Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] у жовтні 2015 року предявила позов до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача в її користь 13349 гривень у рахунок відшкодування суми індексації аліментів за увесь період прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 травня 2010 року стягнено з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 1 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. З 31 березня 2010 року до 02 грудня 2014 року [PERSON] не сплачував аліменти, за вийнятком 300 гривень, які сплачені в січні 2014 року, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2014 року по факту злісного ухилення [PERSON] від сплати аліментів. У звязку із зростанням індексу інфляції протягом 2010-2014 року відбулося знецінення розміру аліментів, а законом передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. З цих підстав просить задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідача в її користь індексацію в розмірі 13349 гривень за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Про час і місце розгляду справи та виклик до суду відповідача повідомлено, в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом публікування оголошення в газеті " Свобода" № 5 (3043) від 20 січня 2016 року, однак відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2015 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], 04 квітня 2009 року в розмірі 300 гривень, щомісячно починаючи з 31 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Як убачається з розрахунку заборгованості по аліментах Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції № 48713/06-34/13 від 10 грудня 2014 року, виконавчою службою проводиться стягнення аліментів за виконавчим листом № 2-3989 з [PERSON] на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 31 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 листопада 2014 року розмір заборгованості за аліментами становить 14700 гривень. Станом на 10 грудня 2014 року сума, яка підлягала сплаті становить 15100 гривень, сума, яка сплачена становить 1600 гривень . Із наведеного розрахунку слідує, що стягнення аліментів з [PERSON] проводилось державною виконавчою службою без нарахування індексації. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2014 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014210010003092 внесені відомості за фактом ухиляння [PERSON] від сплати аліментів в користь [PERSON]Б . Як убачається зі вказаної постанови, в діях [PERSON] не виявлено ознак кримінального правопорушення, установлено, що 02 грудня 2014 року та 09 грудня 2012 року [PERSON] здійснено оплату аліментів окремими платежами по 800 гривень на банківський рахунок дочки [PERSON], на даний час він має тимчасові заробітки, що надає йому можливість перераховувати грошові кошти на банківський рахунок дочки, у звязку з чим кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014210010003092 закрите, за відсутності події кримінального правопорушення . Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховуються аліменти. Відсутність у вказаних вище нормативних актах аліментів серед об'єктів, які підлягають індексації, не є підставою для відмови в проведенні їх індексації, оскільки аліменти є одним із різновидів доходів громадян України. Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України "Про індексацію грошових доходів населення", та при розгляді справи судом установлено, що за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, проте за весь період прострочення сплати аліментів індексація ні органом державної виконавчої служби, ні судом не проводилась, до спірних правовідносин слід застосувати аналогію закону. Застосування аналогії закону в цьому випадку узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України по справі № 6-113 /цс 13 від 06 листопада 2013 року, відповідно до якого розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено підстави для проведення індексації. Зокрема, зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Таким чином, підставою для проведення індексації є перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 103 відсотків. Питання індексації врегульоване Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно наданого позивачкою розрахунку індексації розміру аліментів, проведеного автоматично, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", правильність якого перевірено судом, виходячи з розрахунку заборгованості за аліментами, беручи до уваги розмір щомісячного платежу, який підлягав до сплати відповідачем, з урахуванням фактично сплачених сум, судом установлено, що сума індексації аліментів за період з 31 березня 2010 року по 02 грудня 2014 року становить 13349 гривень. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивачки шляхом стягнення в її користь із відповідача 13349 гривень у рахунок відшкодування суми індексації аліментів. На підставі викладеного, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2 - 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"

Outcome: approved