Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] належить квартира у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована в [ADDRESS], що складається: А; а - квартира у житловому будинку; В - сарай; Є - сарай; Б - гараж; ПГ - погріб; Е - убиральня; 1-3 - огорожа. Між позивачем та [PERSON], який уповноважений діяти від імені та в інтересах [PERSON], була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована в [ADDRESS]. Позивачем було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 60000,00 грн., про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу та розписку від 10.03.2017 року. На даний час позивач не має можливості оформити вищевказаний правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. На підставі викладеного, позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказану квартиру. Позивач в судове засідання не з'явився, суду надав заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без його та відповідача участі. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом було встановлено, що [PERSON] належить квартира у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована в [ADDRESS],що підтверджується договором дарування від 21.11.2002, посвідченого Троїцькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за №1203, свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане Троїцькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за №1091, копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 13, 14, 16-18). Вказана квартира у житловому будинку, що розташована в [ADDRESS], складається: А; а - квартира у житловому будинку; В - сарай; Є - сарай; Б - гараж; ПГ - погріб; Е - убиральня; 1-3 - огорожа, що підтверджується копією інформаційної довідки № 98 від 13.07.2017 року, виданої КП Троїцьке БТІ (а.с. 15). Між [PERSON]та [PERSON], який уповноважений діяти від імені та в інтересах [PERSON] (а.с. 12), була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована в [ADDRESS]. 10 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована в [ADDRESS] (а.с.19). [PERSON] було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна, що підтверджується відповідною розпискою від 10 березня 2017 року (а.с.22). Згідно п. 10 Договору [PERSON] був зобов'язаний з'явитися до приватного нотаріуса Троїцького районного нотаріального округу Луганської області Гапочки Е.Г. для посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу 15 березня 2017 року о 10 годині. Однак з невідомих причин, до нотаріуса [PERSON] не з'явився. В наступному йому було направлено повідомлення, в якому було запропоновано з'явитися до нотаріуса 24 березня 2017 року (а.с. 21), однак до нотаріуса [PERSON] знову не з'явився. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має встановлену І групу інвалідності, яка перешкоджає їй самостійно пересуватись, а представник до нотаріального органу прибути ухиляється мотивуючи своєю зайнятістю, що порушує права позивача, як сторони за укладеним між ними договором. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до частини 3 статті 640 ЦК України вбачається, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Суд звертає увагу на те, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 Суд враховує положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,яким передбачено, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Так, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, вказана правова позиція висловлена в аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved