за № 927, відомості про що державним реєстратором [PERSON] районної державної нотаріальної контори ГТУЮ в Кіровоградській області внесено до Державного реєстру прав за № 14544126, при цьому у п.1.2. цього договору міститься застереження, що земельна ділянка не обмежена правами третіх осіб ( а.с.25-28). Відповідно до договору оренди землі від 15.12.2008 укладено договір оренди землі площею 5,5647 га (кадастровий номер 3521781500:02:002:0119), яка належить [PERSON], між [PERSON] та СФГ [PERSON]. Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на 5 років. Даний договір оренди землі зареєстровано у відділі держкомзему у [PERSON] районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.06.2011 №352178154000114 (а.с.60-63). Додатковою угодою про припинення договору оренди землі від 12.05.2016 достроково припинено строк дії договору оренди землі від 15.12.2008 із кадастровим номером 3521781500:02:002:0119 (а.с.85). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.03.2016 року підтверджено, що державним реєстратором вносився запис за №13566583 на земельну ділянку кадастровий номер 3521781500:02:002:0119 та зареєстровано право оренди землі строком дії на 7 років на підставі договору оренди землі від 15.02.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 14-15). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11.07.2017 року підтверджено, що державним реєстратором внесено запис за №14544126 на земельну ділянку кадастровий номер 3521781500:02:002:0119 та зареєстровано право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб строком дії до 13.05.2066 на підставі договору про право користування земельною ділянкою від 13.05.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 72-73). Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 року по справі № П/811/383/16 визнано протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області щодо скасування 24 березня 2016 року державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер 3521781500:02:002:0119 площею 5,5647 га за договором оренди землі від 15 лютого 2016 року, укладеного між Фермерським господарством " [PERSON]В." та [PERSON] ( запис про речове право № 13566583) ( а.с.16-23). [PERSON] районної Державної адміністрації Кіровоградської області від 21.07.2017 №01-32/210/4, надано інформацію, що постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 року по справі № П/811/383/16 не виконана. Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний документ. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, встановленого ст. 627 ЦК України. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Наведені норми дають підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину необхідно вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, в якому зафіксовані правові наслідки цього правочину. Таких правових висновків дійшов й Верховний Суд України у своїй постанові від 25 грудня 2013 року № 6-118цс13 (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 36475613). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом з'ясовано, що на момент укладення оспорюваного договору емфітевзису діяв інший договір оренди тієї ж земельної ділянки між ФГ "Волков" та власником земельної ділянки [PERSON] Суд також враховує і постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили, що підставою для скасування державної реєстрації прав оренди земельної ділянки вказано технічну помилку державного реєстратора, оскільки дія попередніх договорів не закінчилась. Однак за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами не може розцінюватись як технічна помилка в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому вирішення питання щодо скасування такої реєстрації підлягає в судовому порядку. За результатом розгляду адміністративної справи, суд визнав протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області щодо скасування 24 березня 2016 року державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер 3521781500:02:002:0119 площею 5,5647 га за договором оренди землі від 15 лютого 2016 року, укладеного між Фермерським господарством " [PERSON]В." та [PERSON] ( запис про речове право №13566583). Крім того зобов'язано [PERSON] районну державну адміністрацію вчинити дії щодо скасування запису від 28 березня 2016 року про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер 3521781500:02:002:0119 площею 5,5647 га за договором оренди землі від 15 лютого 2016 року, укладеного між Фермерським господарством " [PERSON]В." та [PERSON] ( запис про речове право № 13566583) ( а.с.16-23). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Отже суд приходить до висновку, що державна реєстрація за договором оренди землі від 15 лютого 2016 року, укладеного між Фермерським господарством " [PERSON]В." та [PERSON] ( запис про речове право №13566583) на підставі постанови суду, яка набрала законної сили, не скасована. Крім того в судовому засіданні з'ясовано, що договір оренди землі (кадастровий номер 3521781500:02:002:0119) від 15 лютого 2016 року, укладений між Фермерським господарством "[PERSON]В." та [PERSON] в судовому порядку недійсним не визнавався у тому числі і з підстав вже існуючого та діючого іншого договору оренди землі на ту ж саму земельну ділянку укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 15.12.2008. Отже суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 15 лютого 2016 року, укладений між Фермерським господарством "[PERSON]В." та [PERSON], у встановленому законом порядку є укладеним та зареєстрованим, а тому суд виходитиме саме із наслідків існуючого чинного договору оренди землі від 15 лютого 2016 року. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Частиною 4 ст.18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. В силу статті 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Отже враховуючи викладене суд зазначає, що при наявності договору оренди землі від 15.02.2016, без вирішення питання про його припинення чи розірвання, [PERSON] 13.05.2016 уклав інший договір, за яким передав право користування земельною ділянкою другому відповідачу, що в даному випадку є зловживанням правом на розпоряджання власним майном та одностороння відмова від виконання умов та зобов'язань за зазначеним договором оренди землі. Також діями власника [PERSON] у зв'язку із укладенням Договору користування земельною ділянкою (емфітевзису), порушено право оренди землі позивача та його інтереси на використання орендованого майна, передбачені договором оренди землі від 15 лютого 2016 року. Отже суд приходить до висновку, що в момент укладення договору емфітевзису було допущено порушення вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою ст.203 ЦК України є підставою недійсності такого правочину. Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що в разі, коли одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Абзацем 2 ст.24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. З мотивів викладених вище, суд приходить до висновку, що оскільки договір користування земельною ділянкою (емфітевзис) був укладений під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки від 15 лютого 2016 року, тобто без вирішення питання про припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки, а отже оспорюваним правочином порушене право оренди позивача, тому наявні підстави для визнання договору користування земельною ділянкою (емфітевзис) від 13.05.2016 недійсним. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1600 гривень.

Outcome: approved