Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 21.04.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.04.2021 року. Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася до AT КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 02.03.2007 року, згідно якої отримав(-ла) кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що у зв`язку порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.06.2019 року має заборгованість - 32842,26 грн., з яких: 14631,62 грн. - заборгованість за тілом кредита; 7390,94 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8029,59 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1540.11 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2019 року в даній справі відкрито провадження та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13квітня 2020 року, визнано обов`язковою явку представника позивача у судове засідання. 05.05.2020 від позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи письмових доказів. 14.12.2020 від представника відповідача по справі [PERSON] - адвоката Суязової Г.В., надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти задоволення позову. Так, вказує на те, що матеріали справи не містять підтвердження укладення між банком та [PERSON] договору від 02.03.2007 р., оскільки заява про приєднання умов договору підписана відповідачем 16.01.2008 року. Крім вказує і на те, що матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з наданими позивачем Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та «Універсальна 30днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк було ознайомлено відповідача під час підписання ним заяви та справки. Таким чином на думку представника відповідача, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказує що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки згідно вхідного штампу Ужгородського міськрайонного суду позовна заява подана 23 липня 2019 року, тоді як з розрахунку заборгованості вбачається, що 23.02.2008 року вперше з`являється заборгованість. На 31.05.2015 року розмір заборгованості становив за кредитом 2267,14 грн., за процентами 64,71 грн., а разом 4371,96 грн. З наступного розрахунку тіло заборгованості станом на 01.06.2015 року вже становив 2278,85 грн. Термін дії картки, яка видана на підставі заяви становив 03/10, тобто до березня 2010 року. При цьому представник позивача зазначає, що оскільки відповідач не підписувала жодних договорів, якими встановлено строк позовної давності, до даних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яка закінчилась через три роки після закінчення терміну дії картки, а саме в березня 2013 року, отже позивач пропустив строк позовної давності. 31.12.2020 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Зокрема представник банку підтримуючи позовні вимоги вказує на те, що [PERSON] звернувся до AT КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву No б/н від 02.03.2007 року, згідно якої отримав(-ла) кредит у розмірі 9500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому вказує, що в анкеті-заяві, яка підписана [PERSON] у розділі ''відмітки банку" дата відкриття рахунку зазначена 02.03.2007 р., разом із тим, платіжний засіб, тобто пластикову картку Відповідач отримала лише 16.01.2008 року про що зазначено у полі: ''дати видачі картки і пін-конверта" та в цю ж дату підписала анкету-заяву. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначено в розділі ''Відмітки банку" Заяви". Представник позивача стверджує, що відповідач при підписанні заяви та справи був ознайомлений саме із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, що містяться у матеріалах справи. Окрім того, у відповіді на відзив зазначено, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Представник позивача вказує що відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, та що кредитний договір було укладено відповідно до норм чинного законодавства . Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то за твердженням представника позивача, в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Представник позивача зазначає, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання Відповідачем кредитного рахунку, що в свою чергу підтверджує надання банком кредитного ліміту, його використання Відповідачем та сплату відсотків за його користування. При обґрунтуванні правомірності нарахування пені представник позивача зазначає, що згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. При цьому вказує, що п. «2.1.1.12.6.1.» Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню. Розмір пені зазначається в тарифах. Так, само представник позивача зазначає, що нарахування штрафів передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Окрім того, як вказано у відповіді на відзив згідно Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право: п. 1.1.3.2.3. здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 дні до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Щодо строків позовної давності представник позивача посилається на те, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки Клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких було внесено 16.10.2018 р., підтвердженням є виписка з рахунку, до суду позивач звернувся 23.07.2019, таким чином дотримано строків позовної давності. 12.01.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Згідно вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] (89448, Закарпатська обл.., Ужгородський р-н, с. Лінці) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАОРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 02.03.2007 р. у розмірі 29937,92 грн. (22022,56 грн.- заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 22022,56 грн.- простроченим тілом кредита; 7915,36 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625). А також понесені позивачем судові витрати. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не з`явився, відповідно до п. 3 прохальної частини позовної заяви зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ "ПриватБанк" не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило на адресу суду. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із тим від представника відповідача на адресу суду надійшла заяв про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] звернувся до AT КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 02.03.2007 року, згідно якої отримав(-ла) кредит у розмірі 9500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказане підтверджується копією заяви, зі змісту якої встановлено, у розділі ''відмітки банку" дата відкриття рахунку зазначена 02.03.2007 р. Як зазначено у полі: ''дати видачі картки і пін-конверта", платіжний засіб, тобто пластикову картку Відповідач отримала 16.01.2008 року. Таким чином суд приходить до висновку, що датою укладення договору є дата відкриття рахунку, як зазначено в розділі ''Відмітки банку" Заяви". Відповідно до довідки про зміни умов кредитування кредитної картки оформленої на [PERSON] , встановлено, що в період з 16.01.2008 по 19.10.2017 року відбувалася зміна кредитного ліміту з 250 грн. до 15 000 грн., станом на 21.07.2018 року кредитний ліміт становить 0,00 грн. Відповідно до виписки за договором б/н за рахунком № [NUMBER] що належить відповідачу [PERSON] , вказаним рахунком користувалися. В тому числі відбувалося як зняття готівки, так і поповнення картки, списання процентів тощо. Судом встановлено, що згідно заяви, яку підписано відповідачем, [PERSON] погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку позивачем додано до позовної заяви однак, підтвердження того, що саме з наявними у матеріалах справи Витягом із Умов було ознайомлено відповідача під час підписання заяви. Окрім того, до матеріалів позовної заяви додано справку про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», де передбачено 3 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 вдів у році). Банк обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі; зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://priyatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Однак матеріали справи не містять підтвердження підписання саме вказаного Договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, що наданий позивачем до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг(витяг із яких міститься у матеріалах справи) на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь - яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який доданий до позовної заяви, не містять підпису відповідача [PERSON] , і тому не може розцінювати як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 16.10.2008 року шляхом підписання заяви - анкети. Суд вважає, що в даному випадку, також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином судом встановлено, що позивачем не надано підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг (витяг із яких додано до матеріалів позовної заяви), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді прострочених відсотків,пені та комісії, штрафів, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Представник позивача посилається на те, що нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту та зовсім не суперечить положенням постанови Великої палати Верховного суду по справі № 444/9519/12 та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Слід вказати на те, що у заяві про зменшення позовних вимог позивач ставить вимогу про стягнення із відповідача: заборгованість за договором б/н від 02.03.2007 29937,92 грн. в тому числі просить стягнути і 7915,36 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України. Суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного. Як убачається з довідки про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), яка підписана відповідачем, в ній міститься умова, що при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту процентна ставка становить 3% в місяць на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році. Згідно тексту позовної заяви, позивач не просив стягнути з відповідачки заборгованість саме за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема, що в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст.625ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд». Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи і які не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, шляхом підписання відповідачем заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ч.2 ст.625ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд». За такого позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625ЦК України у сумі 7915,36 грн., як таких, що передбачені договором, задоволенню не підлягають. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд вважає за необхідне вказати на наступне. Згідно матеріалів справи, а саме відповідної довідки наданої банком, за кредитним договором б/н , що був укладений між ПриватБанк та [PERSON] було надано кредитні картки №: [NUMBER] , дата відкриття - 02.03.2007 року, термін дії - 03/10; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 15.05.2012 року, термін дії - 03/16; Номер [NUMBER] , дата відкриття - 11.12.2012 року, термін дії - 02/16; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 22.09.2014 року, термін дії - 09/18; Номер картки [NUMBER] , дата відкриття - 10.11.2014 року, термін дії - 10/18; Номер [NUMBER] , дата відкриття - 22.04.2015 року, термін дії - 09/18; Номер [NUMBER] , дата відкриття - 23.10.2018 року, термін дії - 08/22. Згідно роздруківок користування картками, вбачається що відповідач використовувала зазначені картки. Відповідно дост.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертоюст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зіст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зіст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Суд враховує, що відповідачем здійснювалися платежі за Договором, що свідчить про переривання строків позовної давності. Із наданого Банком Розрахунку про рух коштів вбачається, що відповідачем здійснювались внесення коштів на погашення заборгованості. При цьому термін дії картки [NUMBER] не закінчився станом на час розгляду справи в суді. Тобто Позичальником здійснювалося часткове виконання взятих на себе зобов`язань, що підтверджується розрахунком заборгованості. Часткова сплата відповідачем заборгованості за Кредитним договором вказує на вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним боргу. Відповідно до ст.264 ЦК такі дії переривають перебіг позовної давності. З огляду на вказане суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що строк позовної давності минув. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданого до суду розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалась коштами банку, а тому має вказану в позові заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22022,56 грн. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. У зв`язку з вказаним позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 22022,56 грн., що є заборгованістю за кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.

Outcome: partial