Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , про визнання права власності на 1/8 частину від 1/4 частини об`єкта нерухомості, а саме в житловому будинку "А" загальною площею 232,5 кв.м., житловою площею 142,9 кв.м. 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., 1/4 частину сараю З, 1/4 частину сараю Д, 1/4 частину сараю Е, 1/4 частину вбиральні И, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги позивачка мотивує тим, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя квартиру [ADDRESS] в житловому будинку, що становить 1/4 частину домоволодіння з 1/2 частиною сараю з, 1/2 частиною сараю Д, 1/2 частиною сараю Е, 1/2 частиною вбиральні И, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Заповітів, спадкових договорів за життя [PERSON] не складав та нотаріально не посвідчував. Звернувшись до нотаріуса, позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з виявленням протиріч - розбіжностей в площах житлового будинку та квартири відповідно до інформації, що міститься в правовстанавлюючих документах та технічній документації, а саме проведено реконструкцію приміщень, в той час як дозвільних документів не надано. Для усунення протиріч, які виникли при оформлені спадщини, рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно. Позивачка вважає, що реконструкція проведена законно і вона має право на будинок у порядку спадкування, а тому просить суд визнати за нею право власності на спірне майно. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Від законного представника [PERSON] - [PERSON] надійшла заява, в якій остання просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа виконавчий комітет Рожковицької сільської ради Середино - Будського району Сумської області в особі служби у справах дітей в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, 30 червня 1964 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Соколовською сільською радою Тюпського району Киргизької області СРСР, актовий запис № 13 (а.с. 8). [INFO] народився син позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.09.1965 року Соколовською сільською радою Тюпського району Киргизької області СРСР, актовий запис № 88 (а.с. 9). 21 червня 2003 року [PERSON] придбав нерухоме майно - 1/4 частину домоволодіння, а саме в житловому будинку А-1 (камінь ракушняк) житловою площею 110,05 кв.м., загальною площею 192,2 кв.м. квартиру [ADDRESS] загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., 1/2 частину сараю З, 1/2 частину сараю Д, 1/2 частину сараю Е, 1/2 частину вбиральні И, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно [PERSON] набув у особисту приватну власність на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. (а.с. 11). Право приватної власності зареєстроване за [PERSON] в КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 26.06.2003, запис № 60629 в книзі 24 дод.-79, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12). Після набуття квартири [ADDRESS] в житловому будинку, що становить 1/4 частину домоволодіння у власність, в 2005 році [PERSON] здійснив реконструкцію, а саме добудував прибудову "а 7" та веранду "а8", демонтував піч, за рахунок чого в житловому будинку А-1 загальна площа збільшилась до 232,5 кв.м., а житлова - до 142,9 кв.м., та відповідно змінилась загальна площа групи приміщень № 4 - 82,8 кв.м., житлова - 47,4 кв.м. З метою проведення державної реєстрації збудованих прибудов і веранди до житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] звертався до виконкому Центрально-Міської районної ради, Управління містобудування і архітектури виконавчого комітету Криворізької міської ради. Згідно з відповідями вказаних органів, прибудова і господарська будівля (веранда) збудовані без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт, тому відповідно до ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Однак, оскільки такі споруди збудовано на території домоволодіння, на яке вже оформлене право власності, вони не підлягають окремому вводу в експлуатацію, та право власності на них може бути визнане в судовому порядку (а.с. 27, 28). Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 526 [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, зокрема квартиру [ADDRESS] в житловому будинку, що становить 1/4 частину домоволодіння з 1/2 частиною сараю З, 1/2 частиною сараю Д, 1/2 частиною сараю Е, 1/2 частиною вбиральні И, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Іншим спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом був син померлого [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті батька [PERSON] значився зареєстрованим з ним за однією адресою. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 132 (а.с. 29). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , у тому числі й ту частку, яку [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] . В липні 2021 року звернувшись до Першої Криворізької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Однак, постановою нотаріуса від 08.07.2021 року у видачі свідоцтва їй було відмовлено. Так спадкове майно складається з 1/4 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме квартира [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 21 червня 2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Наталією Іванівною за реєстровим № 8557. Згідно технічного плану та відомості про технічний стан нерухомого майна від 10 червня 2021 року за № 21/378 виданих ФОП [PERSON] , до складу домоволодіння входять наступні побудови: житловий будинок А загальною площею 232,5 кв.м., житловою площею 142,9 кв.м., погріб Б, сарай - В, Д, Е, Т, О, П, З, Х, Ц, літня кухня Г, Р, гараж С, вбиральня Л, И, душ Н, навіс Ф, огорожа № 1-12, водоколонка І, ІІ, замощення ІІІ, IV. У користуванні [PERSON] знаходиться 1/4 частка від домоволодіння, а саме в житловому будинку А група приміщень № 4 (згідно правовстанолюючого документа квартира [ADDRESS] ) загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., 1/2 частка сараю З, 1/2 частка сараю Д, 1/2 частка сараю Е, 1/2 частка вбиральні И. За рахунок реконструкції у житловому будинку А змінено загальну та житлову площі приміщень. За станом на 10 червня 2021 року загальна площа приміщень будинку А становить 232,5 кв.м., житлова 142,9 кв.м., загальна площа групи приміщень № 4 становить 82,8 кв.м., житлова площа 47,4 кв.м. Замовником дозвільних документів на реконструкцію не надано. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду ( а.с. 33). Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала відмову. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18). Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися органами державного архітектурно-будівельного контролю. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що згідно Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних(садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства Регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018року за № 158, зареєстрованого в МЮ України 28.08.2018року за № 976/32428 - для об`єктів збудованих (без оформлення дозвільних документів) у період з 05.08.1992 року до 09.04.2015 року, право власності оформляється за спрощеною процедурою шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик. Верховним Судому постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності. Відповідно до пункту 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, які були чинними в Україні із 01 січня 2010 року: - реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників; - прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на частку майна, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] , на житловий будинок, який він придбав за життя та здійснила відповідні прибудови та демонтаж пічі. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 21.06.2003 року житловий будинок А-1 має житлову площу 110,5 кв.м., загальну площу 192,2 кв.м., квартира [ADDRESS] має загальну площу 41,8 кв.м., житлову площу 29,3 кв.м. Станом на 10 червня 2021 року загальна площа приміщень будинку А становить 232,5 кв.м., житлова площа 142,9 кв.м., загальна площа групи приміщень № 4 становить 82,8 кв.м., житлова площа 47,4 кв.м. Тобто за рахунок реконструкції у житловому будинку "А" змінено загальну та житлову площі приміщень. Згідно технічного паспорту від 10 червня 2021 року замовником дозвільних документів на реконструкцію не надано. Згідно Інструкції змінено літеровку житлового будинку літ "А-1" на літ. "А" (а.с. 19-26). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення спадкодавця до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку. Інформація про наявність у спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутні. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись в порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Отже, вищезазначеними нормами права встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що спірне спадкове домоволодіння (квартира [ADDRESS] ) у 2010 році зазнало реконструкції внаслідок здійснення прибудови до будинку, та демонтування пічі, які істотним чином вплинули на його технічні характеристики, зокрема змінилася загальна та житлова площа всього будинку [ADDRESS] . Таким чином, внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції, будівництва нового об`єкту, житловий будинок втратив тотожність із тим домоволодінням, на який [PERSON] було отримано право власності на підставі договору купівлі - продажу. Крім того, згідно листа начальника КП "Криворізьке РБТІ" ДОР" Ільченка А. від 24.11.2021 року за виз. № 1169, згідно матеріалів архівної справи [PERSON] належать сараї Д, Е, вбиральня И, а не 1/2 їх частина. Так з даного листа не вбачається, що [PERSON] за життя належав сарай З, на 1/4 частину якого позивачка просить визнати за нею право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності в порядку спадкування на самочинно збудовані будівлі слід звернути увагу на визначення належного відповідача. Як правило, належним відповідачем у справі про визнання права власності в порядку спадкування на самочинне будівництво є відповідна місцева рада, до компетенції якої належить вирішення питання щодо розпорядження землями відповідних територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (статті 8 - 12 Земельного кодексу України; вирішення питання вибору, вилучення (викупу) земельних ділянок, надання дозволу на будівництво об`єктів містобудування; вирішення питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій (ст. 12 Закону України "Про планування і забудову територій"). Як вбачається з матеріалів справи відповідачем по справі є онук позивачки - інший спадкоємець після смерті [PERSON] та [PERSON] . У своїй Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №520/17520/14-ц Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. У листі ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради». Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: - право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; - право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); - право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; - право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Із цього приводу Верховний Суд у вказаній постанові зазначив: якщо будівництво велося згідно із законом, то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином, право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Зважаючи на відсутність у матеріалах справи зазначених вище документів (документів про право власності на земельну ділянку або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, акту введення будівлі в експлуатацію, декларації про готовність об`єкта до експлуатації тощо), а також, враховуючи невідповідність загальної та житлової площі усього будинку [ADDRESS] ,суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed