Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредитної лінії №3000 від 01.04.2013 в сумі 4122,81 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 01.04.2013р. Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою договір кредитної лінії №3000, ліміт по якій склав 1600 грн. та згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2115,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання, з платою за користування кредитом - 50% річних та строком на 25 фактичних місяці. Однак, незважаючи на прийняті зобовязання відповідач постійно порушує графік сплати кредиту, внаслідок чого станом на 18.08.2017р. сума заборгованості становить 4\~122,81 грн. Представник позивача КС «Імперіал ЛТД» в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити та провести розгляд справи без участі представника позивача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання, призначені на 31.10.2017 та на 14.11.2017 не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання на його адресу судових повісток зі зворотніми повідомленнями, які згідно з аб.5 ч.5 ст. 74 ЦПК вважаються врученими йому належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 14.11.2017 згідно ст.225 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до журналу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 01.04.2013 Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою договір кредитної лінії №3000 (а.с.11) на підставі заяви [PERSON] від 02.04.2013р. (а.с. 8). Згідно п.1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредитну лінію з лімітом в сумі 1600,00 грн., в межах якої позичальник може отримувати будь-які суми кредиту, та зобов'язується повернути їх на умовах, що передбачено цим Договором. Сторони згідно п.2.1 кредитного договору погодили, що кредит надається строком на 25 фактичних місяців від дати отримання кредиту, та діє до повного виконання зобовязань кредитного договору, що передбачено п. 9.2 договору. Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що плата за користання кредитом (проценти) становить 50 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 3.4 кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, який є додатком до договору. У разі надання кредиту траншами сторони зобов'язуються вносити відповідні зміни у графік платежів шляхом підписання додаткового договору в день надання кожного наступного траншу. Згідно п 3.6 кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту. В пункті 3.7 сторони передбачили, що у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит, може за рішенням кредитного комітету, визнаватись кредитом з підвищеним ризиком, і тоді процентна ставка становить 100% річних від суми залишку кредиту (п.3.8). З метою забезпечення належного виконання зобов'язання між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] 01.042013 було укладено договір застави №3000, предметом застави є побутова техніка та меблі. (а.с. ). Згідно копії видаткових касових ордерів від 02.10.2013, 29.11.2014, 31.01.2015 та 02.04.2013 [PERSON] отримала 370,00 грн., 80,00 грн., 65,00 грн. та 1600,00 грн. від КС "Імперіал ЛТД" про що свідчать її підписи (а.с.48-51). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3000 від 01.04.2013 станом на 18.08.2017 відповідач заборгував позивачу 1501,08 грн. кредиту та 2622,81 грн. процентів, а всього 4123,89 грн. проте позивач просить стягнути 4122,81 грн., а саме кредит в сумі 1500,00 грн. та проценти 2622,81 грн. ( а.с. 9). При цьому з 31.03.2016 процентну ставку змінено на 100% річних на підставі протоколу №196 від 01.03.2016, оскільки на засіданні кредитного комітету було прийнято рішення про визнання кредитного договору № 3000 від 01.04.2013 "з підвищеним ризиком" та змінено процентну ставку на 140% річних (а.с.53). За таких обставин між позивачем та відповідачем виникли зобовязальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування. Суд вирішуючи спір з приводу заявлених позовних вимог виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК Україникожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року,договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач, як кредитодавець, виконав всі взяті на себе обовязки передбачені вищевказаним кредитним договором, щодо надання кредиту про що свідчать копії видаткових 02.10.2013, 29.11.2014, 31.01.2015 та 02.04.2013 (а.с.48-52). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобовязання не допускається в силу ст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання вказано в ч.2 ст.615 ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Кредитними договорами встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом з розрахунку - 50% річних, ( п.3.1 договору). 01.03.2016 згідно витягу з протоколу №196 на засіданні кредитного комітету було прийнято рішення про визнання договору №3000 від 01.04.2013 "з підвищеним ризиком" та змінено процентну ставку на 100 % річних (а.с. 53), що відповідає п.3.7,3.8 цього договору. Однак, незважаючи на прийняті зобов'язання відповідач постійно порушує графік сплати кредиту, внаслідок чого станом на 18.08.2017 має заборгованість за договором кредиту в сумі 4123,89 грн., яка складається із такого: - 1501,08 грн. - заборгованість зі сплати основного боргу; - 2622,81 грн. - заборгованість зі сплати відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.9). Проте позивач просить стягнути 4122,81 грн., а саме кредит в сумі 1500,00 грн. та проценти в сумі 2622,81 грн., що є його правом. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення 4122,81 грн. з відповідача. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Також відповідно до ч. 2\~ст. 82 ЦПК України\~судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена до ухвалення цього рішення. Оскільки сплата судового збору була відстрочена ухвалою судді від 17.10.2017 до ухвалення рішення у справі, а суд прийшов до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved