Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

19.12.1991 року помер батько позивачки [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, так як проживала з ним в одному дворі. Інші спадкоємці на спадщину не претендують. До складу спадщини входить 1/5 частина житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Покровська, 14 с. Сумівка Бершадського району Вінницької області, яка належала померлому, як члену колгоспного двору. Однак, оформити спадкове майно вона позбавлена можливості, так як за життя її батько не встиг зареєструвати своє право та отримати правовстановлюючий документ. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 19.12.1991 року, право власності на 1/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого по вул. Покровській,14 в с. Сумівка Бершадського району Вінницької області. Позивач [PERSON], до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідачі також надали на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 11.12.2017 року, ухвалою від 13.12.2017 року даний позов залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків. В подальшому, після усунення визначених суддею недоліків, ухвалою від 02.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 26.02.2018 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження. З довідки Бершадського районного відділу ДРАЦС №3262-16.2-35 від 18.08.2017 року вбачається, що виконавчим комітетом Сумівської сільської ради Бершадського району Вінницької області20.12.1991 року за №17 було складено актовий запис про смерть [PERSON], який помер 19.12.1991 року в с. Сумівка Бершадського району Вінницької Області. У цій же довідці вказано, що 05.08.1954 року народилась [PERSON] та її батьками, згідно актового запису, вказано [PERSON] та [PERSON]; 31.10.1971 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та її прізвище змінилось на "Ярмійчук". Вищевказані докази підтверджують, що позивачка є дочкою померлого [PERSON] та спадкоємицею першої черги на його майно. За даними, вказаними у довідці Сумівської сільської ради №351 від 23.08.2017 року, окрім позивачки, спадкоємцями після смерті [PERSON] є інші його діти: [PERSON] та [PERSON] При цьому, згідно довідки цієї ж сільської ради №349 від 23.08.2017 року, спадщину після смерті батька прийняла фактично [PERSON], яка постійно проживала з померлим з 1954 року до дня його смерті 19.12.1991 року. Відповідачі подали нотаріусу письмові заяви про відмову від прийняття спадщини, копії яких наявні в матеріалах справи. Постановою нотаріуса від 05.12.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Згідно довідки №335, виданої Сумівською сільською радою Бершадського району Вінницької області 16.08.2017 року, житловий будинок № 14 по вул. Покровська (бувша Чапаєва), 14 в с. Сумівка Бершадського району Вінницької області відносився до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до складу колгоспного двору входили: голова двору - [PERSON], який помер 19.12.1991 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За життя [PERSON] не оформив права власності на частку житлового будинку, яка йому належала, тому на даний час, правовстановлюючий документ відсутній, що унеможливлює оформити спадщину після його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що правовідносини виникли між сторонами до 01.01.2004 року, а тому, як слідує із роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, до правовідносин які виникли до набранням чинності ЦК України в редакції 2004 року слід застосовувати законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963 року), зокрема розділом VІІ "Спадкове право". Так, із приписів ст.ст.524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР, вбачається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, або місцезнаходження майна. Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, вважається, що він прийняв спадщину. Згідно ст. 101 ЦК Української РСР, в редакції від 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що згідно довідки №335, виданої Сумівською сільською радою Бершадського району Вінницької області 16.08.2017 року, житловий будинок № 14 по вул. Покровська (бувша Чапаєва), 14 в с. Сумівка Бершадського району Вінницької області відносився до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до складу колгоспного двору входили: голова двору - [PERSON], який помер 19.12.1991 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], - вони є власниками вказаного будинку у рівних частина по 1/5 частині кожен. Однак, спадкодавецьКокоша В.А. за життя не отримував правовстановлюючі документи та не зареєстрував своє право власності у відповідних органах, що унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved