Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась 14 грудня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом Міністерства аграрної політики та продовольства України та Фонду державного майна України, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 111,00 кв. м., жилою площею 69,9 кв.м. Мотивує свої вимоги тим, що у зв?язку з працевлаштуванням в червні 1993 року в Одеському хлібокомбінаті № 3, [PERSON] , як особі, що не мала власного житла у м. Одесі, було надано приміщення у гуртожитку підприємства за адресою [ADDRESS]. Відомості про це були внесені до особової картки Позивачки. 17.11.1993 р. Позивачка була прописана за цією адресою саме як у гуртожитку. 19.08.1994 року позивачка звільнилася з роботи, але залишилася мешкати у гуртожитку. Підприємство не скористалося своїм правом на виселення позивачки без надання їй іншого жилого приміщення. Позивачка мешкає в цьому приміщенні і по цей час з двома своїми неповнолітніми дітьми. Приміщення гуртожитку представляють собою не окрему будівлю, а виділені приміщення першого поверху одного з флігелів житлового будинку [ADDRESS]. У технічному паспорті ці приміщення позначені [NUMBER], [NUMBER]. Загальна їх площа складає 111,00 кв. м. Позивачка самостійно звернулася до постачальників комунальних послуг для укладення із ними прямих договорів та відповідно до рішень ПАТ "Одеська ТЕЦ" ці приміщення були включені до бази даних споживачів як "квартира [NUMBER] ". На цей час згідно відомостей ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" та КП "Теплопостачання м. Одеси" позивачка є єдиним абонентом за цією адресою з 2004 та 2007 року відповідно. На даний час спірне майно знаходиться в державній власності. Наразі позивачка вказує на те, що вона добросовісно користується державним майном, адже вимоги про її виселення від уповноважених суб`єктів не надходили; не має будь-якого титулу для користування цим майном з моменту припинення трудових відносин з зазначеним вище підприємством 19.08.1994 р.; володіє майном безперервно з 1994 р. по цей час; володіє майном відкрито, укладаючи відповідні угоди щодо його утримання та маючи реєстрацію місця проживання за відповідною адресою, а значить має право на визнання за нею права власності на вказане майно за набувальною давністю 16 грудня 2016 року ухвалою суду позов [PERSON] залишено без руху, а позивачеві надано строк на оплату судового збору. У зв?язку з оплатою позивачем судового збору, суд 27 грудня 2016 року відкрив провадження у справі. 05 квітня 2017 року до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог залучені Одеська міська рада у зв?язку з тим, що будинок перебуває у комунальній власності та [PERSON] як особа яка проживає на частині спірного приміщення. 12 квітня 2017 року Фонд державного майна України надав заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що спірне майно не перебуває у державній власності, а підстави, для застосування положень ст. 344 ЦК України, відсутні. 17 липня 2017 року представником [PERSON] . надані заперечення на позов, в яких представник просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірне приміщення є кімнатою гуртожитку, а не окремою квартирою і в даному приміщенні також проживає на законних підставах з 1998 року [PERSON] . При цьому підстави для визнання за позивачем права власності на спірне приміщення в порядку набувальної давності відсутні. 15 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до Одеської міської ради, за участю третьої особи [PERSON] про визнання права власності, в якій позивач просить визнати право власності за набувальною давністю за [PERSON] на 1/3 частку безхазяйної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Мотивує свої вимоги тим, що відповідно до рішення профспілкових зборів Одеського хлібокомбінату № 3 від 22.10.1998 року працівниці хлібокомбінату [PERSON] було виділено вільну квартиру [ADDRESS] , куди вона разом з неповнолітньою донькою [PERSON] заселилася та проживає по цей час. Житлове приміщення до якого було заселено позивачку загальною площею 111, 0 кв.м. з яких житлова 69,9 кв.м. , підсобна, 41,1 кв.м. та складається з 4 жилих кімнат : 1-а кімната 7,8 кв.м.; 2-а кімната, 24,4 кв.м., 3-тя кімната 15,4 кв.м. , 4-а кімната - 22,3 кв.м., кухня площею, 6,2 кв.м., ванна кімната - 4,1 кв.м., туалет 1,4 кв.м., коридор 4,6 ; 4,6; 17,6 кв.м. , кладова- 2,6 кв.м. На даний час в даному приміщенні проживають [PERSON] з двома дітьми та [PERSON] з донькою. Також [PERSON] та [PERSON] з початку проживання у житловому приміщенні [ADDRESS] здійснюють оплату комунальних послуг, шляхом відрахувань із заробітної плати. Оскільки [PERSON] фактично займає кімнату № 1 площею 7,8 кв.м. та у кімнаті 2 загальною площею 24,4 кв.м. - площу 15,5 кв.м., що в загалом складає 23,3 кв.м., позивач вважає, що вона займає 1/3 частину від житлової площі квартири. Також у спільному користуванні [PERSON] з [PERSON] перебувають інші нежитлові приміщення (підсобні площею 41,1 кв.м. ), які знаходяться у даній квартирі. За таких обставин, [PERSON] , враховуючи те, що дане майно є безхазяйним, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину вказаної квартири [ADDRESS] . Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільно - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 15 січня 2018 року позовна заява третьої особи з самостійними вимогами прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом. 14 червня 2018 року [PERSON] надала письмові пояснення щодо позову, в яких зазначила, що [PERSON] безпідставно вселилась у спірне приміщення, вона не володіє спірним приміщенням відкрито та безперервно, спірне майно не може відноситися до безхазяйної речі. 13 серпня 2018 року [PERSON] виключено із складу третіх осіб та залучено як співвідповідача за позовом [PERSON] 04 жовтня 2018 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник [PERSON] не з?явився, надав заяву якою просив провести судове засідання за його відсутності. Представник [PERSON] в судове засідання не з?явилась, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] та відмовити у задоволенні позову [PERSON] Інші учасники справи в судове засідання не з?явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд розглядає справу за відсутності сторін і третіх осіб на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року по справі за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про укладення договору найму, вирішено заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2008 року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про укладання договору найма відмовити. Здійснити поворот виконання рішення шляхом визнання договору найму квартири [ADDRESS], що був укладений між Приморською районною адміністрацією та [PERSON] , недійсним. Даним рішення суду встановлено наступне. [PERSON] з 17.11.1993 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] гуртожиток). Відповідно до довідки КП «ОМБТІ та РОН» від 14.01.2008 року за позивачкою нерухоме майно не зареєстровано. З копії розрахункової книжки за електроенергію вбачається, що на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER] на зазначену квартиру. Також, відповідно до розрахункової книжки ВАТ «Одеська ТЕЦ» по оплаті за теплопостачання та гаряче водопостачання на позивачку відкритий особовий рахунок [NUMBER] . Крім того, відповідно до рішення профспілкових зборів Одеського хлібокомбінату № 3 від 22.10.1998 року працівниці хлібокомбінату [PERSON] була виділена вільна квартира [ADDRESS] , що підтверджується протоколом № 18, куди вона разом з неповнолітньою донькою [PERSON] заселилася. Тобто у зазначеній квартирі проживають як [PERSON] з двома дітьми, так і [PERSON] з донькою. Житлове приміщення, в якому проживають [PERSON] та [PERSON] має загальну площу 111, 0 кв.м. з яких житлова 69,9 кв.м. , підсобна, 41,1 кв.м. та складається з 4 жилих кімнат : 1 -а кімната 7,8 кв.м.; 2 -а кімната, 24,4 кв.м., 3 -тя кімната 15,4 кв.м. , 4-а кімната - 22,3 кв.м., кухня площею, 6,2 кв.м., ванна кімната - 4,1 кв.м., туалет 1,4 кв.м., коридор 4,6 ; 4,6; 17,6 кв.м. , кладова- 2,6 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 26.02.2009 року на ім?я [PERSON] . [PERSON] вважає, що вона набула право власності на все дане приміщення, яке перебуває в державній власності за набувальною давністю, а [PERSON] вважає, що вона набула право власності на 1/3 частину цього приміщення, яке є безхазяйним за набувальною давністю. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, в даному випадку, позивачі повинні довести добросовісність володіння спірним майном, відкритість володіння цим майном, безперервність володіння цим майном, володіння цим майном протягом встановленого законом строку. На переконання суду і [PERSON] і [PERSON] не довели суду те, що вони володіють спірним майном відкрито, безперервно і протягом, встановленого ч.1 ст. 344 ЦК України, строку. При цьому, на переконання суду, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як встановлено судом, [PERSON] , як наймач, уклала з Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, як наймодавцем, 07 травня 2008 року договір найму житла в будинках державного і комунального жилого фонду, а саме найму квартири [ADDRESS] . Тобто, укладаючи даний договір найму, [PERSON] розуміла, що спірне приміщення перебуває у чужій власності, зокрема, комунальній власності територіальної громади м. Одеси, від імені якої виступає Одеська міська рада в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як наймодавець по вказаному договору. Посилання [PERSON] на те, що спірне приміщення перебуває в державній власності, про що позивач не знала і не могла знати, спростовується, як намаганнями [PERSON] приватизувати спірне житло, так і тим, що відповідно до даних Фонду державного майна України, спірне приміщення не перебуває у державній власності. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, так як позивачем не доведено наявність всіх підстав для визнання права власності за набувальною давністю, і відмовляє у їх задоволенні повністю. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст.335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Тобто, визнання речі безхазяйною, передбачає виконання певних процедур, зокрема, взяття таких речей на облік та інше. Однак, [PERSON] , вважаючи, що вона набула право власності на частину спірного приміщення за набувальною власністю як на безхазяйну річ, не надала суду будь-яких доказів того, що дане приміщення можна вважати безхазяйною річчю. Матеріали справи теж не містять таких доказів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, так як позивачем не доведено наявність в спірного приміщення статусу безхазяйної речі, і відмовляє у їх задоволенні повністю.

Outcome: dismissed