Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Приватне Акціонерне Товариство „ Лізинг інформаційних технологій (далі ПАТ "Лізинг інформаційних технологій") звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 120763260 від 23.07.2013 року та за договром № 121011019 від 26.09.2013 року, трьох процентів річних та індексу інфляції за весь час прострочення , в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задовольнянню по наступних підставах. У судовому засіданні встановлено, що 23.07.2013 року між ПАТ " Лізинг інформаційних технологій" та відповідачем [PERSON] був укладений договір №120763260 від 09.01.2013 року про надання відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме плейєру Apple iPod nano 7 Gen 16 GB Pink. 26.09.2013 року між ПАТ " Лізинг інформаційних технологій" та відповідачем [PERSON] був укладений договір №121011019 від 26.09.2013 року про надання відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме телефон мобільний Apple iPhone 4 8 Gb Black. Згідно умов Договору №120763260 від 23.07.2013 року відповідач зобов'язувалася сплачувати платежі у загальній сумі 1850,00 грн., в наступному порядку: перший платіж у розмірі 16,67 % від загальної суми платежів та 5 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Згідно умов Договору №1121011019 від 26.09.2013 року відповідач зобов'язувалася сплачувати платежі у загальній сумі 4393,00 грн., в наступному порядку: перший платіж у розмірі 10 % від загальної суми платежів та 9 платежів рівними частинами щомісячно. Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з п.1 ч.2 ст.10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець зобов'язаний передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В порушення вищезазначеної норми Закону позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Факт належного виконання лізингодавцем взятого на себе обов'язку щодо передачі лізингоодержувачу предмета лізингу, відповідно правил отримання ІТ-обладнання підтверджується актом прийома -передачі, накладної, тощо, однак в супереч ст.. 60 ЦПК України позивач суду не надав суду доказів передачі лізингоодержувачу предмета лізингу. Крім того суд критично оцінює посилання позивача на Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Позивач на підтвердження своїх позолвних вимог посилається на правила отримання обладнення,однак дані Правила жодним чином в договорі не ідентифіковані, а тому суд не може встановити з якими саме правилами відповідача знайомили під час підписання договору. Підпису відповідача на даних правилах немає, а посилання позивача на те, що зазначені правила є доступними на офіційному сайті позивача, не можуть бути доказом того, що відповідач з даними правилами ознайомлений та визнає їх. Відповідно до діючого законодавства а саме ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За таких обставин позивач, на думку суду не довів наявність у відповідача перед ним боргових зобов'язань. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 258, 267, 526, 530, 533, 536, 549-552, 625, 806, 807 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 3, 4, 6, 10, 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" та,

Outcome: dismissed