Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариства комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вишенський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивований тим, що 22.06.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк"Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №VІW3GK00841465 згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 128 730 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] уклали договір іпотеки №VІW3GK00841465 від 22.06.2007 року. Згідно п. 33.3 (умов) договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83.60, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 04.10.2006 року. 27.01.2011 року державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Урус А.І. при примусовому виконанні виконавчого провадження на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості з [PERSON] накладено арешт на нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83,60 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки. Дане обтяження державного виконавця зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, що підтверджується витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна за №30336927 від 16.02.2011 року. Згідно Інструкції "Про проведення виконавчих дій" №74/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Просить звільнити з-під арешту, накладеного 27.01.2011 року державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції на нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83,60 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" Сауляк Є.В., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Захаренко О.В. в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи через оголошення у пресі, а саме в газеті "Вінниччина" від 28.03.2014 року №24 (22866), про причини неявки суд не повідомила Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.06.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №VІW3GK00841465 згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 128 730 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] уклали договір іпотеки №VІW3GK00841465 від 22.06.2007 року. Згідно п. 33.3 (умов) договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83.60, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 04.10.2006 року. 27.01.2011 року державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Урус А.І винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-9011/2011 року виданого 06.12.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення коштів з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" в сумі 1 200 931 грн. 91 коп. та накладено арешт на все майно боржника [PERSON], зокрема 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83,60 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки. Із Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна №30336927 від 16.02.2011 року вбачається, що накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, однак наявність накладеного державним виконавцем арешту є перепоною для реалізації банком предмета іпотеки та порушує майнові інтереси банку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і має підстави для задоволення заявлених вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved