Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на те, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 25 травня 2012 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 5 800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30, 00% за користування кредитом у розмірі встановленому у договорі на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позивач виконав свої зобов»язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 31 липня 2017 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 107 912 грн. 33 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 5 991 грн. 05 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 92 076 грн. 41 коп., 4 230 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісію, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 5 114 грн. 87 коп. - штраф (процентна складова). В судове засідання позивач повторно не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань за кредитним договором та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення. В судовому засіданні законний представник відповідача [PERSON] та його представник [PERSON], діюча на підставі довіреності від 09 червня 2015 року (а.с.59), позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав набуття чинності рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2014 року про визнання недійсним кредитного договору б/н від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], на підставі якого банком ставиться питання про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вислухавши пояснення законного представника відповідача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Так, між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], [INFO], 25 травня 2012 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 5 800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30, 00% за користування кредитом у розмірі встановленому у договорі на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с. 5, 6, 7-30, 31). Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов»язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї осторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2014 року, яке набуло чинності, [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІ-ї групи за загальним захворювання, страждає психічними розладами здоров»я, а саме шизофренією з 2004 року, перебуває на обліку у лікаря психіатра. При укладенні кредитного договору з ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] страждав на шизофренію параноїдальну, дефектний стан, ускладену психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю і за своєм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с.50-52, 53). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку, його опікуном призначено [PERSON] (а.с.49). Так, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2014 року на підставі ст. 225 ЦК України визнано недійсним кредитний договір б/н від 25 травня 2012 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] (а.с.50-52, 53). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч.ч. 1-3 ст. 202 ЦК України). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК України). Зважаючи на визнаний судовим рішенням, яке набуло чинності, недійсним кредитний договір б/н від 25 травня 2012 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], підстав для задоволення позову немає. За таких правових підстав у позові необхідно відмовити уцілому. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). На підставі вищевикладеного, ст. 11, ч.2 ст. 203, ч.1 ст. 216 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними",

Outcome: dismissed