Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про повернення огорожі до попереднього стану, що була зведена на спільний межі між присадибними ділянками, визнання такої огорожі незаконною, які змінила та просила визнати зведення огорожі [PERSON] на спільній межі між присадибними ділянками сторін, що розташована в Львівській області, Пустомитівського району, с.Давидів по вул. І.Франка (огорожа між будинками за №118 та 120) незаконною, змінити конструкцію огорожі, щоб висота огорожі була не більше 2 м від рівня поверхні землі, при цьому нижня частина огорожі може бути глухою, висотою не більше 0,75 м, а верхня частина прозорою (відношення глухих частин огорожі до прозорих не повинен перевищувати 50%), зобовязати [PERSON] дотримуватись правил добросусідства. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить земельна ділянка 0,3481 га, передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Давидів, Давидівської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, а також житловий будинок. В 2017 році відповідач звів огорожу з метало-профілю між їхніми домоволодіннями, висота якої складає більше 2,5 метрів, чим порушив чинне законодавство України, а саме санітарні норми СН-72, в яких передбачено, що огорожу слід проектувати лише у випадках, коли вона вимагається умовами експлуатації та охорони підприємств будівель та споруд. Висота огорожі повинна бути не більше двох метрів від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стінкою), при цьому нижня часина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м, верхня частина огорожі повинна бути прозорою (відношення глухих частин огорож до прозорих не повинно перевищувати 50%). Вважає, що паркан збудований з порушенням відповідних норм забудови, без належної дозвільної документації, тому є самочинним будівництвом, порушує освітлення земельної ділянки та її будинку, що призводить до порушення норм інсоляції, умов природного освітлення та провітрювання приміщення, може вплинути на вартість будинку у випадку його реалізації. Відповідач встановив огорожу на межі між сусідніми землекористувачами з порушенням норм чинного законодавств, а тому просить визнати таку огорожу незаконною та відповідно змінити її конструкцію, зобовязати відповідача дотримуватись правил добросусідства. Ухвалою від 22.03.2018 року відкрито провадження у справі. 02.05.2018 року через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву. 10.05.2019 року позивач подала заяву про зміну предмету позову 23.05.2018 року подано відзив на заяву про зміну предмету позову. 15.06.2018 року через канцелярію суду подано відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 22.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою від 27.11.2018 року вирішено допитати позивача як свідка. В судовому засіданні позивач та її представник змінені позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Допитана в якості свідка позивач показала, що хоче, щоб паркан був зроблений відповідно до закону. Вигрібної ями вона не має, а має купку гною вже декілька років і курей. Паркан має бути нижчим. В господарській споруді вікна не виходять на паркан. В хаті одне вікно виходить на паркан, відстань від хати до огорожі становить 3,9 м, а має бути 4 м., з чим вона погоджується. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили та дали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та заяву про зміну позовних вимог, зазначивши, що жодних підстав та доказів порушення прав позивачки зведеною огорожею не наведено. Огорожа, зведена згідно норм чинного законодавства, не порушує будівельні норми, СНиП ІІ-4-79, санітарні норми, а також не створює перешкоди щодо інсоляції будинку позивачки, зведена згідно чинних норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення позивача, допитаного як свідка, відповідача, представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що у 2017 році відповідач побудував паркан (огорожу) на його приватизованій земельній ділянці, що підтверджується актом комісії з розгляду звернення позивачки [PERSON] від 25.07.2017 року Давидівської сільської ради, який був долучений до матеріалів справи. З даного акту від 25.07.2017 року вбачається, що нова огорожа встановлена на приватизованій ділянці [PERSON] В матеріалах справи міститься акт Давидівської сільської ради від 11.06.2018 року обстеження земельної ділянки відповідача, з проведенням відповідних замірів зведеної огорожі та обєктів, які знаходяться на суміжних ділянках, яким підтверджено встановлення спірної огорожі на приватизованій земельній ділянці відповідача, а також встановлено, що на території земельної ділянки [PERSON] знаходяться 2 (два) вулика для бджільництва. Відстань вуликів до оцинкованої огорожі складає не менше 3,5 м. Льотки вуликів направлені від сусідки [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. Відстань від оцинкованої огорожі до найближчої стіни сусідки [PERSON] становить не менше 1,10 м. За оцинкованою огорожею [PERSON] та з території його земельної ділянки вбачається: відсутність будь-яких сусідських вікон (віконних отворів) на стінах будівель (господарських приміщень) [PERSON] До даного акту долучені фотографії огляду та обстеження Давидівською сільською радою ділянок [PERSON] та [PERSON] Таким чином твердження позивачки щодо встановлення відповідачем саме на спільній межі земельних ділянок спірної огорожі, а не на його приватизованій земельній ділянці не відповідає дійсності та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов'язків\~власник зобов'язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як вбачається з матеріалів справи, відстань від спірного паркану до літньої кухні та хліву позивачки становить більше одного метра, і є можливим здійснювати належний догляд за цими будівлями, а тому посилання позивачки на п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» є помилковим і таким, що не відповідають дійсності. Крім цього, спірний паркан не порушує жодних норм забезпечення інсоляції, так як будівлі з боку паркану жодних вікон не мають. Разом з тим, абз.2 п.3.19 зазначених вище ДБН 360-92 передбачено, що поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Відповідно до наявних у матеріалах справи відповідей Пустомитівської районної державної адміністрації від 14.05.2018 року «Про розгляд адвокатського запиту», відповідно до якої необхідно звернутись до Давидівської сільської ради щодо встановлення/не встановлення місцевих правил забудови та наданої відповіді на адвокатський запит Давидівською сільською радою від 10.05.2018 року про відсутність затверджених вимог щодо будівництва (проектування) огорожі на присадибних ділянках Давидівською сільською радою обєднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області. Згідно акту від 11.06.2018 року Давидівської сільської ради Пустомитівського району Лвівської області, де комісією сільської ради був проведений огляд земельної ділянки відповідача, зроблені відповідні заміри, відстані спірного паркану до найближчої стіни позивачки, встановлено відсутність будь-яких віконних отворів до огорожі та наявність вуликів на земельній ділянці відповідача. Згідно ч.1\~ст.\~16\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Відповідно до ч.6 ст. 18 даного Закону склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Таким чином, судом встановлено, що встановлення спірної огорожі відповідачем на його приватизованій землі, між присадибними ділянками фізичних осіб жодними правилами не регламентовано, так як будь-яких правил на місцевому рівні не розроблено. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки відповідача, встановлено наявність вуликів, а відтак, згідно примітки 2 до таблиці 3.4 п. 3.46 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», така огорожа повинна бути, і повинна бути саме суцільною і не менше 2 метрів заввишки. Посилання позивачки на норми СНиП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" не можуть заслуговувати на увагу суду, оскільки відповідно до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарсва України, від15.05.2006р. №168, затверджено ДБН В.2.5-28-2006 "Природне і штучне освітлення", а відповідно до п.2 цього наказу, з введенням в дію цих ДБН, вважати СНиП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" такими, що втратили чинність на території України. Не заслуговує також на увагу суду і посилання позивачки на порушення відповідачем санітарних норм та правил СН 441-72 «Вказівки по проектуванню огорож майданчиків і ділянок підприємств, будинків і споруд», оскільки не регулює відносин між фізичними особами, тобто поширюється лише на будівництво парканів підприємств і ніяким чином не стосуються приватного будівництва фізичними особами. У долученому позивачкою листі Державної архітектурно-будівельної інспекції «Про розгляд звернення» від 24.04.2015р. №40-203-19/3733, яким керується остання, вказується на дотримання приписів СН 441-72 «Вказівки по проектуванню огорож майданчиків і ділянок підприємств, будинків і споруд», які, не регулюють відносин між фізичними особами, тобто поширюється лише на будівництво парканів підприємств і ніяким чином не стосуються приватного будівництва фізичними особами. В п. 1 СН 441-72 вказано, що норми поширюються на проектування огорож площадок та ділянок заново збудованих та реконструйованих підприємств, будівель різного призначення. Зокрема, в даних СН 441-72 вказані, які саме підприємства, установи та організації та які вимоги щодо огорож на них поширюються. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження своїх доводів, не додала даних щодо реальної відстані від стіни кухні (хліву) позивачки до паркану, щодо порушення інсоляції і провітрюваності земельної ділянки. Крім того, долучені стороною позивача фотознимки паркану не можуть розглядатись як належний доказ, оскільки на таких не зафіксовано ні часу їх виготовлення, ні місцевості, яка на них відображена. Таким чином суд приходить до переконання, що спірна огорожа, яка встановлена на приватизованій земельній ділянці відповідача, зведена у відповідності до ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», не порушує інсоляцію території позивачки, оскільки жодних віконних отворів з боку огорожі немає, встановлена більше ніж 1 метр до літньої кухні та хліву позивачки та є можливим здійснювати належний догляд за цими будівлями, а тому не порушує жодних прав останньої. Отже, позовні вимоги щодо визнання огорожі незаконною та зобовязання змінити її конструкцію - задоволення не підлягають. Щодо позовної вимоги про дотримання правил добросусідства, дана позовна вимога є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не наводить жодних правових підстав у чому порушуються її права, у звязку із встановленням спірної огорожі (паркану) на приватизованій відповідачем земельній ділянці, за відсутні будь-яких розроблених правила забудови Давидівською сільською радою Пустомитівського району на місцевому рівні, а також за наявності вуликів на території відповідача. Відповідно\~до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вимог ст.ст. 79,\~80,\~81 ЦПК України\~визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається сторона позивача як на підставу для задоволення позову не знайшли свого правового обгрунтування в ході розгляду даної справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed