Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

22.08.2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами (з урахуванням уточнень), якими просить суд: визнати за ними право на приватизацію квартири [ADDRESS]; зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області усунути перешкоди в реалізації їхнього права на приватизацію житла квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що в квартирі [ADDRESS] мешкали їх батьки [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 13.05.1995р., [PERSON] померла 22.12.2012р. Наймачем квартири був [PERSON], який на той час працював у КП «Ізмаїльське ВУВКХ». Ордер на квартиру не зберігся. Квартира знаходилася та знаходиться на балансі Ізмаїльської міської ради Одеської області. 04.08.2017 року вони звернулися до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявами про надання дозволу ним на приватизацію квартири. Листами №П-1156 та №П-1157 від 08.08.2017р. їм було відмовлено у передачі у власність вказаної квартири, у звязку з тим, що ними в порушення п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на квартиру. Вказана квартира була надана батьку, який помер. Позивачі зареєстровані та проживають в квартирі. Отримати копію ордеру неможливо, так як в організації, де зберігаються ці документи, з невідомих причин ордер на квартиру не зберігся. Житлові чеки вони не отримували. Вважають, що мають право на приватизацію, оскільки вони на законних підставах користуються спірним житлом, зареєстровані за його адресою, до теперішнього часу не використали своє право на безкоштовну передачу житла, оригінал ордеру на вказану квартиру не зберігся, проте раніше видавався. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачем у порушення п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян не надано всі передбачені переліком документи, а саме ордеру на квартиру. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідки КП «Ізмаїльське ВУВКГ» від 28.07.2015р. за №1823 [PERSON] дійсно працював у КП «Ізмаїльське ВУВКГ» з 06.10.1976р. та виключений із складу підприємства у звязку зі смертю 14.05.1995р. Згідно довідки УЖКГ від 21.06.1995р. рішенням виконкому №402 від 06.06.1995р. договір найму на квартиру [ADDRESS] переоформлений на сина первісного наймача [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 069166 від 15.05.1995 року [PERSON] помер 13.05.1995 року. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 319978 від 25.12.2012 року [PERSON] померла 22.12.2012р. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №477978 від 11.06.1975р. позивач [PERSON] є сином [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №291904 від 12.05.1981р. [PERSON] є дочкою [PERSON]. Вказане також вбачається із довідки (виписки з будинкової книги про склад родини та прописку), що наявна у матеріалах справи та архівної довідки №12/01-52-113 від 15.09.2017р. Згідно довідки комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс-2» №59 від 17.07.2015 року ордер на квартиру [ADDRESS] відсутній. Згідно довідки комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс-2» №335 від 29.06.2015 року в квартирі [ADDRESS] проживають постійно та зареєстровані [PERSON], [PERSON]. Особовий рахунок відкритий на [PERSON]. Згідно довідки комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» № 133 від 02.02.2017 року [PERSON] являється ОКС (ріш. №402 від 06.06.1995р.) проживає за адресою: кв. №1, буд. №32, по вул. Кутузова, м. Ізмаїл. Разом з ним зареєстрована [PERSON] Згідно довідок виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області №05/28-270 від 24.02.2017р. позивачі не знаходяться на квартирному обліку у виконавчому комітеті Ізмаїльської міської ради. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №12 від 14.02.2017р. [PERSON], [PERSON] у числі зареєстрованих власників обєктів нерухомого майна не значаться. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №86842830 від 12.05.2017р. відомості про власника кв. №1, буд. №32, по вул. Кутузова, м. Ізмаїл відсутні. 04.08.2017 року [PERSON], [PERSON] звернулися до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявами про надання дозволу ним на приватизацію квартири. Листами №П-1156 та №П-1157 від 08.008.2017р. позивачам було відмовлено у передачі у власність вказаної квартири, у звязку з тим, що ними в порушення п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на квартиру. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №1323 від 02.10.2017р. на обєкт нерухомості по вул. Кутузова, 32 в м. Ізмаїлі власником 1/4 частини зареєстрована Місцева рада на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих ся №839 від 13.12.1949р. З листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №1436 від 24.10.2017р. вбачається, що у склад 1/4 частини вказаного обєкту, власником якої є Місцева рада, входить квартира №1 у вказаному будинку. Право на приватизацію квартир з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до довідок від 04.08.2017 року за №№811,812, наданих ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS], житлові чеки не отримували та право своє на них не використали. Отримати копію ордеру на квартиру неможливо, так як оригінал ордеру видавався в одному екземплярі та на даний час не зберігся. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Відповідно до\~ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно до змісту ч. 3 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання зави громадянина. При цьому частина 10 наведеної статті зазначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правомірність вселення та проживання позивачів у квартирі [ADDRESS] підтверджено наявними у справі документами та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючи, що ордер для вселення в квартиру [ADDRESS] видавався і відсутність його копії позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у позивачів є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеної квартири, та доведена підставність вимог щодо приватизації житла, суд приходить до висновку що позов [PERSON], [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved