Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

3 грудня 2013 року позивач звернувся до Краснокутського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 27 лютого 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Комерційний Банк „Дельта", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство „Дельта Банк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 004-20931-270208, відповідно до якого позивач зобов"язувався відкрити відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті - гривні, та надати платіжну картку для здійснення платіжних операцій. У відповідності до умов вказаного договору, відповідач зобов"язувався щомісячно, в установлені строки, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати проценти, нараховані за користування кредитною лінією та суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості. Однак, [PERSON] порушив взяті на себе зобов"язання по кредитному договору і станом на 25 грудня 2012 року має прострочену заборгованість в сумі 6682,96 грн. Добровільно погасити заборгованість відповідач відмовляється, на неодноразові попередження про необхідність повернення кредитних коштів не реагує, що змусило позивача звернутися до суду. Крім того, позивач прохав також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 229,40 грн. У відкрите судове засідання представник позивача не з»явився, однак надав до суду заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити. Крім того, прохав суд слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що у 2008 році він дійсно укладав кредитний договір з ТОВ «Дельта Банк», та користувався кредитною карткою, однак, на його думку, в повному обсязі та своєчасно повертав кредитні кошти. В зв»язку з цим прохав в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до кредитного договору № 004-20931-270208, укладеного 27 лютого 2008 року між ТОВ „Комерційний Банк „Дельта" та [PERSON], відповідач отримав кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. (на день укладення договору ліміт даної кредитної лінії становив 3000,00 грн.), які використовуються для розрахунків за товари чи послуги, придбані у суб»єктів господарювання, зняття готівки та вчинення інших операцій, передбачених договором. Таким чином, між сторонами склалися договірні відносини, врегульовані ЦК України, а саме: ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Після отримання картки, відповідач використовував кошти, надані йому банком, для розрахунків за товар чи послуги за власним розсудом, однак у встановлені договором строки не повертав їх. В зв"язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 25 грудня 2012 року становить 6682,96 грн., з яких: тіло кредиту - 3497,64 грн., заборгованість по відсоткам - 1092,04 грн., заборгованість за комісіями - 2093,28 грн. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком ціни позову, наданим позивачем. Про існуючу заборгованість та необхідність її погасити відповідач неодноразово попереджався поштовими повідомленнями. В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно до п.1 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт порушення відповідачем договірних зобов"язань знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На цих підставах суд визнає, що вимоги ПАТ «Дельта Банк» законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Натомість, заперечення [PERSON] проти позову нічим не аргументовані та не підтверджені належними доказами. Суд погоджується з розрахунком заборгованості за договором, а також з виписками по розрахунках та визнає їх належними доказами по справі. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 229,40 грн., що підтверджено квитанцією про сплату. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved