Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна, а саме квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилаючись на те, що з відповідачем по справі [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, під час якого було придбано спірну квартиру за рахунок спільних коштів подружжя (а.с.3-4). Не погодившись\~із позовом,\~відповідач [PERSON]\~звернулася до\~суду із\~зустрічним позовом\~до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю, оскільки квартира придбана за її особистий кошт. В подальшому доповнила позов та остаточно просила суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01.06.2006 по 23.01.2010, поділ спільного майна подружжя, визнання квартири особистою приватною власністю (а.с.11-12, 23-26). Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі (а.с.8). Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов [PERSON] (а.с.20). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2017 року визнана та погоджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON] щодо розподілу спільного майна набутого під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та під час шлюбу (а.с.52-53). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2017 року скасована та справу повернуто до того ж суду для повторного розгляду заяви про визнання мирової угоди (а.с.100-102). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою від 04 березня 2018 року прийнято справу до провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 04.05.2018 в судовому засіданні протокольною ухвалою мирова угода сторін залишена без розгляду. Ухвалою суду від 04 травня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, поділ спільного сумісного майна, визнання квартири особистою приватною власністю в частині позовних вимог що стосуються майна, яке знаходиться в Царичанському районі Дніпропетровської області, а саме земельну ділянку площею 0,70 га (кадастровий номер 12256850000140001) для ведення особистого селянського господарства за адресою Дніпропетровська обл., Царичанський район, с.Плавещина, земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Дніпропетровська обл., Царичанський район, с. Плавещина, вул. Горького, 26, земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою Дніпропетровська обл., Царичанський район, с.Плавещина, вул. Горького, 26, на домоволодіння за адресою Дніпропетровська обл., Царичанський район, с. Плавещина, вул. Горького, 26 залишено без розгляду. Протокольною ухвалою від 04 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] Ухвалою суду від 14 травня 2018 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна залишено без розгляду з підстав п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Ухвалою суду від 14 травня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та справа призначена до розгляду на 23 травня 2018 року. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник позивача за зустрічним позовом адвокат [PERSON] позов підтримали і, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема, позивач [PERSON]М пояснила, що квартира [ADDRESS] придбана за її особисті кошти, отримані від її матері [PERSON] 25.02.2012 за договором безповоротньої фінансової допомоги. Крім того, факт того, що зазначена квартира є її особистою власністю визнано і відповідачем [PERSON] шляхом укладенням мирової угоди між сторонами. Останній в даній квартирі жодного дня не проживав, посилаючись на те, що вона придбана саме за кошти її батьків. Також зазначила, що після придбання спірної квартири у неї з [PERSON] шлюб носив характер гостинного. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив, не скористався правом надання відзиву на позов. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на надані письмові пояснення на позов, зокрема проте, що спірна квартира придбана у шлюбі, а отже є спільним майном подружжя. Що стосується договору безповоротньої фінансової допомоги, укладеного між [PERSON] та її матірю [PERSON] начебто 25.02.2012, то вважає це таким, що не відповідає достовірності, оскільки при поданні свого первісного позову, позивач [PERSON] про такий договір не зазначала і не надавала його копії, тому виникають сумніви у його укладенні саме в зазначений період. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз'яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France, суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.5). 13 лютого 2017 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). 12\~липня 2012\~року була\~придбана квартира [ADDRESS] (м. Дніпропетровськ), що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 12 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5487. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12 липня 2012 року було оформлено на [PERSON] (а.с.7). Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст.61\~Сімейного кодексу\~України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Відповідно до положень\~ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1)час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017, справа №6-399-цс17. Згідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов'язаний з'ясувати, чи це майно може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Розглядаючи справу, суд враховує, що факт придбання спірної квартири за особистий кошт [PERSON] не заперечував і відповідач [PERSON] під час укладання мирової угоди по цій цивільній справі. Крім того, ці обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] і [PERSON] вона знає тривалий час, а саме років 20 та 10 відповідно. Неодноразово вона і [PERSON] обговорювали придбання квартири для [PERSON] Свідок допомагала шукати квартиру, робити в ній ремонт. [PERSON] був проти придбання квартири, в ній жодного дня не проживав, не приймав участі у ремонті квартири. Свідок знає, що гроші на квартиру давали батьки [PERSON], утім при передачі коштів, свідок присутньою не була. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сторін по справі тривалий час, майже 10 років по роботі. Коли у [PERSON] почалися проблеми із бізнесом, він хотів переїхати до Царичанки, тоді як [PERSON] хотіла придбати квартиру у м. Дніпро. За присутності свідка у [PERSON] була розмова з її батьком, який сказав, що у придбані квартири вони допоможуть грішми. В подальшому свідок дізналася, що на придбання квартири [PERSON] надали кошти батьки. Крім того, [PERSON] мав обувний бізнес, а також [PERSON] і [PERSON] займалися у Царичанці ягодами, хоча більше займалася ягодами [PERSON] Після придбання квартири на вулиці Путилівська, 8 в м. Дніпро (м.Дніпропетровськ), ремонт в ній робила лише [PERSON] і жодного дня [PERSON] в цій квартирі не мешкав, не утримував її. Взагалі після придбання квартири сторони вже не проживали як подружжя, лише іноді зустрічалися. Свідок [PERSON] суду показала, що коли в сімї [PERSON] та [PERSON] почалися особисті проблеми, батьки її та [PERSON] прийняли рішення надати сестрі кошти на придбання квартири, щоб у подальшому вона не претендувала на спадщину після них, оскільки батьки мають трьох дітей. Кошти були передані на родинному святі та оформленні договором для надійності що [PERSON] в подальшому не претендує на спадщину після них. У пошуку квартири, її ремонт, [PERSON] участі не приймав, жодного дня в цій квартирі не проживав. Крім того, зі слів [PERSON], свідок знає, що [PERSON] з 2012 року став агресивно поводитися, і лікувався. Під час проживання у пос. Кіровське, подружжя мало спільний бюджет, в подальшому [PERSON] продав будинок у Кіровському і вклав гроші у свій обувний бізнес, а [PERSON] займалася ягодами у Царичанці. Під час придбання квартири на вулиці Путилівська, 8 в м. Дніпро та в подальшому, [PERSON] та [PERSON] разом не проживали. [PERSON] взагалі нервував, що квартира не є престижною та придбана за кошти батьків. Батьки мали свої збереження, оскільки тривалий час проживали за кордоном, після повернення батько був приватним підприємцем. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю [PERSON] Коли у доньки с [PERSON] почалися проблеми у сімї, то вони з батьком прийняли рішення надати [PERSON]М кошти на придбання квартири зі своїх збережень, оскільки 6 років жили у Германії, а потім чоловік та вона офіційно займалися підприємницькою діяльністю. На якомусь сімейному святі, коли зібралися всі три доньки, вони сказали, що дають кошти [PERSON] на придбання житла, а вона в подальшому не буде претендувати на спадщину після смерті батьків. Чоловік запропонував оформити все письмово і диктував текст угоди, а вона писала. [PERSON] знав, що на придбання квартири батьками [PERSON] надавалися кошти, і в пошуку квартири, в її ремонті участі не приймав. Після її придбання жодного дня в цій квартирі не проживав, в ній проживала [PERSON] з дитиною, а [PERSON] проживав у Царичанці. В подальшому свідок дізналася про продаж цієї квартири по підробленій довіреності, проте, що доньку виселяли. Заперечуючи проти позову, представник третьої особи [PERSON] настоював, що квартира придбана у шлюбі і це презюмується. Водночас, з огляду на надані докази, встановленні обставини по справі, покази свідків, визнання обставин придбання квартири [ADDRESS] відповідачем [PERSON] укладенням мирової угоди, суд приходить до висновку про доведення факту придбання спірної квартири за особисті кошти позивача [PERSON], а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період 01.06.2006 по 23.01.2010, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначенно іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Цивільний процесуальний кодекс України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення відповідно до положень ст. 315 цього Кодексу, але це можливо за певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] для вирішення яких необхідно було розглядати питання встановлення факту проживання однією сімєю залишено без розгляду, то це фактично виключає необхідність встановлення юридичного факту проживання сторін по справі однією сім'єю без укладення шлюбу, оскільки його встановлення не тягне за собою виникнення права власності, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно із\~ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30). З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Outcome: partial