Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач ПАТ "РОДОВІД БАНК" звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.04.2008 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №77.1/АК-00760.08.2, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 33500, 00 доларів США із строком повернення до 15.04.2015 року та сплатою відсотків у розмірі 9 % річних. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між Банком та відповідачем [PERSON] 15.04.2008 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач зобов"язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Але відповідачі свої зобов"язання належним чином не виконують, у зв"язку з чим станом на 26.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 36197, 23 доларів США та 24833227, 74 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 36197, 23 доларів США та 24833227, 74 грн., а також судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги у частині, що стосуються стягнення боргу з [PERSON], не визнав. Пояснив, що відповідач взагалі не укладав з Банком Договір поруки, на ньому не його підпис. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] припинив виконання своїх зобов"язань з 12.08.2008 року, а тому саме з цієї дати виникло у Банку право вимоги до відповідачів. Представник подав заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог у частині, що стосується стягнення боргу з [PERSON], і на цій підставі просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Родовід Банк" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.04.2008 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №77.1/АК-00760.08.2, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 33500, 00 доларів США із строком повернення до 15.04.2015 року та сплатою відсотків у розмірі 9 % річних. Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0, 2000 % від суми виданого кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ "Родовід Банк" та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки від 15.04.2008 року. Згідно із п. 1.1., 1.3., 3.2 Договору поруки у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору позичальник та поручитель відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Відповідно до п. 3.6. Кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів Позичальник зобов'язаний сплатити Банку за кожен день прострочки пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Як вказує у своїх позовних вимогах Банк, відповідачі свої зобов"язання за договорами не виконують, у зв"язку з чим станом на 26.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 36197, 23 доларів США та 24833227, 74 грн., зокрема: сума простроченої заборгованості за кредитом - 31505, 00 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 4692, 23 доларів США; сума простроченої заборгованості за платою по кредиту - 10076, 80 грн.; сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 20900254, 19 грн.; сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 3442730, 59 грн.; сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення плати по кредиту - 345815, 65 грн.; сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту - 107310, 37 грн.; сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів по кредиту - 17687, 08 грн.; сума трьох відсотків річних від суми простроченої плати по кредиту - 1779, 01 грн.; сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 7574, 05 грн. Що стосується стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], то слід зазначити наступне. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Як вже зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. У зв"язку з тим, що останнім днем виконання зобов"язань з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 12.08.2008 року (дата останнього платежу), з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв"язку з чим починається дія трирічного строку для звернення Банку до суду із вимогою щодо захисту своїх прав та інтересів. Як вбачається з письмових матеріалів справи, з 12.08.2008 року відповідачем [PERSON] припинено виконання зобов"язань за договором. Таким чином, починаючи з серпня 2008 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов"язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших, передбачених договором сум. Виходячи з наведеного вище, строку позовної давності щодо даних позовних вимог сплинув 12.08.2011 року, а звернувся Банк до суду лише у липні 2015 року. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Під час розгляду даної справи представником відповідача [PERSON] було подано заяву про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог. Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON], оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14. Що стосується заперечень представника відповідача [PERSON] щодо того, що договір поруки останнім не підписувався, то судом дані заперечення до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Що стосується позовних вимог Банку до відповідача [PERSON], то слід зазначити наступне. Як вбачається з наданого представником Банку розрахунку, заборгованість відповідача становить 36197, 23 доларів США та 24833227, 74 грн., зокрема: сума простроченої заборгованості за кредитом - 31505, 00 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 4692, 23 доларів США; сума простроченої заборгованості за платою по кредиту - 10076, 80 грн.; сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 20900254, 19 грн.; сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 3442730, 59 грн.; сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення плати по кредиту - 345815, 65 грн.; сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту - 107310, 37 грн.; сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів по кредиту - 17687, 08 грн.; сума трьох відсотків річних від суми простроченої плати по кредиту - 1779, 01 грн.; сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 7574, 05 грн. З урахуванням встановлених по справі обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів, а саме: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 31505, 00 доларів США; простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 4692, 23 доларів США; простроченої заборгованості за платою по кредиту у розмірі 10076, 80 грн.; трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту у розмірі 107310, 37 грн.; трьох відсотків річних від суми прострочених процентів по кредиту у розмірі 17687, 08 грн.; трьох відсотків річних від суми простроченої плати по кредиту у розмірі 1779, 01 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Але при розгляді справи встановлено, що кредитні кошти були видані відповідачу не у національній валюті, а у доларах США, а тому суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь Банку інфляційних витрат немає. Позовні вимоги Банку про стягнення з [PERSON] пені також задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що основна сума боргу відповідача перед Банком становить 31505, 00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом становить 667779, 98 грн., а розмір пені, вказаний представником Банку, становить у загальному розмірі більше 20000000, 00 грн., що значно перевищує суму основного боргу. Крім того, період, за який нарахована пеня, становить з 2008 по 2015 роки включно. Враховуючи те, що суд самостійно не має можливості розрахувати розмір пені у межах строку позовної давності, то приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині також задоволенню не підлягають. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню і з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 36197, 23 доларів США, що еквівалентно 767236, 48 грн. та 136853, 26 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial