Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області, вказавши третьою особою [PERSON], в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 23 жовтня 2015 року, право власності на домоволодіння, що розташоване в селі Соснівка Макарівського району Київської області по вулиці Київська, 16, та яке складається з: житлового будинку під літерою «А», веранда «а1», гараж «Д», сарай «Ж», убиральня «З», ворота №4, огорожа №5, посилаючись на те, що після смерті батько відкрилась спадщина зокрема і на домоволодіння в селі Соснівка по вулиці Київська, 16. Він, позивач та [PERSON]є спадкоємцями першої черги за законом. Остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON], а він спадщину прийняв своєчасно. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно не має змоги, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на нерухоме майно за спадкодавцем. Позивач [PERSON]М в судове засідання не прибув, його представник по довіреності [PERSON] згідно поданої заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області надав заяву про розгляд справи без участі свого представника, проти позову не заперечував. Третя [PERSON] особа в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №15/2016 до майна померлого 23 жовтня 2015 року [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.10.2015 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується наступними документами, копії яких містяться в матеріалах справи: свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БК №353007 від 23.10.2015 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серії ІІІ-УР №255709 від 04.05.1963 року (а.с.8, 16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема і на домоволодіння, що розташоване в селі Соснівка Макарівського району Київської області по вулиці Київська, 16. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №15/2016 до майна померлого 23.10.2015 року [PERSON], позивач, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину після смерті батька прийняв своєчасно, подавши у визначений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини та на частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, земельну ділянку площею 0,0320 га отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Також, як вбачається з матеріалів спадкової справи, дружина померлого [PERSON], його доньки [PERSON], відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Інші спадкоємці майна померлого [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини. Проте, приватний нотаріус своєю постановою від 26.08.2016 року (а.с.9) відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом на згадане вище домоволодіння по вулиці Київська, 16, в селі Соснівка, в звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем [PERSON]. Як вбачається із архівної довідки (а.с.10) КП КОР «Північне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року право власності на обєкт нерухомого майна - домоволодіння №16 по вулиці Київській (назва вулиці змінилась з «Щорса» на «Київська» згідно рішенню [PERSON] сільської ради від 20.10.2015 року) в селі Соснівка Макарівського району Київської області, зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.04.1988 року Бородянською державною нотаріальною конторою за реєстровим №274. Дата реєстрації -10.05.1988 року. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 03.09.1988 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Макарівського району Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №30, [PERSON] продав, а [PERSON] купив належний продавцю [PERSON] на праві особистої власності житловий будинок в селі Соснівка (а.с.15). Так, [PERSON] на підставі цивільно-правової угоди став власником житлового будинку №16 по вулиці Київській в селі Соснівка. Відповідно технічному паспорту, виданого КП КОР «Північне бюро технічної інвентаризації» (а.с.11-13), до складу домоволодіння по вулиці Київська, 16, в селі Соснівка, входить: житловий будинок загальною площею 53,6 кв м, житловою площею 27,1 кв м під літерою «А», веранда «а1», гараж «Д», сарай «Ж», убиральня «З», ворота №4, огорожа №5. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331\~ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.3\~Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Така правова позиція висвітлена в п.3.1 Листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013\~ року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved