Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання представник Позивача не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву з проханням слухати справу без його участі та заперечення разом із заявою про застосування позовної давності та визнання доказів неналежними. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним Договором № PLJ0RK03641373 від 29.08.2006 року задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості в сумі 23229 грн. 44 коп. за кредитним договором від 29.08.2006 року та судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Даний кредитний договір було укладено сторонами 29.08.2006 року, а строк дії даного договору визначений до 29.08.2007 року. Так, згідно п. 1.1. кредитного договору № PLJ0RK03641373 від 29.08.2006 року, Банк (позивач) зобов'язувався надати Позичальнику (відповідачу) кредитні кошти на строк до 29.08.2007 року, включно, зі щомісячними платежами, в період сплати, Позичальником для погашення кредиту. Періодом сплати вважається період з 21 по 28 число кожного місяця. Відповідач здійснив останній платіж 29 листопада 2006 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався: - за грудень 2006 р. з 29 грудня 2006 року; - за січень 2007 р. з 29 січня 2007 р.; - за лютий 2007 р. з 1 квітня 2007 р.; - за квітень 2007 р. з 29 квітня 2007 р.; - за травень 2007 р. з 29 травня 2007 р.; - за червень 2007 р. з 29 червня 2007 р.; - за липень 2007 р. з 29 липня 2007 р.; - за серпень 2007 р. з 29 серпня 2007 р. Договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судоми законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 6-116 цс13 від 6 листопада 2013 року), початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Крім того, позивач безпідставно просить суд стягнути з відповідача заборгованість по комісії за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, у той час як ні комісія за користуванням кредитом, ні пеня за порушення строків розрахунків умовами договору не передбачені. Позивачем не надано суду в якості письмового доказу оригінал кредитного договору № PLJ0RK03641373 від 29.08.2006 року, а надана копія зазначеного договору не є належним доказом тому, що ця копія не містить зміст між пунктами 2.2.7 та 15.5 й аркуші цього договору не засвідчені підписом відповідача. Таким чином, в наданій копії договору не в повній мірі відображено домовленість сторін й незрозуміло чи взагалі він має відношення до відповідача.

Outcome: dismissed