Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

14.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту у розмірі 2284 грн. 69 коп., з тих підстав, що сторони у письмовій формі уклали кредитний договір № 003-14082-220807 від 12.08.2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] та надав держателю картку, на яку надав кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної лінії на загальну суму 30 000 грн., встановив ліміт на момент підписання договору в сумі 2292 грн. Відповідач у встановлені кредитним договором строки, обов'язки по сплаті кредиту не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду з»явився та просив у задоволенні позову відмовити, зіславшись на пропущення позивачем строку позовної давності. Заслухав пояснення відповідача та його представника, дослідив письмові докази, надані сторонами, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити . До такого суд прийшов на підставі встановлених у судовому засіданні обставин. Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом , [PERSON] та « Комерційний банк « Дельтабанк»( нині ПАТ « Дельтабанк», який є його правонаступником) у простій письмовій формі уклали кредитний договір № 003-14082-220807 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 22 серпня 2007 року, який сторони підписали, узгодивши тим самим усі положення вказаного договору. Окрім того, сторонами було підписано Анкету позичальника, Анкету клієнта-фізичної особи та Тарифи на обслуговування платіжних карток Visa Classik, тарифний пакет «Visa Класичний» , що є невід»ємною частиною кредитного договору та про що не заперечував відповідач. Відповідно до умов кредитного договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] та надав держателю картку, на яку надав кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної лінії на загальну суму 30 000 грн., встановив ліміт на момент підписання договору в сумі 2292 грн., який в подальшому не збільшувався. Вказаний кредит було видано позичальнику на споживчі цілі,з розрахунку 29, 9 % річних. Згідно Анкети позичальника, кредитодавець встановив строк дії картки 12 місяців та встановив обов»язок позичальнику термін сплати по кредиту - до 15 числа кожного місяця. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку ціни позову, сформованого стороною станом 29.11.2013 року, позичальник суму кредиту у розмірі 2292 грн. отримав, та у подальшому кожного місяця з 06.09.2007 року по 07.10.2008 року сплачував певну суму - всього позичальник здійснив 14 оплат ( розділ платежі-сплачено). За вказаним розрахунком у відповідача перед ПАТ виникла заборгованість у розмірі 2384 грн. 69 коп., з якої 2284 грн. 69 коп. - прострочене тіло кредиту ( заборгованість виникла станом на жовтень 2009 року-рядок таблиці 27), пеня 100 грн. Позов пред»явлено без врахування пені, що є правом ПАТ. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мають місце правовідносини, що пов»язані зі споживчим кредитним договором, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про захист прав споживачів", постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Так, відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п.3. ч.1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі та до відносин за кредитним договором застосовуються положення договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1 статті 530 ЦК). Ст. 256 ЦК визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст.261ЦК України) Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК, п. 31 Пленуму ВССУ). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (стаття 264 ЦК). Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Дослідив письмові докази, надані позивачем, судом встановлено що п 4.2 Договору сторони встановили строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором, а розділом 2 Договору визначили умови щомісячного повернення кредитних коштів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Умовами тарифного пакету передбачено розмір обов'язкового погашення тіла кредиту - 7% від суми використаних коштів та розмір обов'язкового мінімального щомісячного платежу і його складові. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 6 листопада та 20 листопада 2013 року ( справи № 6-116 цс 13 та №6-126 цс 13) і є обов'язковими для застосування судами України відповідно до положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України. Отже, звернувшись до суду 14.01.2014 року позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 14 січня 2011 року. За розрахунком, наданим позивачем, станом на січень 2011 року вся заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2284 грн. 69 коп. є простроченою та пред»явлена поза межами строку позовної давності, так як вона виникла ще у жовтні 2009 року, про що було відомо ПАТ, а тому відповідно до ст. 267 ЦК задоволенню не підлягає. Доказів поважності причин пропуску позовної давності, позивач до суду не надав. Також, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, при відмові у задоволенні позову, судові витрати , сплачені позивачем при подачі позову до суду, стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed