Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» (далі по тексту - відповідач) про визнання недійсною угоди про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12.06.2019 року працівник - [PERSON] був допущений до роботи роботодавцем ТОВ «AIM PIEЛТІ КИЇВ» та йому було доручено виконання роботи молодшого менеджера з продажів. Основним видом діяльності ТОВ «AIM РІЕЛТІ КИЇВ» є купівля та продаж власного нерухомого майна, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту, рекламні агентства, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Безпосередньо позивачу доручали роботу з показу клієнтам пропонованих Відповідачем - TOB «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» до продажу об`єктів нерухомості, спілкування з клієнтами з питань продажу оглянутих приміщень, передачі складених роботодавцем документів, тощо. Офіційно трудові відносини між роботодавцем - ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» та працівником - [PERSON] не були оформлені, що було пояснено необхідністю проходження навчання та випробувального терміну. Оплата праці здійснювалась в готівковій формі. Факт виплати заробітної плати підтверджується перепискою між [PERSON] та [PERSON] (засновником ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ») у Вайбер про сплату заробітної плати. 10 січня 2020 року між ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» та [PERSON] була укладена угода про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації. За змістом вказаної угоди Консультант - [PERSON] надає підприємству - ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» консультаційні послуги у сфері ріелторської діяльності та в зв`язку з цим отримує доступ до комерційної таємниці та конфіденційної інформації підприємства - ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» (п. 1.1. Угоди). Перелік інформації з обмеженим доступом сторони викладений в Додатку №1 до Угоди і цей перелік фактично передбачає надання позивачу і віднесення до обмеженої всієї інформації щодо діяльності підприємства, зокрема: щодо організації управлінських процесів, стратегій розвитку, маркетингу та виробництва, фінансів та бухгалтерії, контрагентів, персоналу тощо. За порушення зобов`язань, визначених угодою, позивач, як консультант мав сплатити збитки, упущену вигоду та штраф у розмірі 250000,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларам США (п. 3.2.11 Угоди). Сторони погодились, що спори, у зв`язку із вказаною угодою передаються на розгляд третейському судді - Кидалову І.М. Позивач вважав, що не зважаючи на відсутність прямої вказівки на те, що угода укладена з працівником, її зміст свідчить про те, що фактично угодою встановлюється для працівника повний доступ до інформації про підприємство. А тому зазначав, що на правовідносини, що виникли між сторонами поширюються вимоги ст. 21 КЗпП України в частині укладення трудового контракту, в зв`язку із чим укладена угода суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про третейські суди» в частині можливості розгляду спорів третейськими судами. Тоді як умова угоди про встановлення відповідальності у вигляді штрафу суперечить положенням трудового законодавства, яким передбачено заходи стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани або звільнення (ст. 147 КЗпП України). Окрім того, позивач зазначав, що перелік конфіденційної інформації, зазначений в угоді, суперечить положенням Законів України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації». Посилаючись на викладене, а також положення ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсною Угоду про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації, укладену 10 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «AІM РІЕЛТІ КИЇВ» та [PERSON] . Ухвалою суду від 16.07.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.10.2020 року. 08.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому зазначав, що як прямо зазначеного в Угоді, в пункті 1.1., Консультант буде надавати Підприємству інформаційні та консультаційні послуги у сфері ріелторської діяльності, і у зв`язку з цим отримає доступ до комерційної таємниці та конфіденційної інформації Підприємства (надалі по тексту «Інформація з обмеженим доступом»). Тобто, ніщо в даній Угоді не свідчить про те, що Сторони планують вступити у трудові правовідносини, більше того, Сторони явно та однозначно зазначили, що консультант буде надавати підприємству інформаційні та консультаційні послуги у сфері ріелторської діяльності, що спростовує твердження позивача. Також Угода не укладалась з позивачем, як з працівником. Правовідносини щодо комерційної таємниці і конфіденційної інформації регулюються певними положенням ЦК України та законів України, про які слушно зазначає сам позивача, а саме, Главою 46 ЦК України, Законом України "Про інформацію", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", "Про доступ до публічної інформації", так і інших законів, зокрема, "Про захист персональних даних". Очевидно, що відповідач, як розпорядник багатьох даних, не міг допустити безконтрольного розповсюдження цих даних, а тому з більшістю контрагентів уклав подібні договори, з метою убезпечення себе від потенційних претензій - саме це було мотивом укладання Угоди. За систематичною судовою практикою, зокрема, напрацьованою Верховним Судом, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, а працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Тобто, саме позивач має надати суду достатні докази, які б свідчили про перебування його у трудових відносинах із відповідачем, під чим розуміється виконання обумовленої трудовим договором роботи з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові та оплатою цієї праці. Всі інші обставини не мають доказового значення для даної категорії справ - наприклад, Верховний Суд не визнав відеозаписи доказом наявності факту існування трудових відносин (постанова ВС від 23.09.2019 року у справі №534/1041/17). Факт короткого листування в месенджері з засновником-іноземцем слід сприймати критично, адже виключно позивач використовує слово англійською "salary", само листування йде на 4-тий день після підписання Угоди, при цьому позивач жаліється на якісь особисті проблеми, відповіді іноземця є короткими, що, з урахуванням мовного бар`єру, свідчить виключно про намір допомогти позивачеві, ніж про регулювання трудових відносин і відносин з оплати праці. Але найбільшим доказом відсутності трудових відносин між сторонами є той факт, що, заявляючи про існування трудових відносин, позивач не зазначає, коли, ким і на яких підставах ці трудові відносини були припинені, що незаперечно доводить, що ніяких трудових відносин між сторонами не було. Таким чином, підсумовуючи наведене, твердження позивача про існування між сторонами трудових відносин ґрунтується виключно на його особистих тлумаченнях та припущеннях, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, в розумінні ЦПК України, позивач не наводить. Окрім того, позивач, в порушення Угоди, у власних інтересах використав інформацію з обмеженим доступом, а саме: 12.03.2020 року із власної ініціативи зателефонував клієнту Підприємства відповідача - громадянину США [PERSON]. що мешкає за адресою [ADDRESS] , з яким мав робочий контакт під час надання послуг підприємству відповідача, та щодо якого знав, що він хотів придбати зазначену квартиру, та запропонував власні послуги, як агента з нерухомості, повідомивши, що знає контакти ріелтора продавця квартири і контакти безпосередньо продавця. Крім того, позивач напряму зателефонував до продавця, і висловив нову цінову пропозицію, яку він не погоджував з паном [PERSON] і яка була набагато більша, ніж була запропонована паном [PERSON] первинно. При цьому позивач заявив продавцю квартири, що він знає реальний майновий стан пана [PERSON] і що він зможе умовити пана [PERSON] на завищену ціну, але за ці послуги позивач хоче отримати від продавця квартири "відкат" за цю угоду в частині від різниці між первинною ціною і тою, що буде отримана продавцем квартири за сприяння позивача. Мотиви своєї пропозиції позивач [PERSON] пояснив тим, що він знає, що у [PERSON] є гроші і він його "дотисне по ціні". Продавець зв`язався з власним ріелтором і повідомив про таку пропозицію позивача [PERSON] .. В свою чергу ріелтор продавця зателефонував з претензією до підприємства відповідача з приводу відверто недобросовісної поведінки позивача [PERSON] , якого він знав як консультанта підприємства відповідача. Після чого відповідач зателефонував [PERSON] і повідомив зазначені відомості. Як виявилось з розмов з [PERSON] та ріелтором продавця, позивач [PERSON] не поінформував нікого про припинення співпраці з підприємством відповідача і не поставив нікого до відома про підписання Угоди, яка забороняє позивачеві використовувати Інформацію з обмеженим доступом у власних цілях або під час відносин позивача з третіми особами. Контакти продавця квартири, [PERSON], відомості про наміри купити і т.д. є Інформацію з обмеженим доступом відповідно до Угоди і стали відомі позивачеві під час співпраці з відповідачем. Таким чином є очевидним, що єдиною метою позивача під час співпраці з відповідачем, на думку відповідача, було отримання відомостей про продавців і покупців квартир, їх майновий стан, їх контактні та персональні данні, запити щодо нерухомості, комерційні пропозиції, тощо, щоб, в подальшому, використати це в особистих цілях, що позивач фактично і зробив. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed