Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 15.07.2013 року № ЧН/7420681200:03:000/00000256, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 09.12.2013 року № ЧН/7420681200:03:000/00001682, яким затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі (кадастровий номер 7420681200:03:000:0514) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області; визнати недійсним свідоцтво про право власності індексний № 15714285 від 30.12.2013, видане реєстраційною службою Бобровицького районного управління юстиції на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 7420681200:03:000:0514) для ведення особистого селянського господарства на території Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області; скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Бобровицького районного управління юстиції № 9679618 від 30.12.2013 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 7420681200:03:000:0514) для ведення особистого селянського господарства на території Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. Вимоги обґрунтовані тим, що перевіркою, проведеною прокуратурою області, встановлено, що відведення земельної ділянки розміром 2 га, кадастровий номер 7420681200:03:000:0514) для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області та передача її у власність відповідачу [PERSON], відбулась з порушенням вимог ст.ст.118, 198 Земельного кодексу України, ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.50 Закону України "Про землеустрій", ст.16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Так, встановлено, що [PERSON] до Головного управління Держземагенства в Чернігівській області із заявами про надання йому земельної ділянки особисто не звертався, документів, пов'язаних з набуттям у власть цієї земельної ділянки не підписував. Зазначений факт [PERSON] підтвердив особисто при його допиті, а також це підтверджується висновком експерта судово - почеркознавчої експертизи від 20 жовтня 2014 року, яким встановлено, що у заяві на ім'я начальника Головного управління Держземагенства в Чернігівській області та інших документах, пов'язаних з оформленнях зазначеної ділянки у власність підписи [PERSON] є підробними. Крім того, проект землеустрою на земельну ділянку не погоджувався з Браницькою сільською радою Бобровицького району Чернігівської області як суміжним землекористувачем, а також як органом місцевого самоврядування, уповноваженим на погодження проектів землеустрою. У судовому засіданні прокурор Фурсій С.О. підтримав позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Держземагентства у Чернігівській області Коваль В.В. в судовому засіданні позов не визнав. Відповідач [PERSON] у засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про день та час розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Представник третьої особи, Бобровицького районного управління юстиції у Чернігівській області, в судове засідання не з"явився, від них надійшла заява про слухання справи у відсутність представника. Представник третьої особи Браницької сільської ради Бобровицького району у судове засідання також не з"явився. Сільський голова надіслав заяву про слухання справи у відсутність представника сільської ради. Проти задоволення позову не заперечує. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 15.07.2013 року № ЧН/7420681200:03:000/00000256, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що розташована на території Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області орієнтовною площею 2,00 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На цій підставі ПП "Земгеопроект" розроблено проект землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. Наказом ГУ Держземагенства у Чернігівській області від 09.12.2013 р. № ЧН/7420681200:03:000/00001682 зазначений проект затверджений і земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 7420681200:03:000:0514) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Браницької сільської ради Бобровицького району передано у власність відповідачу [PERSON] 30 грудня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Бобровицького районного управління юстиції у Чернігівській області, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9679618 та вирішено провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 7420681200:03:000:0514, розташовану на території Браницької сільської ради Бобровицького району за [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний № 15714285 від 30.12.2013 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 7420681200:03:000:0514, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. Згідно частини 2 статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта Законами України. Відповідно до ч.ч.6,9 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Потім, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Отже, виходячи з даної норми закону, спірна земельна ділянка могла бути передана безоплатно у власність [PERSON] лише за його зверненням до відповідного органу. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області із заявою про надання йому у власність спірної земельної ділянки не звертався, будь-які документи, пов"язанні з набуттям у власність цієї земельної ділянки, не підписував. Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 2604-2613/14-24 від 20 жовтня 2014 року, проведеної в рамках кримінального провадження № 42014270000000102 від 24.04.2014 року за фактом зловживання службовими обов"язками службовими особами ГУ Держземагенства Чернігівської області, встановлено, що підписи від імені [PERSON] у заяві на ім'я начальника Головного управління Держземагентства у Чернігівській області про надання земельної ділянки, заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у технічному завданні на виконання робіт, заяві на ім"я директора ПП "Земгеопроект", у акті про перенесення та закріплення зовнішніх меж земельної ділянки, акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.21-28). Виходячи з положень статті 20 Земельного кодексу України, надання (передача) земельних ділянок громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. У разі передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною, як регламентовано статтею 21 Земельного кодексу України. Таку ж правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові № 6-35цс14 від 14 травня 2014 року. Слід також зазначити, що відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Відповідно до п.9 абз. "а" ч.1 ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Згідно ст.198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Однак, як встановлено в судовому засіданні, в порушення вимог ст.198 ЗК України, ст.33 ЗУ "Про місцеве самоврядування"та ст.50 ЗУ "Про землеустрій"проект із землеустрою земельної ділянки наданої [PERSON] не погоджувався суміжним землекористувачем Браницькою сільською радою Бобровицького району Чернігівської області. Таким чином, відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку з порушенням вимог Закону. Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, аналізуючи доводи позову та докази, надані на обгрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що накази Головного управління Держземагенства у Чернігівській області про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, з передачею у власність земельної ділянки площею 2 га ріллі, для ведення особистого селянського господарства, є недійсними відповідно до п. "г" ч.3 ст.152 ЗК України, адже одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оскільки, судом визнається недійсним рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, то відповідно є недійсним і свідоцтво про його право власності на цю ділянку із скасуванням відповідного рішення про державну реєстрацію права. [PERSON] до реєстраційної служби Бобровицького РУЮ із заявою про реєстрацію права власності не звертався, тому реєстрація права власності на земельну ділянку відбулась з порушенням вимог ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При прийнятті рішення суд враховує те, що фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення її у користування членам територіальної громади землі, яка вибула з її розпорядження незаконно. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення). Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до ст. 88 ЦПК Україниз відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в рівних частинах, виходячи зі ставки судового збору щодо позову немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved