Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

[PERSON] 09 серпня 2017 року звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» про виключення майна з арешту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 2016 року Ульяновським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області було відкрито виконавче провадження №50555161 з примусового виконання наказу господарського суду Кіровоградської області у справі №912/2199/15, виданого 17.09.2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ТОВ "Техноторг" коштів у сумі 481248 грн. В межах виконавчого провадження державним виконавцем 23.02.2017 року було винесено постанову про опис та арешт майна, а саме: автомобіля марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричепа "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР". Позивач вказує, що арешт на зазначене майно накладено незаконно, оскільки таке майно належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2016 року, а тому арешт майна порушує її право, що змусило звернутися до суду з відповідним позовом. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", позивач просить зняти арешт з автомобіля марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричепа "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР", накладений 23.02.2017 року постановою Ульяновського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області; стягнути судові витрати. Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2017 року в даній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 28 серпня 2017 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою зупинено продаж арештованого майна автомобіля марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричепа "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР". 15 січня 2018 року головою Ульяновського районного суду Кіровоградської області відповідно до ч. 4 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) винесено розпорядження про передачу справи для розгляду до Голованівського районного суду Кіровоградської області у зв'язку з тим, що після задоволення відводів (самовідводів) неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи. 29 січня 2018 року ухвалою суду дану цивільну справу прийнято до провадження Голованівського районного суду Кіровоградської області та призначено до розгляду. 19 березня 2018 року за клопотанням позивача ухвалою суду у зв'язку з набранням чинності 15 грудня 2017 року Закону України від 03.10.2017 року №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон №2147-VІІІ), яким викладено в новій редакції ЦПК України, було призначено підготовче засідання. 13 квітня 2018 року в підготовчому засіданні позивачем подано заяву про зміну підстав позову, яку прийнято судом (а.с. 153, 154 т. 1). Позивач, як на підставу позову, посилається на договір купівлі-продажу транспортного засобу від 29 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та акт прийому-передачі від 29.12.2016 року. Просить зняти арешт з автомобіля марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричепа "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР", накладений 23.02.2017 року постановою Ульяновського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області. За клопотанням позивача про відмову від позову до ТОВ "Техноторг" 13 квітня 2018 року у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу, якою закрито провадження в справі в частині позовних вимог до ТОВ "Техноторг", після чого, за клопотанням цього товариства ухвалою суду від 04.05.2018 року, останнє залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 25 травня 2018 року від представника третьої особи ТОВ "Техноторг" у виді відзиву надійшло письмове пояснення, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Звертає увагу на те, що в п.3 договору купівлі-продажу від 29.12.2016 року, укладеного між відповідачами, зазначена договірна вартість товару в сумі еквівалентній 7000 доларів США за курсом ПАТ "Приватбанк" на день розрахунків, однак в порушення ст. 533 ЦК України не зазначено вартість товару у гривні. До заяви про зміну підстав позову не додано доказу підтверджуючого сплату повної вартості придбаного товару, адже право власності за договором купівлі-продажу переходить до покупця з моменту сплати ним повної вартості придбаного товару. Представник вказує, що між сторонами мав бути проведений безготівковий розрахунок, оскільки укладення договору та передача товару відбувались в один день, тоді як загальна сума вартості товару перевищувала дозволену законодавством для проведення готівкових розрахунків протягом одного дня. Сторони, як до укладення договору купівлі-продажу, так і після його укладення, не зареєстрували його у підрозділах Державтоінспекції, а транспортні засоби не були зняті з реєстрації відповідачем. Представник третьої особи пояснює, що договір купівлі-продажу від 29.12.2016 року не оформлений відповідно до приписів абзацу 4 пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року №1200, до якого не додано свідоцтв про реєстрацію права власності на транспортні засоби та відповідно зняття їх з реєстрації, у зв'язку з чим, позивачем не надано докази сплати вартості транспортних засобів та не доведено право власності на ці транспортні засоби, а тому позовні вимоги не обґрунтовані. 08 червня 2018 року проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До початку розгляду справи по суті у відзиві на позов зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи Благовіщенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області [PERSON] в судовому засіданні 09.07.2018 року заперечив щодо позовних вимог. В судове засідання на 03.08.2018 року не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просить справу розглядати без його участі. В своїх поясненнях, поданих до суду 28.08.2017 року представник відділу зазначив, що арешт на автомобіль марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричіп "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР" було накладено 23.02.2017 року після звернення [PERSON] до відділу 28.12.2016 року (а.с. 26-29 т. 1). Представник третьої особи ТОВ "Техноторг" в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника третьої особи Благовіщенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є припинення дії, яка порушує право. За нормами частин 1, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на виконанні Благовіщенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області перебуває наказ господарського суду Кіровоградської області від 10.08.2015 року по справі №912/2200/15 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ТОВ "Техноторг" коштів у сумі 204050 грн., виконавче провадження №50554836, що підтверджується копіями наказу та постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2016 року (а.с. 30, 33 т. 1). Також на виконанні Благовіщенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області перебуває наказ господарського суду Кіровоградської області від 17.09.2015 року по справі №912/2199/15 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ТОВ "Техноторг" коштів у сумі 233449 грн. 35 коп., виконавче провадження №50555161, що підтверджується копіями наказу та постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2016 року (а.с. 31, 32 т. 1). Згідно копії постанови від 29.12.2016 року по виконавчому провадженню №50555161 начальником Благовіщенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області [PERSON] у зв'язку зі стягненням з ФОП [PERSON] на користь ТОВ "Техноторг" коштів у сумі 233449 грн. 35 коп. накладено арешт на автомобіль марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричіп "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР". 28 грудня 2016 року відповідач звернувся до Благовіщенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області із заявою, в якій просив накласти стягнення на автомобіль марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричіп "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР" (а.с. 34 т. 1). Постановою про опис та арешт майна від 23.02.2017 року начальником Благовіщенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області [PERSON] у зв'язку зі стягненням з ФОП [PERSON] на користь ТОВ "Техноторг" коштів у сумі 481248 грн. повторно накладено арешт на автомобіль марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричіп "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР" та описано таке майно, що підтверджується копією такої постанови (а.с. 37-39 т. 1). Як вбачається з копій свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 129770 від 22.07.2014 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 953249 від 28.12.2016 року, за відповідачем зареєстровані на праві власності автомобіль марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричіп "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР" відповідно (а.с. 202, 203 т. 1). 29 грудня 2016 року між сторонами укладено письмовий договір купівлі-продажу, за яким відповідач продав позивачу автомобіль марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричіп "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР" за 7000 доларів США (далі - договір купівлі-продажу) (а.с. 199, 200 т. 1). Згідно умов договору купівлі-продажу оплата вартості товару здійснюється покупцем готівкою в момент укладення договору (п.4). Право власності на майно переходить до покупця з моменту сплати ним повної вартості придбаного товару (п.5). Передача товару здійснюється продавцем покупцю негайно після сплати повної вартості придбаного майна (п.7). Передача майна у власність продавцем і прийняття його покупцем засвідчується актом приймання-передання (п.8). На виконання договору купівлі-продажу 29.12.2016 року між сторонами укладено акт прийому-передачі, за яким відповідач передав позивачу, а позивач прийняв товар, а саме: автомобіль марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричіп "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР", за що продавець отримав всі кошти, передбачені договором купівлі-продажу (а.с. 201 т. 1). Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом. За нормами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок та підстави зняття арешту з майна під час проведення виконавчих дій та після закінчення таких дій, який може бути реалізований за рішенням суду. Частиною першою статті 317\~ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно\~зі ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,\~зокрема із правочинів. Відповідно до статті 334\~ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За нормами ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Правовідносини щодо купівлі-продажу регулюються главою 54 ЦК України. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України визначено форму окремих видів договорів купівлі-продажу, які укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню, до таких відносяться договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 ЦК України). Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України\~"Про\~дорожній рух" та Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388 (далі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Закон України\~"Про\~дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до статті 34\~Закону України\~"Про\~дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації. Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). З урахуванням зазначених норм Закон України\~"Про\~дорожній рух" та Положення, суд приходить до висновку, що момент реєстрації транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов'язується із набуттям особою права власності на нього. Положення вказаних актів лише встановлюють обов'язки продавців та покупців транспортних засобів (зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо). Норми ЦК України не зобов'язують сторін договору купівлі-продажу транспортних засобів нотаріально посвідчувати такі договори, крім випадку домовленості про таку реєстрацію, на відмінну від договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу пов'язується моментом одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, а право власності за таким договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що аргументи позивача про порушення її права доведені в судовому засіданні, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки "MAN" реєстраційний номер "ВА 9410 ВС" та напівпричепа "ОДАЗ" реєстраційний номер "ВА 3919 ХР", на виконання якого, між ними укладено акт, за яким відповідач передав позивачу продане майно, за що відповідач отримав кошти в сумі 7000 доларів США. Доводи представника ТОВ "Техноторг" про те, що позивач не набула право власності на майно, оскільки не отримала кошти за його продаж, спростовуються актом до договору купівлі-продажу, де сторони зазначили про повний розрахунок та отримання коштів відповідачем за продаж транспортних засобів. Доводи представників третіх осіб, що договір купівлі-продажу не зареєстрований у відповідних реєстраційних органах, а тому не являється укладеним і за таким позивач не набула право власності, є безпідставними, оскільки нормативно правові акти не пов'язують момент набуття права власності на транспортні засоби, моментом реєстрації такого права у відповідних органах. Саме накладення арешту на куплене позивачем майно, позбавило її права зареєструвати таке майно, як визначено Порядком. Враховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для задоволення позову та зняття арешту з майна, накладеного Благовіщенським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області, а саме: купленого у відповідача позивачем, оскільки остання позбавлена права вільно розпоряджатись своїм майном, в тому числі і реєструвати його у відповідних реєстраційних органах. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції від 09.08.2017 року позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий\~збір\~в розмірі 640 грн., виходячи з розміру, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв'язку з визнанням відповідачем позову, з нього підлягає стягненню на користь позивача 320 грн. сплаченого останньою судового збору при зверненні до суду, а інша частина судового збору в такому ж розмірі підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved