Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення 23 років. У судове засідання призначене на 29 грудня 2015 року сторони не зявились. У наданих суду заявах просили справу розглянути без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, а справа розглядалась без їх участі. Позивач, у своєму позові вказувала на те, що вона залишилась після розірвання шлюбу батьків проживати разом з матірю та продовжує навчання, але стипендію не отримує і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. А відповідач як батько, працює, отримує постійний дохід, і тому може надавати таку допомогу, але добровільно цього не робить. Що у сукупності з положеннями статті 199 Сімейного кодексу України, дає їй право на стягнення вказаного утримання у примусовому порядку. Відповідач, у своїх запереченнях проти позову вказував на те, що він вже сплачував аліменти на утримання доньки у звязку з її навчанням у Східноукраїнському національному університеті імені [PERSON] у період з 2010 року по 02 червня 2015 року за денною формою навчання. Про те що донька здобуває другу вищу освіту вона його не повідомляла. Також зазначив, що на даний час він вдруге одружений та від цього шлюбу має неповнолітню доньку, яка знаходиться на його утриманні та потребує постійного лікування. Крім того він вважає, що його повнолітня донька здатна заробляти собі на життя, оскільки навчається на заочній формі навчання. У письмових поясненнях вказував на те, що його матеріальний стан не дає йому можливості надавати матеріальну допомогу на навчання своїй повнолітній дочці, оскільки у нього є кредитні зобовязання, він утримує іншу дитину, а його заробітна плата є фактично єдиним джерелом існування їхньої родини. Просив врахувати права його неповнолітньої доньки, яка на відміну від позивача не може самостійно себе забезпечувати. Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON], народилась 29 травня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.7). При цьому, матір`ю у свідоцтві про народження вказана: [PERSON], а батьком: [PERSON] (а.с.7). [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі, який було розірвано про що, відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, було зроблено актовий запис №150 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.6). [PERSON], проживає разом із матірю, за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5,9). З 01 вересня 2010 року, [PERSON], була зарахована студентом першого курсу хіміко-технологічного факультету денної форми навчання та у звязку з закінченням навчання була відрахована 01 липня 2015 року з присвоєнням кваліфікації інженера-технолога та їй було видано диплом спеціаліста (а.с.61,64-65). З 01 вересня 2015 року [PERSON] навчається на факультеті хімічних та інформаційних систем Інституту хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені [PERSON] на третьому курсі, за заочною формою навчання, на підставі контракту № 450 від 28 серпня 2015 року (а.с.61,62,63). При цьому, [PERSON] у 2014 році доходів від праці не мала (а.с.16). [PERSON], проживає разом із своєю новою дружиною [PERSON] та малолітньою донькою [PERSON] [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,27,30,31,88-89). Відповідно до даних довідки про доходи, [PERSON] працює на посаді електрослюсара у відокремленому підрозділі Шахта Новодружеська ПАТ Лисичанськвугілля, за що отримує щомісячну винагороду, яка за вересень - листопад 2015 року склала 9917 гривень 91 копійка. При цьому з листопада 2015 року з нього припинено утримання аліментів а місячний розмір заробітної плати після утримання податків, зборів та припинення утримання аліментів складає 4668 гривень 25 копійок (а.с.78). З 12 квітня 2012 року, [PERSON] взяв на себе зобов`язання сплачувати товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» за надані ним послуги, на підставі угоди про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля, щомісячні внески, кількість яких станом на 11 грудня 2015 року складає ще 31, а їх місячний розмір дорівнює 3042 гривні 22 копійки (а.с.110-121,123-129). Також [PERSON], з огляду на фактичні дані довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" та виписки по особовому рахунку [PERSON], станом на 16 листопада 2015 року, він має невиконані грошові зобов`язання за договором, укладеним між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 6432 гривні 34 копійки у звязку із кредитуванням за допомогою платіжної картки (а.с.45-57). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в яких відповідач за правовим статусом виступає батьком повнолітньої доньки, яка продовжує навчання (позивач), і в межах яких виник спір щодо необхідності виконання батьком обовязку з утримання своєї повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, тільки за наявності вказаних у частині першій статті 199 Сімейного кодексу України умов, як виключення із загального правила, обовязок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову. При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права суд враховує розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у постанові №3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що донька відповідача: [PERSON] на час розгляду справи судом досягла повних 22 років (а.с.4-5). З 01 вересня 2015 року [PERSON] продовжила навчання на факультеті хімічних та інформаційних систем Інституту хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені [PERSON] на третьому курсі, за заочною формою навчання, на підставі контракту № 450 від 28 серпня 2015 року (а.с.61,62,63). При цьому, навчання розраховано по 30 червня 2016 року (а.с.63). Однак суд вважає, що [PERSON] не надала суду належних, достовірних і допустимих доказів того, що у звязку із продовженням навчання вона має потребу у матеріальній допомозі. По-перше. Суд розуміє, що [PERSON] навчається за контрактом, що не передбачає отримання нею стипендії, а розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік для працездатних осіб (який є вартісної величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, непродовольчих товарів, набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості стаття 1 Закону України Про прожитковий мінімум) складає 1378 гривень. Проте, надана нею довідка щодо відсутності в неї доходів (а.с.16) видана за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, тобто за період, що передує продовженню нею навчання. А відсутність у неї доходів з початком продовження нею навчання, а головне наявність потреби у матеріальній допомозі з 01 вересня 2015 року, нею не доведено, будь-яких доказів цього не надано. При цьому, суд бере до уваги і те, що позивач навчається на заочній формі навчання, вже маючи повну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст, що вочевидь створює для неї можливості працевлаштування і отримання доходу (а.с.6,40). Тут суд враховує, що в силу положень частини 1 статті 34 Цивільного кодексу України, позивач як повнолітня фізична особа має повну цивільну дієздатністть, а докази її обмеження чи визнання позивача не дієздатною, в матеріалах справи відсутні. І головне, в силу положень частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може грунтуватись на припущеннях, а тому за відсутності доказів, як у випадку з позивачем, суд не може виходити з того, що самим фактом продовження позивачем навчання підтверджується наявність у неї потреби в матеріальній допомозі. Разом з цим, як це передбачено положеннями частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України і роз`яснено Пленумом Верховного Суду України, для присудження аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, визначальним є наявність у батька можливості надавати таку допомогу. Як вже було встановлено судом, [PERSON] проживає разом із своєю новою дружиною [PERSON] та малолітньою донькою [PERSON] [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,27,30,31,88-89). Відповідно до даних довідки про доходи, [PERSON] працює на посаді електрослюсара у відокремленому підрозділі Шахта Новодружеська ПАТ Лисичанськвугілля, за що отримує щомісячну винагороду, яка за вересень - листопад 2015 року склала 9917 гривень 91 копійка. При цьому з листопада 2015 року з нього припинено утримання аліментів, а місячний розмір заробітної плати після утримання податків, зборів та припинення утримання аліментів складає 4668 гривень 25 копійок (а.с.78). Отже з огляду на те, що розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік для працездатних осіб складає 1378 гривень, для забезпечення тільки себе мінімальними потребами, у розпорядженні відповідача залишались би кошти на рівні 3290 гривень 25 копійок. Однак, його сім`я складається ще з двох осіб: працездатної дружини, яка забезпечена доходом на рівні більшому ніж прожитковий мінімум на одну працездатну особу (а.с.31,75-76,77) та малолітньої дитини, яка досягла повних 5 років і яку відповідач як батько повинен утримувати разом із своєю дружиною до досягнення дитиною повноліття (а.с.28-30). А тут суд враховує, що розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік для дітей віком до 6 років складає 1167 гривень, що означає необхідність забезпечення відповідачем та його дружиною утримання своєї дитини хоча б на такому мінімальному рівні. Отже, на забезпечення потреб своєї малолітньої дитини, відповідач повинен витрачати кожного місяця як мінімум 583 гривні 50 копійок, а це означає що у його розпорядженні будуть залишатись кошти на рівні 2706 гривень 75 копійок. Проте судом встановлено, що з 12 квітня 2012 року, [PERSON] взяв на себе зобов`язання сплачувати товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» за надані ним послуги, на підставі угоди про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля, щомісячні внески, кількість яких станом на 11 грудня 2015 року складає ще 31, а їх місячний розмір дорівнює 3042 гривні 22 копійки, що є більшим ніж той розмір коштів, який залишається у розпорядженні відповідача (а.с.110-121,123-129). При цьому, з огляду на зміст цієї угоди, у випадку невиконання такого грошового зобов`язання відповідачем, для нього можуть настати несприятливі правові наслідки у вигляді виникнення обов`язку сплати усіх внесків зразу у достроковому порядку на протязі 10 днів, а у випадку не виконання і такого обов`язку автомобіль треба буде передати на реалізацію для погашення боргу. І окрім цього, ТОВ "АВТО ПРОСТО" отримає право пред`явити відповідачу вимогу про сплату штрафу та пені, які теж носять характер фінансових втрат для відповідача (а.с.110-121,123-129). Також, з огляду на фактичні дані довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" та виписки по особовому рахунку [PERSON], станом на 16 листопада 2015 року, він має невиконані грошові зобов`язання за договором, укладеним між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 6432 гривні 34 копійки у звязку із кредитуванням за допомогою платіжної картки (а.с.45-57). Як наслідок, суд вважає, що відповідач довів належними, достовірними і допустимими доказами факт відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, у даний період свого життя. А за таких обставин, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволенню не підлягають, в силу положень частини 3 статті 88 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже,

Outcome: dismissed