Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по розрахунковим виплатам та середній заробіток за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 11.09.1996 року знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» де працював на шахті «Центральна» в якості учня гірника підземного, гірника 2 розряду підземного, учня прохідника, прохідника 5 розряду, учня гірника очисного забою, гірника очисного забою 5 розряду, учня забійника, забійника на відбійних молотках 6 розряду. 25.06.2019 року його було звільнено з підприємства відповідача за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Повного розрахунку при звільненні з ним проведено не було, а відтак у нього з`явилось право для звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2019 року по час повного розрахунку. 06.08.2019 року відповідачем було виплачено заборгованість по заробітній платі, але розрахунок проведений не в повному обсязі. Позивач має професійне захворювання, у зв`язку з чим перебував на лікарняних. Остання виплата лікарняного проведена 06.08.2019 року в сумі 2534,05, але розрахунок зроблений за лікарняними має заборгованість в сумі 8895,98 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь заборгованість по оплаті лікарняних в сумі 8895,98 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2019 року по день фактичного розрахунку, яка становить 68781,12 грн., виходячи з розрахунку: 716,47х96=68781,12, де 96 - кількість днів затримки, починаючи з 25.06.2019 року по 14.11.2019 року включно, 716,47 грн. середньоденний заробіток. Представником відповідача за №10/964 від 04.10.2019 року надано відзив, у якому зазначив, що ДП «Торецьквугілля» повністю заперечує проти позову [PERSON] При звільненні [PERSON] було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4630,77 грн та двомісячна допомога, у зв`язку з переходом на пенсію в сумі 37381,39 грн., які виплачені платіжним дорученням №381 від 29.07.2019 року, середньоденна заробітна плата за мінусом обов`язкових утримань за період квітень-травень 2019 року складає 716,47 грн.: лист непрацездатності з 26.01.2017 року по 06.02.2017 року та за період з 26.04.2017 року по 12.05.2017 року виплачений в повному обсязі за період з 02.03.2018 року по 19.03.2018 року, 19.03.2019 по 28.03.2019, з 02.04.2019 року по 16.04.2019 року перші п`ять днів за рахунок підприємства виплачені в повному обсязі, з шостого дня (за рахунок коштів ФСС) нараховані з середньої заробітної плати в серпні 2019 року, через відсутність даних про страховий стаж. Після оплати всіх страхових внесків по ФСС позивачу буде зроблене нарахування 3576,43 грн. (лікарняний з 02.03.2018 року по 19.03.2018 року), 1772,35 грн. (лікарняний з 19.03.2019 року по 28.03.2019 року) та 3547,20 грн. (лікарняний з 02.04.2019 року по 16.04.2019 року), всього за рахунок коштів ФСС доплата 8895,98 грн. Таким чином, заборгованості по розрахунковим виплатам позивачу станом на 04.10.2019 року за ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» не має, є заборгованість за оплатою лікарняних за рахунок коштів ФСС, а тому і позов має бути пред`явлений до ФСС. У позивача на момент страхового випадку у відомостях про застраховану особу не було страхового стажу за попередній рік, тож нарахування і виплати оплати середнього заробітку здійснювались у відповідності з наказом Міністерства соціальної політики України №1022 від 21.10.2015 року в якому чітко наведені приклади розрахунку середньої середньоденної заробітної плати та у п.6 вказано що у випадку, якщо на дату призначення страхових відсутні дані про сплату єдиного внеску за деякі місяці розрахункового періоду, розрахунок середньої заробітної плати проводиться без урахування цією заробітної плати. Після надходження даних до Державного реєстру або довідки від роботодавця середня заробітна плата повинна бути перерахована. 20.11.2019 року позивачем [PERSON] надано відклик на відзив представника відповідача №10/964 від 04.10.2019 року, в якому зазначив, що обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, i такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП Україши. У той же час, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до віновлення працездатності або до встановлення інвалідності, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується Фондом. Позивач не має можливості самостійно розрахувати допомогу по тимчасовій непрацездатності i не знає які суми йому були нараховані відповідачем i яка заборгованість по ним ще має місце, які суми та коли були відповідачем перераховані в рахунок погашення заборгованості по лікарняним. Так відповідно до виписки з банківського рахунку останнє зарахування по лікарняним за вересень було 19.11.2019 року у сумі 707,71 грн., що підтверджує то факт, що станом до 19.11.2019 рахується заборгованість відповідача по розрахунковим виплатам, тобто відповідач не розрахувався вчасно та порушив вимоги ст. 116 КЗПП України. Розмір середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року згідно довідки відповідача складає 716,47 грн. Отже, станом на 19.11.2019р. на його користь підлягає стягненню середній заробіток, у зв`язку з несвоєчасною оплатою лікарняних листів в межах заявлених позовних вимог з 25.06.2019 року по 19.11.2019 року, що складає 96 робочих днів. Відповідно до доданого до позову розрахунку середній заробіток за час затримки складає 68781,12 грн. Щодо доводів відповідача про розрахунок середньої заробітної плати для призначення страхових виплат відповідно до вимог Наказу Міністерства соціальної політики України №1022 від 21.10.2015 року, з відсутністю страхового стажу за попередній рік перед страховим випадком, зазначив, що згідно форми ОК-7 по застрахованій особі [PERSON] станом на 01.08.2019 року усі періоди його роботи у відповідача зараховані до страхового стажу, що підтверджується відомостями персоніфікованого обліку, де вбачається, що заробітна плата нараховувалась та єдиний внесок перерахований в силу абз.2 ч.8 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Саме відповідач несвоєчасно або не в повному обсязі сплачував страхові внески, тому до нього були застосовані ПФУ фінансові санкції і тому своєчасно утримані ним з його заробітної плати внески не були зараховані до його стажу. Тобто саме з вини відповідача з`явилась заборгованість по внескам в ПФУ та були нараховані страхові виплати по лікарняним з розміру мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим i виникла заборгованість по цим виплатам. 22.11.2019 третьою особою Торецьким міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області стосовно позовних вимог [PERSON] надано пояснення, що ФСС є органом який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним стархуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно згідно із затвердженим статутом. Відповідно до ЗУ "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування України" №1105-XIV від 23.09.1999, джерелами формування коштів Фонду є страхові внсеки страхувальників та застрахованих осі. Відповідно до Закону, кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. Відповідно до Закону України "Про судовий збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно ч.2 ст.6 Закону №2464-VI страхувальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Заборгованість у [PERSON] по лікарняним є за період з 02.03.2018 року по 19.03.2018 року (первинний листок працездатності), з 19.03.2019 року по 28.03.2019 року (другий листок працездатності), з 02.04.2019 року по 16.04.2019 року (третій листок працездатності). В зазначений період ДП «Торецьквугілля» не сплатило єдиний соціальний внесок. Позивачу були обчислені та нараховані лікарняні, виходячи з мінімальної заробітної плати та перераховані на окремий рахунок ДП «Торецьквугілля». Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області стосовно позовних вимог вказав, що залишає їх на вирішення суду. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступного висновку. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Судом встановлено, що позивач з 11.09.1996 року перебував у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», де працював на ВП «Шахта «Центральна». 25.06.2019 року [PERSON] звільнено з підприємства на підставі ст.38 КЗпП, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.8-10) Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України відповідач виплату всіх належних позивачеві сум в день звільнення 30.08.2018 року не провів. Відповідно до довідки №7/883 від 04.09.2019 року, позивачу [PERSON] розраховано середньоденну заробітну плату 716,47 грн. За період праці на шахті [PERSON] був на лікарняних листах, а саме з 26.01.2017 року по 06.02.2017 року та з 26.04.2017 року по 12.05.2017 року лікарняний виплачений в повному обсязі, з 02.03.2018 року по 19.03.2018 року, з 19.03.2019 по 28.03.2019, з 02.04.2019 року по 16.04.2019 року лікарняний виплачено: перші п`ять днів за рахунок підприємства виплачені в повному обсязі, з шостого дня (за рахунок коштів ФСС). Після оплати всіх страхових внесків по ФСС [PERSON] буде зроблено нарахування в сумах 3576,43 грн. (лікарняний з 02.03.2018 року по 19.03.2018), 1772,35 (лікарняний з 19.03.2019 року по 28.03.2019 року) та 3547,98 грн. (лікарняний з 02.04.2019 року по 16.04.2019 року). Всього по фонду соціального страхування доплат 8895,98 грн. (а.с.16-18). При звільнені [PERSON] нарахована компенсація за невикористану відпуску в сумі 4630,77 грн. та двомісячна допомога, у зв`язку з переходом на пенсію в сумі 37381,39 грн., які виплачені платіжним дорученням №381 від 29.07.2019 року. (а.с.16-18). Згідно копії заяви-розрахунку ДП «Торецьквугілля» від 13.05.2019 року позивачу за період перебування на лікарняному з 19.03.2019 року по 28.03.2019 року нараховано та виплачено допомогу по тимчасовій втраті працездатності в сумі 685,45 (а.с.50-51) Згідно довідки від 10.12.2019 №7/1167 ВП «Шахта «Центральна» позивачу [PERSON] була нарахована доплата до середнього заробітку по лікарняному листу за період з 02.03.2019 року по 19.03.2019 року по ФСС в сумі 3576,43, за мінусом обов`язкових утримань сума до виплати 2879,03 грн., яка була виплачена 14.11.2019 року. Відтак, судом встановлено, що частину заборгованості з оплати лікарняних в розмірі 3576,43 грн, про стягнення яких заявлено позовні вимоги відповідачем позивачеві виплачено. Суд дійшов висновку, що має місце неповна оплата днів тимчасової непрацездатності за період з 19.03.2019 по 28.03.2019 року в сумі 1772,35 грн. та за період з 02.04.2019 року по 16.04.2019 року в сумі 3547,20 грн. на загальну суму 5319,55 грн. А відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) слід задовольнити частково в сумі 5319,55 грн. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку, суд зазначає наступне: Згідно копії заяви-розрахунку, поданої до ФСС відповідачем ДП «Торецьквугілля» 13.05.2019 року позивачу за період перебування на лікарняному з 19.03.2019 року по 28.03.2019 року обраховано допомогу по тимчасовій втраті працездатності в сумі 685,45 грн. (а.с.50-51) Згідно копії заяви-розрахунку ДП «Торецьквугілля» від 09.09.2019 року позивачу за період перебування на лікарняному з 02.03.2018 року по 19.03.2018 року нараховано допомогу по тимчасовій втраті працездатності в сумі 3576,43 грн. (а.с.52-53) Відповідно до копії платіжного доручення №1026 від 14.11.2019 року ДП "Торецьквугілля" та реєстру на зарахування сум за вересень з призначенням платежу "лікарняні за вересень 2019 року" вказана 3576,43 грн. з урахуванням обов`язкових утримань була перерахована [PERSON] та проведена банком 14.11.2019 року в розмірі 2879,03 грн. Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач посилається на ті обставини, що після надходження даних до Державного реєстру або довідки від роботодавця середня плата повинна бути перерахована. Відповідач вважає, що його вини у таких перерахунках немає, а тому позов не має бути задоволений. Відповідно до ч.3, ч.4. ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як слідує із досліджених розрахунків, вони були складені та надані відповідачем до ФСС із розрахунковими величинами, що складають неповний розмір лікарняних позивача. Тобто сам відповідач надавав до фонду розрахунки на неповні суми лікарняних. Представник позивача пояснював, що розрахунки, в яких було вказано повну суму лікарняних Фонд не приймав, а вимагав подати розрахунки із сумами, не більшими за сплачені попередньо єдині внески. Однак такі пояснення належними доказами не підтверджуються. Водночас, навіть наявність таких обставин не звільняє підприємство від виконання передбаченого ст.116 КЗпП України обов`язку роботодавця провести виплату всіх належних працівникові сум в день звільнення. Працівник не має зазнавати обмежень своїх трудових прав через взаємовідносини відповідача з третьою особою. За змістом ст.117 КЗпП України в світлі трактування відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", вина роботодавця у затримці розрахунку презюмується, оскільки саме роботодавець має довести відсутність своєї вини. Суд доходить висновку, що у цій справі відповідачем не доведено відсутність своєї вини у затримці розрахунку з позивачем при звільненні. Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року по справі №760/18557/15-ц (провадження № 61-246 св 17) - Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначене свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність. Таким чином, суд дійшов висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем по оплаті лікарняних є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум Разом з тим ч.2 ст.117 КЗпП України передбачає, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу. За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. При визначенні розміру сум, які підлягають до стягнення з роботодавця, необхідно взяти до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Таким чином, в межах заявлених [PERSON] позовних вимог за період з 25.06.2019 року по 14.11.2019 року включно середній заробіток за час затримки розрахунку становить 68781,12 грн. (716,47 грн. (середньоденний заробіток) х 96 (кількість робочих днів за період з 25.06.2019 року по 14.11.2019 року включно) = 68781,12 грн.). З огляду на те, що розмір недоплаченої відповідачем суми по оплаті лікарняних (тимчасової втрати працездатності) складає 5319,55 грн., враховуючи співмірність цієї суми відносно розміру середнього заробітку позивача, який складає 68781,12 грн., суд вважає за справедливе застосувати принцип пропорційності та зменшити розмір суми, належної працівникові за час затримки розрахунку при звільненні до 5000 грн. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 55,86 грн.

Outcome: partial