Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № HEH3G40000004377 від 28.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 156517,50 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28.12.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме 1 км. квартира загальною площею 39,40 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ № 489286 від 24.03.2009 р. ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, старшим державним виконавцем Плевако ІІ. та б/н від 21.02.2011 р. ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, державним виконавцем Кичей А.М. було накладено арешти на все нерухоме майно боржника [PERSON] Постанова державного виконавця чітко порушує права "ПриватБанку". На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити та звільнити з-під арештів майно, які накладені постановами АВ № 489286 від 24.03.2009 року, та б/н від 21.02.2011 р. ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, старшим державним виконавцем Плевако І.І. та державним виконавцем Кичей А.М., що належить на праві власності [PERSON] [INFO], а саме однокімнатну квартиру загальною площею 39,40 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду зазначеної цивільної справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № HEH3G40000004377 від 28.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 156517,50 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28.12.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки від 28.12.2007 року , згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме 1 км. квартира загальною площею 39,40 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На виконанні у ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні знаходиться виконавче провадження ВП № 22312717 від 15.10.2010 року за виконавчим листом № 2-297/09 виданий 16.03.2009 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ВАТ "Ерсте-банк", правонаступником якого ПуАТ "Фідобанк", боргу у розмірі 148764,00 грн. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців № 84050768 вбачається, що Постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ № 489286 від 24.03.2009 р. ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, старшим державним виконавцем Плевако ІІ. та б/н від 21.02.2011 р. ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, державним виконавцем Кичей А.М. було накладено арешти на все нерухоме майно боржника [PERSON] Згідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, ст.1 та 3 ЗУ "Про виконавче провадження" іпотекодавець має право одержати задоволення за рахунок іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Кошти, отримані від реалізації іпотечного майна, використовуються насамперед, для задоволення зобов'язань боржника перед іпотекодержателем, і лише залишок коштів - для задоволення вимог інших стягувачів - ч.6 ст 54 ЗУ "про виконавче провадження". Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права в частості на це майно і про зняття з нього арешту. З огляду на наведене судом встановлено, що на момент накладення арешту на все нерухоме майно [PERSON], 24.03.2009 року та 21.02.2011 року, заставодержателем іпотечного майна, а саме квартири [ADDRESS] є саме ПАТ "КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим, накладанням арешту порушуються саме права позивача, як заставодержателя. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач на законних підставах, які не суперечать законодавству України заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, однак не в змозі реалізувати свої права заставодержателя по незалежним від нього обставинам, в наслідок чого суд вважає можливим зняти накладений на вказане майно арешт за постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ № 489286 від 24.03.2009 р. винесеної старшим державним виконавцем Плевако І.І. ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні,. та постановою б/н від 21.02.2011 р. винесеною ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, державним виконавцем Кичей А.М. Однак позовні вимоги до ВДВС Суворовського РУЮ у місті Херсоні задоволенню не підлягають, так як за роз'ясненнями, викладеними в абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ЦПК, ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах, відповідно позовні вимоги в частині пред'явлення до ВДВС задоволенню не підлягають, з підстав їх пред'явлення до неналежного відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial