Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою №37 в будинку 16а по бульвару Перова у м. Києві та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що крім нього в даній квартирі зареєстровані: син позивача - [PERSON] та відповідач [PERSON], син колишнього власника квартири, однак, відповідач з серпня 2011 року у вищезазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, тому всі обов'язки по утриманню житла вимушений нести позивач, як власник житла, що спонукало позивача звернутись за захистом своїх інтересів до суду шляхом пред'явлення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є предметом позову На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] до початку судового засідання звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки позивача просить ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 грудня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва позов [PERSON] до [PERSON], 3-ті особи Публічне акціонерне товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/2080/74/30778 від 30.03.2006р. у розмірі, встановленому Заочним Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2009р. (справа № 2-2553/09) - 415 887,89 гри. (чотириста п'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень вісімдесят дев'ять копійок), яка складається з суми: заборгованість за кредитом - 372 673, 17 грн.; заборгованість за відсотками - 28 396,08 грн.; пеня за прострочення кредиту - 2 558,34 грн.; пеня за прострочення погашення відсотків - 12 260,29 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: 3-кімнатну квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 70,00 (сімдесят) кв.м., жилою площею 44,30 (сорок чотири цілих тридцять сотих) кв.м. (з урахуванням 80% площі заскленого балкона та 30% площі незаскленого балкона), шляхом визнання за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], права власності на 3-кімнатну квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 70,00 (сімдесят) кв.м., жилою площею 44,30 (сорок чотири цілих тридцять сотих) кв.м. (з урахуванням 80% площі заскленого балкона та 30% площі незаскленого балкона) на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та н. 5.5.1. Іпотечного Договору від 13.03.2006р. зареєстрованого в реєстрі за №" Д-466 (а. с. 12-14). За відомостями, які містяться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира під номером [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, номер запису про право власності: 11666055; підстава: рішення Дніпровського районного суду міста Києва №755/27177/13-ц від 20.12.2013 року. Згідно відомостей, наданих Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (вих.. №1036) від 17.03.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06 червня 2016 року (а.с.9). Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як роз'яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що з моменту переходу права власності на спірну квартиру до нового власника у попереднього власника квартири та членів його сім'ї, відповідача по справі, припиняється право користування житловим приміщенням. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] з 2011 року не проживає в квартирі [ADDRESS] особисті речі відповідача у зазначеній квартирі відсутні, наміру проживати в спірній квартирі відповідач не має, за комунальні послуги не сплачує та не несе інших витрат по утриманню житла, ці обставини підтверджуються Актом від 16 березня 2017 року, який складено мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с. 21) Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки колишній власник квартири, добровільно виселився з квартири та забрав свої особисті речі, однак з реєстраційного обліку членів сім'ї не зняв, в даному випадку відповідача у справі, який залишається зареєстрованим в даному житловому приміщенні, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства. Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідач більше року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує. Як вбачається з предмету позовних вимог, позивачем окремо пред'явлено позовні вимоги до відповідача про зняття [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи із того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON]на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: partial