Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в квітні 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором укладеного між АКІБ "УКРСИББАНК" та відповідачем № 11366421000 від 26.06.2008 року, в розмірі 200000,00 дол. США звернути стягнення на квартиру загальною площею 91,00 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом передачі Іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" та визнати за Публічним акціонерним товариство "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки. В обґрунтування позову позивач вказує , що відповідно до укладеного договору № 11366421000 від 26.06.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 200000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних за користуванням кредитом. Відповідно до п. 2.1 даного договору з метою забезпечення виконання зобов'язання Позичальника банком приймається застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартири, що складається з 3 кімнат, загальною площею 90 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю [PERSON], код за ДРФО [NUMBER]. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ "УКРСИББАНК" змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК". 08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного Договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 337903,96 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 2986398,20 грн., яка складається з: 192318,58 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1699711,61 грн. - заборгованість за кредитом;145585,38 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1286683,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В підтвердження наявності заборгованості позивач послався на наданий до позову розрахунок . В позовній заяві позивач просив розглянути справу за відсутності його та його представника. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. Відповідач, будучи повідомлений належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явився, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у їх відсутність, а тому судом ухвалено про проведення розгляду справи у загальному порядку, оскільки згода представника позивача на проведення заочного розгляду справи відсутня. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.06.2008 року між АКІБ "УКРСИББАНК" та відповідачем було украдено кредитний договір № 11366421000, в розмірі 200000,00 дол. США звернути стягнення на квартиру загальною площею 91,00 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом передачі Іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" та визнати за Публічним акціонерним товариство "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки. В обґрунтування позову позивач вказує , що відповідно до укладеного договору № 11366421000 від 26.06.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 200000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних за користуванням кредитом. Відповідно до п. 2.1 даного договору з метою забезпечення виконання зобов'язання Позичальника банком приймається застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартири, що складається з 3 кімнат, загальною площею 90 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю [PERSON], код за ДРФО [NUMBER]. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ "УКРСИББАНК" змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК". 08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного Договору до позивач перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 337903,96 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 2986398,20 грн., яка складається з: 192318,58 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1699711,61 грн. - заборгованість за кредитом;145585,38 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1286683,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В підтвердження наявності заборгованості позивач послався на наданий до позову розрахунок . Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Але позичальником умови договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобов'язання по договору щодо надання кредиту виконав. Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість - 337903,96 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 2986398,20 грн., яка складається з: 192318,58 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1699711,61 грн. - заборгованість за кредитом;145585,38 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1286683,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В підтвердження наявності заборгованості позивач послався на наданий до позову розрахунок. Для забезпечення погашення заборгованості, що утворилась перед банком, позивач звернуся до суду із позовом у якому просить звернути стягнення на належну відповідачам квартиру. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Отже, зважаючи на те, що квартира відповідачами передана в забезпечення виконання зобов'язань по поверненню отриманого кредиту від позивача в іноземній валюті, беручи до уваги , що договір по якому отримані кредитні кошти є споживчім, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у власності відповідачів іншого нерухомого майна, суд вважає, що дія даного Закону поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі , крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Відповідно практики Європейського Суду з прав людини ( Справа " Будченко проти України" ) встановлено, що за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І). Суд також нагадує, що питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте Суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії (№ 1)" (Scordino v. Italy (no. 1) [ВП], заява № 36813/97, пп. 190 та 191, ЄСПЛ 2006-V). Отже, зважаючи на те, що положення Закону України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" чітко закріплює заборону національних органів щодо звернення стягнення на майно в період дії мораторію , виходячи із умов , що в ньому наведені та в даному випадку скасовує відповідальність відповідачів, суд вважає, що у позові слід відмовити, оскільки у протилежному випадку це призведе до порушення прав відповідачів, які закріплені у Конвенції та Конституції України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed