Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду із позовом до Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - Відповідач), треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Шаргородська районна державна адміністрація Вінницької області, Відділ Держземагентства у Шаргородському районі Вінницької області про визнання права на завершення приватизації та одержання свідоцтв про право власності на земельні ділянки. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON] її батькові на підставі розпоряджень голови Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року № 388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії на території Рахнівсько - Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько -Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» належать на праві власності земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) загальною площею 2,3294 га, в тому числі 0,9921 га ріллі та 1,3373 га багаторічних насаджень, які розташовані на території Рахнівсько - Лісової сільської ради і були надані спадкодавцю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] помер, не отримавши державного акту на зазначені земельні ділянки, що є перешкодою для отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на належні покійному бетькові земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючого документа. Позивач просить визнати за нею право на завершення приватизації та одержання державних актів на право власності на своє ім'я, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року на земельні ділянки загальною площею 2,3294 га, в тому числі 0,9921 га ріллі та 1,3373 га багаторічних насаджень з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області. До судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно поданої заяви позивачка позов підтримує, просить справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від сільського голови Манзюка А.М. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Шаргородської РДА Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від представника Шаргородської РДА Дмитришиної Т.Г. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника Шаргородської РДА, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Держземагентства у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Відділу Держземагенства Устименко С. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Рахнівсько-Лісовою сільською радою Шаргородського району Вінницької області 29.10.2003 року(а.с.7). На час відкриття спадщини із спадкоємцем проживала його дочка [PERSON] (а.с.9), яка є спадкоємцем за законом померлого [PERSON] також спадкоємцями за законом є дружина спадкодавця - [PERSON] та дочка [PERSON], які звернулися до Шаргородської державної нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини (а.с. 10,11). Розпорядженнями голови Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року № 388 "Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії на території Рахнівсько - Лісової сільської ради" та від 08.10.2008 року № 413 "Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько - Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки" затверджено проект роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9 - ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько - Лісової сільської ради і протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай). Згідно з додатками до цих розпоряджень [PERSON] внесений до списків за №№ 31,33 як померла особа, яка мала право на приватизацію земельних ділянок загальною площею 2,3294 га, в тому числі 0,9921 га ріллі та 1,3373 га багаторічних насаджень, які розташовані на території Рахнівсько - Лісової сільської ради і державні акти на право власності на які видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства (а.с.15-18). При житті [PERSON] був працівником СВАТ ім. 9 - ої Кримської кавалерійської дивізії, включений до списку осіб, що мають право на земельні частки (паї), а розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року № 388 "Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії на території Рахнівсько - Лісової сільської ради" та від 08.10.2008 року № 413 "Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько - Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки" є актами місцевого самоврядування, що породжують набуття прав та обов'язків власника землі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, [PERSON] та [PERSON], які являються дружиною та дочкою спадкодавця відмовились від прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються заявами копії яких долучено до матеріалів справи ( а.с. 11, 12). Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову долю і прийняли спадщину, у встановлені законом терміни, у померлого [PERSON] не має, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за №37704603 від 24.06.2014 року (а.с. 33). Постановами за реєстром № 654/02-31 та за реєстром № 653/02-31 від 26.03.2014 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (а.с. 5,6). Виконавчим комітетом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької позивачу відмовлено у завершенні процедури приватизації спірних земельних ділянок. Даному факту відповідають земельні та спадкові правовідносини, які регулюються ст.ст. 13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, ст.ст. 328, 331, 1216,1217, 1218,1220, 1223,1268 ЦК України, ст.ст.81, 116, 118, 120, 125, 126,131 ЗК України. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Відповідно до абзацу 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України розпочато, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті громадянина відкривається спадщина. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст.ст. 1217, 1218 ЦК України та ст. З Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року N 139-V, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку . Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. З ст. 116 ЗК). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Оскільки [PERSON] був включений до списків осіб, які мали право на земельну частку (пай), то і спадкоємці вправі порушувати питання про успадкування цієї частки (паю). Так, позивач [PERSON], як єдиний спадкоємець [PERSON] за законом, має право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельні ділянки, в тому числі під багаторічними насадженнями та ріллею, що розташовані на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області - у порядку спадкування за законом після смерті батька. Визнання за позивачем права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на землю на її ім'я на спірні земельні ділянки не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved