Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

14.08.2018 Від ПАТ "Укрсоцбанк" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №817/4-27/29/6-014 від 29.09.2006, звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки у розмірі 393 427 грн 00 коп. (Звіт №ВА180709-003); стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.09.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 817/4-27/29/6-014. Акціонерно - комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", 09 березня 2010 року було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" назву організаційно-правової форми шляхом перейменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк". Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит. Відповідно до положень кредитного договору, нарахування та сплата процентів користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в період (28-29-30-31/360) щомісячно, за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця - в останній робочий день поточного місяця. У разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафи. На порушення умов договору позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 29.05.2018 заборгованість за кредитом - 17 124, 64 доларів США, за відсотками - 22 340,96 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Кредитором та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони оцінили предмет іпотеки у 126 250 грн 00 коп. Відповідно до умов Іпотечного договору, а саме п. 2.1.1 - 2.1.15 Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавством. У разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у п.п. 4.5.3 Іпотечного договору. Відповідно п. 2.1.4 Іпотечного договору Іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки, будь-яку його частину, не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування на будь-яких інших підставах іншим особам без попередньої письмової згоди Іпотекодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. На запит за пошуковими параметрами адреси нерухомого майна, а саме предмету іпотеки, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було отримано Інформаційну довідку № 120284580 від 11.04.2018. Згідно отриманої Інформаційної довідки, предмет іпотеки - трикімнатна квартира, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - належить на праві приватної власності [PERSON] . Право власності зареєстровано 01.08.2012 відповідно до ухвали суду про затвердження мирової угоди. Всупереч нормам чинного законодавства України та умовам Іпотечного договору предмет іпотеки без відома та згоди Іпотекодержателя був відчужений на користь [PERSON] . Отже, ПАТ "Укрсоцбанк" стало відомо, що 01.08.2012 згідно ухвали Зміївського районного суду Харківської області визнано право власності на квартиру за [PERSON] Вказаний правочин є неправомірним та порушує права ПАТ "Укрсоцбанк" як Іпотекодержателя, оскільки зазначена трикімнатна квартира, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є Предметом іпотеки, і відчуження таких об`єктів заборонено законом. Таким чином, ПАТ "Укрсоцбанк", як Іпотекодержатель, має право звернутися до нового власника предмета іпотеки з вимогою звернути стягнення на передане в іпотеку нерухомое майно в рахунок виконання третьою особою зобов`язань за кредитним договором. На виконання умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії та Іпотечного договору відповідачу та третій особі було направлено вимогу, а саме: "Повідомлення про усунення порушень" (вимога не виконана). Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки. Одночасно з позовною заявою представник позивача [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16.08.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 26.09.2018. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 17.08.2018 заяву представника позивача Фещенко О. В. про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмети іпотеки, третя особа [PERSON] задоволено частково; заборонено вчиняти будь-які дії по відчуженню трикімнатної квартири, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2012 (справа №2014/2-1380/11), в іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено. 26.09.2018 підготовче засідання відкладено в зв`язку з перебуванням судді у відрядженні. 09.10.2018, 23.11.2019, 10.01.2019 за клопотанням представника відповідача та третьої особи відкладено підготовче засідання. 10.01.2019 представник позивача ПАТ "Укрсоцбанк" Певний А. О. подав заяву, в якій просив розглянути справу на всіх судових засіданнях без присутності представника АТ "Укрсоцбанк" на підставі наявних доказів та матеріалів. 20.02.2019 підготовче засідання відкладено в зв`язку з перебуванням судді у відрядженні. 05.03.2019 за клопотанням представника відповідача та третьої особи відкладено підготовче засідання. 05.04.2019, 17.05.2019, 21.05.2019 представник позивача ПАТ "Укрсоцбанк" Тенюкова М. І. подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами. 05.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 21.05.2019, 02.07.2019, 02.09.2019 за клопотанням представника відповідача та третьої особи відкладено судовий розгляд. 01.10.2019 представник відповідач та третьої особи адвокат Оберкович Г. В. подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, без участі [PERSON] і [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Договору дарування від 28.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. 28 вересня 2006 року за реєстровим № 2264, трикімнатна квартира, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а. с. 171). 29.09.2006 між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та [PERSON] був укладений договір кредиту № 817/4-27/29/6-014, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, зі сплатою 13 процентів річних з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.09.2013. Кредит був наданий на поточні потреби. Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечувати своєчасне повернення кредиту, відсотків за його користування, а також сплату можливих штрафних санкцій. (а. с. 5-6, 9) В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29.09.2006 між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 817/8-27/29/6-050, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. 28 вересня 2006 року за реєстровим № 2264, зареєстрованого КП "Зміївське БТІ" 28.09.2006 за реєстровим № 20-1781 (а. с. 7-8). Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 26.04.2016, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серія [NUMBER] , Статуті Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", затвердженому рішення Загальних Зборів Акціонерів від 31.10.2016, Витягом з Протоколу № 35 рішень Наглядової Ради ПАТ "Укрсоцбанк" (а. с. 18-23). Згідно розрахунків, наданих позивачем, за кредитним договором № 817/4-27/29/6-014 від 29.09.2006 укладеним між позивачем та відповідачем, з боку останнього мається заборгованість станом на 29.05.2018 за кредитом - 17 124, 64 доларів США, за відсотками - 22 340, 96 доларів США (а. с. 16-17). Згідно до реєстру № 640 згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів від 18.07.2019 на адресу [PERSON] та [PERSON] була направлена Вимога банку про усунення порушень від 17.07.2018 (а. с. 13-15). Згідно до звіту № ВА 180709-003 про незалежну оцінку вартості квартири [ADDRESS] та належить [PERSON] згідно Договору дарування від 28.09.2006 станом на 11.07.2018 ринкова вартість квартири складає (з урахування ПДВ) 393 427 грн 00 коп. (а. с. 28-68). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2012 у справі № 2014/2-1380/11 було визнано мирову угоду, за умовами якої, зокрема, [PERSON] повертає [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язується звільнити квартиру протягом 10 (десяти) днів з дня повного розрахунку з ним [PERSON] ; за [PERSON] визнане право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цією ж ухвалою закрите провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним, застосування до удаваного правочину дарування правил договору купівлі-продажу, розірвання договору та визнання права власності на квартиру (а. с. 118). Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 18.03.2014 закрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2012 по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним, застосування до удаваного правочину дарування правил договору купівлі-продажу, розірвання договору та визнання права власності на квартиру (а. с. 119-120). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.04.2018 вбачається, що з 01.08.2012 власником квартири [ADDRESS] в реєстрі значиться [PERSON] , на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2012 (а. с. 11-12). Проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 касаційну скаргу ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" задоволено частково, ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 09.10.2014 апеляційну скаргу ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" задоволено частково, ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2012 скасовано, справу направлено до того ж суду для продовження розгляду (а. с. 123-125). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.10.2014 прийнято до провадження Зміївського районного суду Харківської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним, застосування до удаваного правочину дарування правил договору купівлі - продажу, розірвання договору та визнання права власності на квартиру, призначено судове засідання на 19 листопада 2014 року, запропоновано відповідачу подати у строк до 19 листопада 2014 року письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються (а. с. 126). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.02.2015 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" про визнання правочину удаваним, застосування до удаваного правочину дарування правил договору купівлі - продажу, розірвання договору та визнання права власності на квартиру - залишено без розгляду (а. с. 127). Таким чином, оскільки скасовано ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2012, на підставі якої 01.08.2012 здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , відсутні підстави вважати останню власником цієї квартири. Крім того, заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2016 вирішено: позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено у повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 817/8-27/27/29/6-050 від 29 вересня 2006 року у розмірі 1 318 600 гривні 98 коп. та інших витрат, пов`язаних з виконанням рішення, звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 66,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. 28 вересня 2006 року за реєстровим № 2264, зареєстрованого КП "Зміївське БТІ" 28.09.2006 року за реєстровим № 20-1781, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, код ЗКПО 00039019, податковий код 09305014) з укладенням від свого імені договору купівлі-продажі будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" усіх передбачених законом дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнути із [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір у розмірі 19 779 гривень 01 коп., які перерахувати на р/р [NUMBER] , ЗКПО 00039019, МФО 300023 (а. с. 128-129). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.02.2019 за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення скасоване заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2016 року та призначено підготовче засідання на 14 березня 2019 року (а. с. 130). Отже, в провадженні суду перебуває справа за позовом того ж позивача до [PERSON] , як власника квартири, про звернення стягнення на цю квартиру як предмет іпотеки. Згідно частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та при розгляді справ застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 17 Закону України № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі "Маркс проти Бельгії" від 27.04.1979, п. 63). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Норми ст. ст. 509, 526, 623 - 625 ЦК зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не було виконано у встановлений строк. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. За змістом наведених норм належним відповідачем у спорі про звернення стягнення на предмет іпотеки є власник відповідного предмета іпотеки. За змістом досліджених судом правовстановлюючих документів та судових рішень вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 28.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. за реєстровим № 2264, є [PERSON] , до якого позовні вимоги у цій справі не пред`явлені. Та обставиниа, що після скасування ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2012, на підставі якої 01.08.2012 здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не було відновлено реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON] , не дає підстав вважати власником квартири іншу особу. За таких обставин, оскільки позов пред`явлений до неналежного позивача, у його задоволенні належить відмовити.

Outcome: dismissed