Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє представник по довіреності [PERSON], 23 серпня 2016 року, після чого 05 вересня 2016 року, 17 жовтня та 02 грудня 2016 року звернувся до суду з уточненими позовами до прокуратури Полтавської області про визнання рішення слідчого Магда Владислава Леонідовича слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 30 жовтня 2015 року про закриття кримінального провадження від 13 серпня 2015 року №42015170090000111 протизаконним і неправомірним, визнання бездіяльності слідчого відділу прокуратури Полтавської області при розгляді кримінального провадження від 13 серпня 2015 року №42015170090000111 та надання неправомірної інформації стосовно розслідування вказаного кримінального провадження, визнання протиправними дії про відмову слідчого слідчого відділу прокуратури Полтавської області [PERSON] у встановленні істини стосовно надання матеріалів слідчим СВ [PERSON] в Полтавській області [PERSON] при направленні матеріалів до Полтавського відділення ХНДІСЕ для проведення судово-технічної експертизи стосовно наказів №599 від 25 жовтня 2006 року ХК «АвтоКрАЗ», стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 50 000 гривень через Державну казначейську службу України за здійснення протизаконного рішення стосовно постанови від 30 жовтня 2015 року про закриття кримінального провадження, безпідставну відмову від розслідування кримінального провадження, безпідставну відмову від виконання вимог ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави по справі №554/14146/15-к від 01 грудня 2015 року стосовно скасування постанови слідчого Магда В.Л. про закриття кримінального провадження від 13 серпня 2015 року №42015170090000111 та відмови від виконання вимог, викладених в ухвалі суду від 01 грудня 2015 року по справі №554/14146/15-к, які необхідно здійснити при розслідуванні кримінального провадження від 13.08.2015 року №42015170090000111, покладення обовязку на Державну казначейську службу України у безспірному порядку перерахувати з відповідного Казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями слідчого Магда В.Л. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2016 року провадження у справі за позовом [PERSON], в інтересах якого діє представник по довіреності [PERSON] до Полтавської обласної прокуратури, треті особи: слідчий слідчого відділу Полтавської обласної прокуратури [PERSON], Державна казначейська служба України, про визнання рішення слідчого Магда В.Л. слідчого відділу Полтавської обласної прокуратури про закриття кримінального провадження протизаконним і неправомірним, визнання бездіяльності слідчого відділу Полтавської обласної прокуратури при розгляді кримінального провадження, надання неправомірної інформації стосовно розслідування кримінального провадження, визнання протиправними дій слідчого Магда В.Л. слідчого відділу прокуратури Полтавської області у встановленні істини закрите, а в решті вимог постановлено продовжити розгляд цивільної справи (а.с.115-117). В обґрунтування позову вказував, що 13 серпня 2015 року прокуратурою міста Кременчука було порушено кримінальне провадження №42015170090000111 за ч.1 статті 366 КК України по факту надання для проведення технічної експертизи Полтавському відділу ХНДІСЕ завідомо підроблених документів слідчим слідчого відділу [PERSON] в Полтавській області [PERSON], метою яких було отримання неправдивого висновку стосовно наказу №599 від 25 жовтня 2006 року ХК «АвтоКрАЗ», на цій підставі закрити кримінальну справу від 20 лютого 2012 року №12315018 з кримінальним провадженням від 05 березня 2013 року № 12013180090000346. Розслідування кримінального провадження було доручено слідчому відділу прокуратури Полтавської області в особі слідчого Магда В.Л. Однак слідчий, не здійснивши жодної оперативно-розшукової дії, 30 жовтня 2015 року, тобто через 2,5 місяці після порушення, виніс постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави 01 грудня 2015 року було скасоване закриття кримінального провадження від 13 серпня 2015 року №42015170090000111. 28 грудня 2015 року він, як свідок здійснення кримінального злочину слідчим Фроловим І.А., надав слідчому слідчого відділу Полтавської обласної прокуратури [PERSON] показання стосовно здійснення кримінального злочину слідчим Фроловим І.А. В червні 2016 року він здійснив другу спробу для дачі додаткових показань стосовно здійснення кримінального злочину слідчим Фроловим І.А., але слідчий Магда В.Л. відмовився з незрозумілих причин від отримання його додаткових показань, заявивши, що кримінальне провадження від 13 серпня 2015 року №42015170090000111 нібито закрите, хоч ні він, ні його син [PERSON] інформацію стосовно закриття кримінального провадження не отримували. Тоді він 02 липня 2016 року направив свої додаткові письмові свідчення до слідчого відділу прокуратури Полтавської області з вимогою передати кримінальне провадження від слідчого Магда В.Л. до слідчого, проживаючого в [INFO], для неможливості упередженого розгляду кримінального провадження. 26 липня 2016 року він отримав відповідь від заступника начальника слідчого відділу Полтавської обласної прокуратури [PERSON] Він не вірить, що кримінальне провадження закрите саме 28 грудня 2015 року, тобто в день дачі показань, як свідка здійснення злочину. Крім того, слідчий Магда В.Л. заявляв, що кримінальне провадження він закрив приблизно в лютому-березні 2016 року. Отже, розбіжності в показаннях, наданих в листі слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 26 липня 2016 року №17/1-4101-15, а це 28 грудня 2015 pоку, без вказаного номеру постанови про закриття кримінального провадження, не вказавши конкретної особи, яка закривала кримінальне провадження, і яке відношення має слідчий з особливо важливих справ (прізвище не вказано) до кримінального провадження, яке знаходиться у слідчого слідчого відділу прокуратури Полтавської області, але проживаючого і працюючого в місті Кременчуці - [PERSON], зрозуміло мабуть тільки [PERSON], бо інформацію стосовно передачі кримінального провадження від одного слідчого до другого він та його син не отримували, а по показаннях слідчого Магда В.Л. він закрив кримінальне провадження приблизно в лютому-березні 2016 року. Йому не зрозуміло, як можна здійснити закриття кримінального провадження в грудні 2015 року другим невідомим слідчим, якщо до лютого-березня 2016 року кримінальне провадження ще знаходилось у слідчого Магда В.Л. Тому для встановлення істини він звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача по довіреності [PERSON]Н позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення та додатково пояснив, що більше чотирьох років моральних страждань не пройшли для нього безслідно, особи, дії яких спричинили йому ці страждання, на його думку діяли протиправно, а їх протизаконна бездіяльність викликали у нього тяжкі моральні переживання, нервову напругу, безсоння, психологічні розлади і як наслідок погіршення його стану здоровя, внаслідок чого він просив суд стягнути з відповідача прокуратури Полтавської області на користь позивача шляхом списання у безспірному порядку через Державну казначейську службу України 50 000 гривень моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи судом належним чином був повідомлений, про що свідчить зворотна поштова розписка на а.с.142. Представник відповідача прокуратури Полтавської області по довіреності прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав письмове заперечення, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відносно заявлених вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 гривень позивач посилається, як на підставу, на ч. 6 статті 1176 ЦК України, тобто він вважає, що завдана моральна шкода підлягає стягненню з прокуратури Полтавської області на загальних підставах. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Таким чином позивач повинен довести наявність складу цивільно-правової відповідальності відповідача. Обґрунтовував своє заперечення також статтею 56 Конституції України та статтею 1174 Цивільного кодексу України. У рішенні Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладаються саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою КМУ від 15 квітня 2015 року №215, визначено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Отже, виходячи з положень зазначених вище нормативних актів Державна казначейська служба України є належним відповідачем щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі унаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відтак, вимоги про стягнення з прокуратури Полтавської області 50 000 гривень на його думку є неправомірними, оскільки прокуратура області є неналежним відповідачем за даними вимогами. Пунктами 4 і 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, якими доказами це підтверджується, а суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Однак, позивачем при подачі позовної заяви до суду не надано доказів на підтвердження факту наявності моральних страждань, втрат немайнового характеру, розрахунок завданої моральної шкоди. Тому вважав, що позовні вимоги представника позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 гривень задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. Третя особа слідчий слідчого відділу Полтавської обласної прокуратури [PERSON] та представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать поштові зворотні розписки на а.с. 82,98,101,106,127,128,140,141. Вислухавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказані норми були розяснені сторонам та їх було попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що 11 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до прокурора міста Кременчука з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив внести в ЄРДР відомості про вчинення слідчим СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області лейтенантом міліції [PERSON] умисних дій щодо службового підроблення вилученої копії наказу ХК «АвтоКрАЗ» від 25 жовтня 2006 року №599, які на його думку підлягають кваліфікації за ч.1 статті 366 КК України та розпочати досудове розслідування, залучити його до кримінального провадження, як потерпілого, якому кримінальним правопорушенням заподіяно моральну шкоду (а.с.5-8). Прокуратурою міста Кременчука було повідомлено позивача, що відомості про кримінальне правопорушення за статтею 366 КК України було внесено до ЄРДР за №42015170090000111 від 13 серпня 2015 року та відповідно до статті 216 КПК України кримінальне провадження направлене за підсудністю до прокуратури Полтавської області (а.с.9,10). Згідно постанови слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області [PERSON] від 30 жовтня 2015 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №42015170090000111 від 13 серпня 2015 року, закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 366 КК України (а.с.12,13), про що поінформовано заявника [PERSON] (а.с.11). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2015 року постанову слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області [PERSON] від 30 жовтня 2015 року про закриття кримінального провадження №42015170090000111, було скасовано (а.с.14). 25 грудня 2015 року постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області [PERSON] у визнанні потерпілим [PERSON] у кримінальному провадженні №42015170090000111 було відмовлено та її копію було направлено на адресу [PERSON] (а.с. 21,22). 28 грудня 2015 року постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області [PERSON] кримінальне провадження №42015170090000111 внесене до ЄРДР 13 серпня 2015 року, було закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 366 КК України, про що поінформовано заявника [PERSON] (а.с.72-74,76). Вказану постанову слідчого заявник [PERSON] у встановленому порядку відповідно до вимог КПК України не оскаржував, про що повідомив у судовому засіданні представник позивача [PERSON] Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п.5 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Згідно статті 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та нших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. В розумінні норми статті 1176 ЦК України та спеціального Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якими врегульовані спірні правовідносини, шкода та моральна шкода за вказаних позивачем обставин відшкодуванню не підлягає. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозвязку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed