Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

ПАТ "Комерційний банк "Надра" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 34279,48 доларів США та 73920,10 грн., сплачений судовий збір. Позивач посилається на те, що 06.03.2008 року між ПАТ "комерційний банк "Надра" та [PERSON] укладений договір "Автопакет" № 778434/ФЛ, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 21700,00 доларів США. Договір "Автопакету" № 778434/ФЛ є змішаним договором та містить умови договору поруки, який підписаний з боку [PERSON] та містить усі істотні умови договору поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником як солідарний боржник. Взяті на себе зобов'язання Позичальник не виконує умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені Кредитним договором терміни. Станом на 11.07.2014 року заборгованість Позичальника перед Банком складає 34 279,48 доларів США та 73 920,10 гривень, у тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 20 498,14 доларів США, заборгованість по процентам - 13 781,34 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 48 540,43 грн. (що за курсом НБУ є еквівалентом 4 150,28 доларів США), штрафи - 25 379,67 грн. (що за курсом НБУ є еквівалентом 2 170,00 доларів США). Представник позивача ПАТ "Комерційний банк "Надра" в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно кредитного договору "Автопакет" № № 778434/ФЛ від 06.03.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Надра"), та [PERSON] (Позичальник), останній отримав кредит у сумі 21 700,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14,5% річних на придбання автотранспортного засобу, термін погашення кредиту - до 20.02.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором з боку [PERSON] даний договір був підписаний також [PERSON] як поручителем, відповідно до якого вона у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором відповідає як солідарний боржник. У ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" дане визначення банківського кредиту - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. За кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 "Позика" глави "Позика, кредит, банківський вклад", якщо інше не встановлено параграфом 2 "Кредит" і випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України. Виходячи із редакції ч. 1 ст. 1046, ст.1054 Цивільного кодексу України грошові кошти передаються кредитодавцем позичальнику у власність, однак останній зобов'язується їх повернути та сплатити проценти кредитодавцеві. Згідно з ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Однак позивачем в позовній заяві заявлені вимоги про стягнення заборгованості як у гривнях так і в доларах США. Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитом виникла з квітня 2011 року, тобто з наступного місяця після внесення останнього платежу (а.с.15). Позивач звернувся до суду лише 31.07.2014 року, пропустивши строк позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов надання споживчого кредиту та заяви позичальника від 06.03.2008 року закінчився 18.04.2014 року. Позивач направив позов до суду лише 19.07.2014 року. За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості за договором від 06.03.2008 року в розмірі 34 279,48 доларів США та 73 920,10 грн., заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення. Щодо вимог до поручителя, то суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). В Договорі вказано, що строк повного погашення заборгованості за кредитом 20.02.2015 року. Зазначене положення договору стосується строку кредитного договору взагалі, а не договору поруки. Тобто дана умова не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається із графіку погашення кредиту, позичальник належним чином не виконував свої забов`язання з 18.04.2011 року, тобто позивач пропустив строк звернення до суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, однак зазначеними правами позивач особисто або через свого представника, не скористався. Суд, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачів заборгованості на користь позивача в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed