Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що відповідно до укладеного договору DNH4KP55970061 від 02.11.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2086 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором він станом на 18.01.2016 року має заборгованість 13 321 грн. 41 коп., яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3866 грн. 90 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 610 грн. 54 коп. (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору в сумі 13 321 грн. 41 коп. та судовий збір. \~\~\~\~\~\~\~\~ Представник позивача до суду не з'явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~\~\~\~\~\~\~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, просить застосувати позовну давність на підставі ст.ст. 256, 257 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає в задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та [PERSON] 02.11.2006 року було укладено договір DNH4KP55970061, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 2086 грн. 50 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою відповідача. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із кредитного договору DNH4KP55970061 від 02.11.2006 року (а.с.6) вбачається, що банк надає позичальнику споживчий строковий кредит у сумі 2086 грн. 50 гривень на придбання побутової техніки строком з 02.11.2006 року по 02.11.2009 року зі сплатою 25,08% процентів річних. Згідно розрахунку заборгованості у відповідача [PERSON] станом на 18.01.2016 року утворилась заборгованість в сумі 13 321 грн. 41 коп., яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3866 грн. 90 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 610 грн. 54 коп. (процентна складова) (а.с.4-5). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування позовної давності. В обґрунтування свого клопотання додав посвідчення серії МВ № 011527 від 22.05.2015 року згідно якого він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій (а.с.27,28). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» №1275 від 20.05.2014 року, були внесені зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (п.15), яким передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Окрім того, відповідно до матеріалів справи, кредитний договір було укладено 02.11.2006 року, а свої обов'язки за договором, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач почав порушувати одразу після укладення договору, позаяк не здійснював належних платежів по укладеному договору. З Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі-Умов) вбачається, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п. 5.5 цих Умов) (а.с. 10). Згідно з п. 2.1 цих же Умов, які разом з заявою позичальника складають між банком і відповідачем договір - строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, який згідно до заяви діє по 02.11.2009 року з моменту його підписання. (а.с. 6,7). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). На підставі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦПК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до кредитного договору DNH4KP55970061 від 02.11.2006 року Банк надав Позичальнику строковий кредит у сумі 2086 грн.50 коп. на строк 36 місяців по 02.11.2009 року включно. Як вбачається з п. 5.5 Умов терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, а отже термін позовної давності по вимогам закінчився 02.11.2014 року. В порушення ч. 5 ст. 261 ЦПК України Банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в 2016 році, представник позивача у судове засідання не зявився, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався, а отже суд вважає, що позов задоволенню не підлягає у звязку з пропущенням строку звернення до суду. Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення ч. 3 вказаної статті, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. (Такий правовий висновок зроблений у Постанові Верховного Суду України по справі № 6-25цс15, 18.03.2015 р.). З матеріалів вбачається, що відповідач заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 27). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі ст.ст. 253, 256-258, 261, 265, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed