Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Адвокатського бюро "Олени Панченко" Панченко О.О., звернулась з позовом до АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку, в якому просила стягнути з Банку на її корисить безпідставно списані кошти з карткового рахунку у розмірі 10 876 грн. 62 коп., проценти за користування безпідставно списаними грошовими коштами у розмірі 965 грн. 35 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 грн. Свій позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що 16.01.2006 між ЗАТ КБ "Приватбанк" та позичальником [PERSON] був укладено кредитний договір № PLUWSE00000169 (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав останній кредитні кошти у розмірі 3 000 грн. строком по 16.01.2008. Зобов`язання за вказаним договором було забезпечено порукою, а саме укладеними договорами поруки: з [PERSON] - договір поруки № PLUWSE00000169 від 16.01.2006 (далі - договір поруки), та [PERSON] - договір поруки № PLUWSE00000169 від 16.01.2006. 17.08.2007 Чутівський районний суд Полтавської області видав судовий наказ про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" боргу за кредитним договором у розмірі 4\~032 грн. 43 коп., судового збору у розмірі 25 грн. 50 коп. та 15 грн. понесених витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Чутівському районному суді. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 28.05.2014 з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 35\~314 грн. 58 коп. і 15 грн. судового збору та на виконання зазначеного рішення 15.07.2014 був виданий виконавчий лист. Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] у розмірі 35 314 грн. 58 коп. та 15 грн. судового збору було виконано в повному обсязі, про що свідчить відсутність станом на 2021 р. на виконанні у Держаній виконавчій службі виконавчого листа від 15.07.2014. Згідно договору поруки Банком з карткового рахунку позивача на автоматичне погашення простроченої заборгованості безпідставно були списані кошти у сумі 10 876 грн. 62 коп.: 29.08.2016 - 348 грн. 25 коп., 09.09.2016 - 1\~019 грн. 39 коп., 06.04.2021 - 9\~033 грн. 98 коп. та 28.04.2021 - 457 грн. Позивач жодних розпоряджень Банку на списання коштів не надавав, платежі здійснювалися згідно договору поруки, який припинив свою дію, а не на підставі рішення суду, а тому вважає, що списання коштів з її карткового рахунку є безпідставним та незаконним. За користування Банком безпідставно списаними грошовими коштами відповідач зобов`язаний сплатити позивачу проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 29.08.2016 по 02.06.2021 у розмірі 965 грн. 35 коп. Згідно умов договору про надання правничої допомоги № 01-11/05/21 від 11.05.2021 позивач сплатив Адвокатському бюро "Олени Панченко" 6 500 грн. за надання правничої допомоги, які просив стягнути з відповідача. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 04.06.2021 відкрито провадження у справі. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зазначивши, що між Банком та позивачем був укладений договір поруки, п. 8 якого передбачено, що Поручитель доручає Кредитору списувати грошові кошти з усіх його поточних рахунків у відповідності до встановленого законодавством порядку, на реалізацю якого з карткового рахунку позивача і були списані грошові кошти. Просив застосувати позовну давність стосовно грошових коштів, списаних в рахунок погашення заборгованості у 2016 р. Представник позивача адвокат Панченко О.О. надала відповідь на відзив, в якому виклала свої доводи стосовно позиції, викладеної відповідачем у відзові на позов. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача адвокат Панченко О.О. надала суду заяву, в яких позов підтримала і просила його задовольнити, розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12 ЦПК України\~закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних\~із вчиненням\~чи невчиненням\~нею процесуальних\~дій. Статтею 13\~ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі доказів,\~поданих учасниками справи або витребуваних судом у\~передбачених цим\~Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 - 3 ст.\~77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватись іншими\~засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~В ч. 1 та 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 16.01.2006 між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № PLUWSE00000169 (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 3 000 грн. на строк по 16.01.2008. Зобов`язання за вказаним договором було забезпечено порукою, а саме: - договір № PLUWSE00000169 від 16.01.2006 укладений з поручителем [PERSON] ; - договір № PLUWSE00000169 від 16.01.2006 укладений з поручителем [PERSON] . У п. 1 договору поруки зазначено, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем ( [PERSON] ) перед Кредитором (Банком) за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 16.09.2006 № PLUWSE00000169, предметом якого є надання Банком [PERSON] в кредит грошових коштів у розмірі 3 000 грн. [PERSON] строком по 16.01.2008 зі сплатою останньою відсотків і комісії за користування коштами. Пунктом 8 договору поруки визначено, що Поручитель ( [PERSON] ) доручиє Кредитору (Банку) списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті Кредитора чи знімати готівкові кошти з цих рахунків у валюті, відмінній від валюти Кредиту, при настанні строків платежів згідно п. 6 цього договору (здійснювати договірне списання). Списання/зняття грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Відповідно до п. 11 та 12 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. 17.08.2007 Чутівський районний суд Полтавської області видав судовий наказ, яким стягнув солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" борг за кредитним договором у розмірі 4\~032 грн. 43 коп., судовий збір у розмірі 25 грн. 50 коп. та понесені витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Чутівському районному суді у розмірі 15 грн. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 28.05.2014 з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 35\~314 грн. 58 коп. та 15 грн. судового збору. На виконання зазначеного рішення суду 15.07.2014 був виданий виконавчий лист № 550/333/14-ц. Згідно довідки АТ КБ "Приватбанк" від 29.04.2021 № S5KGTB42FCM0MJ52, з карткового рахунку позивача (картки № [NUMBER] та № [NUMBER] ), який відкритий у Банку, відповідачем на виконання договору поруки у період з 29.08.2016 по 28.04.2021 були здійснені платежі (списані) грошові кошти у розмірі 10 876 грн. 62 коп.: - 29.08.2016 - 348 грн. 25 коп. - автоматичне погашення простроченої заборгованості по рахунку [NUMBER] ; - 09.09.2016 - 1\~019 грн. 39 коп. - автоматичне погашення простроченої заборгованості по рахунку [NUMBER] ; - 06.04.2021 - 9\~033 грн. 98 коп. - автоматичне погашення простроченої заборгованості по рахунку [NUMBER] ; - 28.04.2021 - 457 грн. - автоматичне погашення простроченої заборгованості. Таким чином, списання грошових коштів з карткового рахунку позивача було проведено відповідачем на виконання умов договору поруки. Згідно листа Чутівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 05.05.2021 № 2167/1730 на виконанні у відділі ДВС не перебуває виконавчий лист № 550/333/14-ц. Судом встановлено, що предметом спору є правовідносини щодо надання банківських послуг, а тому є предметом регулювання Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 1 та 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~За змістом ст.ст.\~626 та\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Частиною 1\~ст.638 ЦК України\~ встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У ч. 1 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 1 ст. 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 ст. 1071 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на дати списанні грошових коштів 29.08.2016 та 09.09.2016) визначено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом. Частиною 2 ст. 1071 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на дати списанні грошових коштів 06.04.2021 та 28.04.2021) визначено, що грошові кошти\~можуть бути\~списані з\~рахунка клієнта\~без його\~розпорядження на\~підставі рішення\~суду,\~а також\~у випадках,\~встановлених законом,\~договором між\~банком і\~клієнтом або\~умовами обтяження,\~предметом якого\~є майнові\~права на\~грошові кошти,\~що знаходяться\~на банківському\~рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. В п. 26.1-26.5 ст. 26 Закону України\~"Про\~платіжні системи\~та переказ\~коштів в\~Україні" визначено, що: 26.1. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. 26.2. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо. 26.3. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. 26.4. У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. 26.5. Ініціювання переказу при договірному списанні у платіжній системі визначається правилами відповідної платіжної системи, погодженими з Національним банком України. У п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція), визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно з п. 6.5 Інструкції якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання. Відповідно до наданих суду позивачем доказів, на її ім`я у Банку були відкриті карткові рахунки та видані картки № [NUMBER] та № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідач не надав суду доказів того, що між позивачем та Банком укладені договори про надання банківських послуг, за яким позивачу були відкриті вищезазначені карткові рахунки, містять посилання на договір поруки, відповідно до яких повинно здійснюватися договірне списання коштів з рахунку позивача, а також того, що позивачем було надано Банку розпорядження на списання грошових коштів з її карткових рахунків. Відповідачем не надано доказів щодо того, що списання грошових коштів з карткових рахунків позивача було проведено згідно рішення суду, на підставі якого здійснювалось примусове стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до договору поруки. Таким чином, Банк, не маючи ні договору з позивачем, яким передбачене договірне списання коштів з рахунку позивача, ні розпорядження позивача на списання грошових коштів з її карткових рахунків, ні рішення суду про стягнення грошових коштів з позивача, або інших підстав для автоматичного списання грошових коштів, неправомірно списав кошти з карткових рахунків позивача для погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним Банком з [PERSON] . Одночасно суд звертає увага на те, що з огляду на викладене та відповідно до п. 8 договору поруки, Банк мав право списувати грошові кошти з усіх поточних рахунків позивача при настанні строків платежів та здійснювати це списання відповідно до встановленого законодавством порядку. У п. 11 договору поруки зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов"язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251 ч. 2, 252 ч. 2 ЦК України). Суд вважає, що п. 11 договору поруки суперечить як вимогам п. 1 цього договору, де строк виконання зобов`язання по поверненню кредиту чітко визначений - до 16.01.2008, так і вимогам Цивільного кодексу України - умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором не є встановленням строку припинення договору поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.ст. 251 ч. 2, 252 ч. 2 ЦК України. Одночасно п. 12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Пунктом 1.1 кредитного договору та п. 1 договору поруки строк повернення кредиту визначений 16.01.2008. За таких обставин суд вважає, що у Банку виникло право пред`явити позов до позивача, як поручителя перед відповідачем за виконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором, з 17.01.2008 протягом наступних 5 років і протягом цього ж строку відповідач мав право на підставі п. 8 договору поруки здійснювати списання грошових коштів з усіх рахунків позивача, але Банк здійснив списання грошових коштів з карткового рахунку поззивача лише 29.08.2016, 09.09.2016, 06.04.2021 та 28.04.2021. Крім цього, суд констатує те, шо відповідач не надав доказів у підтвердження того, що зобов`язання [PERSON] перед Банком по поверненню суми кредиту, відсотків за користування ними та комісїі за кредитним договором добровільно або за рішенням суду станом на час списання коштів або на час звернення позивача до суду з даним позовом не виконано. Відповідач у відзові на позов заявив клопотання про застосування позовної давності стосовно вимоги позивача про повернення йому грошових коштів, списаних Банком у серпні та вересні 2016 р. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, зробленої у постанові від 09.11.2016 по справі №\~6-1457цс16\~за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Списання грошових коштів з карткового рахунку позивача у розмірі 348 грн. 25 коп. було здійснено 29.08.2016, а у розмірі 1 019 грн. 39 коп. - 09.09.2016, а тому про списання грошових коштів позивач повинен був дізнатись у дні списання коштів. Доказів того, що він дізнався про це пізніше із зазначенням того, коли саме та при яких саме обставинах він про це дізнався, позивач суду не надав. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів, списаних з його карткового рахунку 29.08.2016 у розмірі 348 грн. 25 коп. та 09.09.2016 у розмірі 1 019 грн. 39 коп., задоволенню не підлягає у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов про стягнення з відповідача грошових коштів, списаних з карткового рахунку позивача, підлягає частковому задоволенню із стягненням на користь позивача з відповідача грошових коштів, списаних 06.04.2021 у розмірі 9 033 грн. 98 коп. та 28.04.2021 у розмірі 457 грн., а всього у розмірі 9 490 грн. 98 коп. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно абз. 2 підп. 32.3.2 п. 32.3 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Таким чином, за відсутності визначення договором банківського рахунку розміру процентів за користування банком грошовими коштами клієнта та у разі неприйняття банком вкладів на вимогу, банк зобов`язаний сплатити клієнту проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України. Аналогічна позиція Верховним Судом України викладена у своїх постановах від 13.12.2010 у справі № 3-58гс10, від 14.03.2011 у справі № 3-13гс11 та від 06.06.2011 у справі № 3-51гс11. На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу проценти за користування його грошовими коштами, які були списані з карткового рахунку 06.04.2021 у розмірі 9 033 грн. 98 коп. та 28.04.2021 у розмірі 457 грн., у наступному розмірі: 06.04.2021 списано 9 033 грн. 98 коп.: - з 06.04.2021 по 15.04.2021 - 10 днів та облікова ставка Національного банку України становила 6, 5 % річних, а тому розмір процентів становить 16 грн. 09 коп. (9 033 грн. 98 коп. х 6, 5 % : 365 днів х 10 днів ); - з 16.04.2021 по 27.04.2021 - 12 днів та облікова ставка Національного банку України становила 7, 5 % річних, а тому розмір процентів становить 22 грн. 28 коп. (9 033 грн. 98 коп. х 7, 5 % : 365 днів х 12 днів ); 28.04.2021 списано 457 грн., а всього списано 9 490 грн. 98 коп.: - з 28.04.2021 по 02.06.2021 - 36 днів та облікова ставка Національного банку України становила 7, 5 % річних, а тому розмір процентів становить 70 грн. 21 коп. (9 490 грн. 98 коп. х 7, 5 % : 365 днів х 36 днів ), а всього 108 грн. 58 коп. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов\~\~ [PERSON] до Банку про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку та процентів за користування безпідставно списаними грошовими коштами підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 133 ч. 1, 3 п. 1, 137 ч. 1-3 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Разом з тим, ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~№ 5076-VI (далі -\~Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст.\~1\~Закону №\~5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У ч.\~1\~ст.\~26Закону\~№ 5076-VI визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~За змістом ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат по наданню професійної правничої допомоги суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. \~ \~ \~ \~У підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правничої допомоги від 11.05.2021 № 01-11/05/21, яким встановлений розмір гонорару, який не повинен бути більшим 6 500 грн., акт виконання робіт № 1 наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 11.05.2021 № 01-11/05/21 від 02.06.2021 на суму 6 500 грн., детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору № 01-11/05/21 про надання правничої допомоги від 11.05.2021 у цивільній справі за позовом [PERSON] до КБ "Приватбанк" про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку станом на 02.06.2021, та документи стосовно сплати позивачем грошових коштів Адвокатському бюро "Олени Панченко" за надання правничої допомоги за договором № 01-11/05/21 від 11.05.2021 на загальну суму 6 500 грн.: квитанція до прибуткового касового ордеру № 26 від 11.05.2021 та квитанція до прибуткового касового ордеру № 34 від 16.06.2021. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідно стороною або третьою особою. Суд зазначає, що адвокатом Адвокатське бюро "Олени Панченко" Панченко О.О. надана правова допомога [PERSON] , яка визначена у Акті виконання робіт № 1 наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 11.05.2021 № 01-11/05/21 від 02.06.2021 та Детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору № 01-11/05/21 про надання правничої допомоги від 11.05.2021 у цивільній справі за позовом [PERSON] до КБ "Приватбанк" про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку станом на 02.06.2021, яка була необхідна для підготовки та участі в розгляді справи, а тому розмір зазначених витрат складає 6 500 грн. Виходячи з дійсності понесених [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу, необхідності та розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, суд констатує, що загальна сума витрат, понесених позивачем на адвокатські послуги, не виходить за розумні межі визначення гонорару. \~ \~ \~ \~Аналогічна позиція викладена у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 п. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в позові просив стягнути з відповідача 10 876 грн. 62 коп. безпідставно списаних коштів з карткового рахунку та 965 грн. 35 коп. процентів за користування безпідставно списаними коштами, а всього 11 841 грн. 97 коп. Судом вирішено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 9 490 грн. 98 коп. безпідставно списаних коштів з карткового рахунку та 108 грн. 58 коп. процентів за користування безпідставно списаними коштами, а всього 9 599 грн. 56 коп., що складає 81, 06 % від розміру заявлених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем за надання правничої допомоги сплачено 6 500 грн. з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 5 268 грн. 90 коп. (6 500 грн. х 81, 06 %). Враховуючи те, що позивач, відповідно до Закону України "Про захист прав споживачі", звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 736 грн. 02 коп. (ставка судового збору у розмірі 908 грн. х 81, 06%).

Outcome: partial