Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач АТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 25.11.2005 року між Пат "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", та позичальником [PERSON] укладено Договір кредиту № 15-93/36-10318/05, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 24000 дол. США на строк з 25.11.2005 року по 24.11.2025 року зі сплатою процентів, виходячи з 13% річних. Відповідачу кредит потрібен для придбання квартири за адресою [ADDRESS] . В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 19.12.2019 року сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 4588,46 дол. США, яка складається: -Сума залишку заборгованості за кредитом - 2808,05 дол. США. -Сума по відсотках - 1780,41 дол. США Зобов`язання [PERSON] за договором № 15-93/36-10318/05 від 25.11.2005 року забезпечений договором поруки №15-94/36-11014/05 від 25.11.2005 року та [PERSON] . Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 4588,46 дол. США. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с.35). Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, про дати слухання справи були повідомлені належним чином, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів (зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет. (а.с.41,55). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлені відповідачі про день і час слухання справи, не з`явилися до суду, не повідомили причини своєї неявки в судове засідання, не надали відзив на позовну заяву. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.11.2005 року між Пат "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", та позичальником [PERSON] укладено Договір кредиту № 15-93/36-10318/05, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 24000 дол. США на строк з 25.11.2005 року по 24.11.2025 року зі сплатою процентів, виходячи з 13% річних. Відповідачу кредит потрібен для придбання квартири за адресою [ADDRESS] . В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 19.12.2019 року сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 4588,46 дол. США, яка складається: -Сума залишку заборгованості за кредитом - 2808,05 дол. США. -Сума по відсотках - 1780,41 дол. США (а.с.16). Зобов`язання [PERSON] за договором № 15-93/36-10318/05 від 25.11.2005 року забезпечений договором поруки №15-94/36-11014/05 від 25.11.2005 року [PERSON] (а.с.11-12). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом п. 3.1,3.2 укладеного Договору поруки,- поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. (а.с.11-12). Відповідно до п. 3.2 укладеного Договору поруки солідарні боржники залишаться зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані повністю. (а.с.32). Відповідно до положень ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо, що передбачено ч.1 ст.543 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, обіг іноземної валюти обмовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 р. № 959-Х11 « Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом КМУ від 19.02.1993 р. № 15-93 « Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994 р. № 185/94-ВР « Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти- фізичні особи, які перебувають на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язання грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів ( суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року в справі № 761/12665/14ц (провадження № 14-134цс18) зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 16.01.2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором та в добровільному порядку не сплачує заборгованість, враховуючи викладене, а також той факт , що умовами договору поруки встановлена солідарна відповідальність, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 15-93/36-10318/05 від 25.11.2005 року, яка станом на 19.12.2019 року становить -4588,46 доларів США. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. В зв`язку з чим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати - судовий збір в сумі 2002 грн., з кожного по 1051 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved