Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом, зазначивши, що 19.07.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір № DNН4КР73690197, за умовами якого відповідачеві надано кредит у розмірі 29484 грн., строком до 19.07.2008 року, зі сплатою 25,08% річних. У зв'язку з тим, що позичальник не виконує своїх зобов'язань, у [PERSON] утворилася заборгованість з основного зобов'язання, в розмірі 29484 грн. та заборгованість по відсотках, в розмірі 133124 грн. 32 коп. Крім того, відповідачеві нараховано пеню, в розмірі 313406 грн. 08 коп.; фіксовану частину штрафу, в розмірі 500 грн.; відсоткову складову штрафу, в розмірі 10833 грн. 87 коп. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням заборгованості, стягнутої з [PERSON] рішенням Індустріального районного суду м. Дніпроперетровська від 29.03.2012 року, в загальному розмірі 228011 грн. 34 коп., а також понесені по справі судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" не доведені належними і допустимими засобами доказування. Крім того, представник відповідача зазначила, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені, заявлені поза межами строків позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], укладено договір № DNН4КР73690197, за умовами якого відповідачеві надано кредит у розмірі 29484 грн., зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує. Суд вважає надуманими твердження представника відповідача про відсутність у [PERSON] зобов'язань перед банком, оскільки матеріалами справи підтверджується факт укладення договору між сторонами. У відповідності до ч.1 ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач, починаючи з 19.07.2006 року, не розривав договору з позикодавцем і не звертався до суду з позовом про визнання угоди недійсною. З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що станом на 01.07.2014 року, заборгованість [PERSON] з основного зобов'язання становить 29484 грн., заборгованість по відсотках 133124 грн. 32 коп. Крім того, відповідачеві нараховано пеню, в розмірі 313406 грн. 08 коп.; фіксовану частину штрафу, в розмірі 500 грн.; відсоткову складову штрафу, в розмірі 10833 грн. 87 коп. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 ЦК України, визначено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки у виді припинення зобов'язання; зміни умов зобов'язання; сплати неустойки; відшкодування збитків. Суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем взятих зобов'язань, до відповідача мають бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності. В той же час, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2012 року, про стягнення з [PERSON] на користь позивача 259336 грн. 93 коп. заборгованості за договором, на яке посилався позивач, скасовано ухвалою вказаного вище суду від 11.11.2014 року, а позов залишено без розгляду 10.12.2014 року Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача основного боргу, відсотків та штрафів, в загальному розмірі 174942 грн. 19 коп. Суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки встановлено позовну давність тривалістю в один рік. Позивач звернувся до суду 30.09.2014 року. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що [PERSON] за невиконання ним зобов'язань пеня, в розмірі 133124 грн. 32 коп., була нарахована станом на 27.06.2013 року. Представник відповідача в судовому засіданні, як на окрему підставу для відмови в задоволенні позову, посилалась на пропуск позивачем спеціальної позовної давності. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial