Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

24.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Управління Служби безпеки України у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури, про зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 16.01.2012 року проти неї була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 359 КК України ( в редакції 1960 р.). 19.12.2012 року позивачку засуджено Галицьким районним судом міста Львова за ч.1 ст. 359 КК України до обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України, згідно з якою її звільнено від відбування покарання з випробуванням із призначення іспитового строку 1 рік. 23.07.2016 року Апеляційний суд Львівської області виніс ухвалу, якою вирок суду від 19.12.2012 року залишено без змін, а апеляцію позивачки без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних та кримінальних справ вирок Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2012 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд. 02.07.2015 року вироком Галицького районного суду м. Львова позивачку засуджено за ч.1 ст. 359 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. 18.09.2015 року Апеляційним судом Львівської області вирок суду від 02.07.2015 року скасовано, кримінальну справу відносно позивачки за ч.1 ст. 359 КК України закрито за відсутністю в її діях складу злочину. Зазначає, що в зв'язку із діями працівників органів досудового слідства та прокуратури зазнала значних втрат, пов'язаних з працевлаштуванням. Порушувались права позивачки щодо вільного пересування по території України та виїзду за кордон, у неї зіпсувались відносини з близькими людьми та родичами, вона втратила звичні для неї соціальні зв'язки. Всі ці обставини пригнічували позивачку, призвели до виникнення проблем зі здоров'ям, які у свою чергу потягли матеріальні витрати на лікування та оздоровлення. Просила суд стягнути солідарно з відповідачів за рахунок Державного бюджету України на її користь відшкодування завданої шкоди в сумі 450000 грн., зобов'язати СБУ знищити матеріали та документи, отриманих під час проведення оперативно-розшукових заходів відносно неї, зобов'язати СБУ скласти акт про знищення зазначених матеріалів та документів та надати цей акт в розпорядження суду як доказ виконання рішення суду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Надала пояснення, аналогічні у викладеній позовній заяві. Додатково просила стягнути з відповідачів 6000 грн. витрат на правову допомогу в даній цивільній справі та 18760 грн. витрат на правову допомогу у зв'язку із розглядом кримінальної справи. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Надав пояснення, аналогічні у викладеній позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що позивачка не вказала причинного зв'язку між можливою протиправною поведінкою, завданою шкодою та виною управління служби Безпеки України у Львівській області. Наголосив, що правоохоронні органи жодним чином не перешкоджали позивачці у працевлаштуванні, підписка про невиїзд не позбавляла права пересуватись по України та виїжджати за кордон, попередньо отримавши на це згоду слідчого. Вважає, що позивачка не надала доказів щодо моральних страждань та витрат на лікування. У задоволенні позову просив відмовити. Прокурор в судовому засідання підтримав заперечення представника відповідача. У задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд встановив наступне. Постановою слідчого 2-го відділення слідчого відділу управління служби безпеки України у Львівській області [PERSON] від 16.01.2012 року порушено кримінальну справу відносно [PERSON], [INFO], за ознаками вчинення нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України (в редакції 1960 р.). Постановою слідчого 2-го відділення слідчого відділу управління служби безпеки України у Львівській області [PERSON] від 21.02.2012 року до [PERSON] застосовано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. Постановою слідчого 2-го відділення слідчого відділу управління служби безпеки України у Львівській області [PERSON] від 02.03.2016 року [PERSON] пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.201 та ч.1 ст. 359 КК України. 19.12.2012 року [PERSON] засуджено Галицьким районним судом міста Львова за ч.1 ст. 359 КК України до обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України, згідно з якою [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням із призначення іспитового строку 1 рік. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.07.2016 року вирок Галицького районного суду міста Львова від 19.12.2012 року залишено без змін, а апеляцію засудженої без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.05.2014 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23.07.2013 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.10.2014 року вирок Галицького районного суду Львівської області від 19.12.2012 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 02.07.2015 року [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 359 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. в прибуток держави. 18.09.2015 року Апеляційним судом Львівської області вирок суду від 02.07.2015 року скасовано, кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст. 359 КК України закрито за п.2 ч.1 ст.6 КПУ України (1960 р.) за відсутністю в її діях складу злочину, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:\~\~\~\~ 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру\~\~у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і утримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту\~\~чи виправних робіт, незаконної конфіскації\~\~майна,\~\~ незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових\~\~заходів, передбачених\~\~законами\~\~ України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові\~\~ основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів,\~\~що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 вищевказаного закону право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбаченому цим законом виникає і у випадку закриття кримінальної справи за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Згідно з ч.5 ст.4 Закону України "Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у наведених у ст.1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Моральною\~\~ шкодою визнаються\~\~ страждання,\~\~ заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу,\~\~ що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 2, 3 ст.13 цього закону передбачають, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.\~ Відповідно до ч.1 ст.4 вищезазначеного закону, відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 2005 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити із такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. 18.09.2015 року Апеляційним судом Львівської області вирок суду від 02.07.2015 року скасовано, кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст. 359 КК України закрито за п.2 ч.1 ст.6 КПУ України (1960 р.) за відсутністю в її діях складу злочину, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" позивачка має право на відшкодування моральної шкоди за цим Законом. Відповідно до ч. 2 статті 98 КПК України (в ред. 1960 року), якщо на момент порушення кримінальної справи встановлено особу, яка вчинила злочин, справу має бути порушено щодо цієї особи. Судом встановлено, що кримінальна справа (в порядку КПК України в ред. 1960 року) була порушена відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 359 КК України. Суд вважає, що саме з цього моменту позивач несла моральні страждання, що були обумовлені притягненням до кримінальної відповідальності, оскільки порушення кримінальної справи щодо особи зазвичай призводить до репутаційних втрат, субєктивно-обґрунтованих переживань, відчуттям нездатності захистити себе. Тобто, з моменту порушення кримінальної справи 16.01.2012 року до постановлення ухвали Апеляційним судом Львівської області про закриття кримінального провадження від 18.09.2015 року минуло 3 роки 8 місяців 2 дні, тобто 44 повних місяців та 2 дні. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачки суд виходить із того, що таке відшкодування має становити не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. З огляду на наведене та виходячи із засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та визначає [PERSON] розмір відшкодування моральної шкоди: з моменту винесення постанови про порушення відносно неї кримінальної справи до дня прийняття судом виправдувального вироку з реабілітуючи підстав у сумі 70506,67 грн. виходячи з наступного розрахунку: 44 місяці х 1600 грн. = 70400 грн. (за 3 роки 8 місяців, тобто 44 місяці); 1600 грн. / 30 днів х 2 дні = 106,67 грн. (за 2 дні); всього: 704000 грн. + 106,67 грн. = 70506,67 грн. Вимогу позивачки зобов'язати СБУ знищити матеріали та документи, отриманих під час проведення оперативно-розшукових заходів відносно [PERSON] суд вважає необґрунтованою з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відтак, відсутній такий спосіб захисту, який би передбачав можливість зобов'язання органу досудового розслідування знищити матеріали кримінальної справи (провадження), що зібрані у спосіб передбачений кримінальним процесуальним законом. З урахуванням викладеного, вимоги позивачки про зобов'язання управління СБУ знищити матеріали та документи, отримані під час проведення оперативно-розшукових заходів, а так само і вимога про складення акту про таке знищення з передачею цього акту в розпорядження суду не підлягають до задоволення. Крім того, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачці витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати не підтверджені документально, як цього вимагає ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Додані позивачем до справи квитанції, які підтверджують оплату витрат на правову допомогу у 2012 році, стосуються діяльності захисника у кримінальній справі та не є предметом розгляду в даній цивільній справі, оскільки окремих позовних вимог в цій частині [PERSON] заявлено не було. У звязку із частковим задоволенням позову, а також тим, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, такий відноситься на рахунок держави, та не стягується з учасників справи.

Outcome: partial