Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач 1), [PERSON] (далі - Відповідач 2) про стягнення заборгованості по відсоткам в солідарному порядку за кредитним договором №3597 від 22.08.2013 в сумі 4 229,41 грн. та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 4467 від 19.07.2014 в сумі 4 330,24 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 22.08.2013 Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір № 3597, згідно якого позивач надав Відповідачу 1 кредит у розмірі 2500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання, з платою за користування кредитом - 70% річних та строком на 12 фактичних місяці. Цього ж дня між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та Відповідачем 2 для забезпечення кредитного договору № 3597 від 22.08.2013 було укладено відповідно окремий договір поруки № 3597/1 та Відповідач № 2 був попереджений про солідарну відповідальність з Відповідачем 1, у разі неналежного виконання умов кредитного договору. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 04.07.2016 по справі №417/2472/16-ц з Відповідача1 та Відповідача 2 в солідарному порядку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №3597 від 22.082013 в сумі 5 538,42 грн, що виникла станом на 30.04.2016. Відповідач 1 не сплачує заборгованість, внаслідок чого з 30.04.2016 по 21.08.2017 сума заборгованості за відсотками за кредитним договором №3597 становить 4 229,41 грн. Крім того 19.07.2014 Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір № 4467, згідно якого позивач надав йому кредит у розмірі 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання, з платою за користування кредитом - 70% річних та строком на 12 фактичних місяці. Однак, незважаючи на прийняті зобов'язання Відповідач 1 порушує графік сплати кредиту, внаслідок чого станом на 21.08.2017 сума заборгованості за кредитним договором №4467 становить 4 335,35 грн. Представник позивача КС «Імперіал ЛТД » в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити та провести розгляд справи без участі представника позивача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судові засідання призначені на 27.09.2017 та 18.10.2017р. не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - шляхом надсилання на їх адресу судової повістки рекомендованою кореспонденцією зі зворотніми повідомленнями, які відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважаються вручені їм належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 18.10.2017 згідно ст.225 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до журналу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 22.08.2013 кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір № 3597 (а.с. 3-4) на підставі заяви останнього від 22.08.2013 (а.с.6). Згідно п.1.1, 1,2 договору кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 2500,00 грн., на умовах строковості, зворотності та цільового використання на споживчі цілі. Сторони згідно п.2.1 кредитного договору погодили, що кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту, та діє до повного виконання зобовязань кредитного договору, що передбачено п. 9.2 договору. Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що плата за користання кредитом (проценти) становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 3.3 кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, який є додатком до договору. Графіком до вищевказаного договору передбачено щомісячне погашення кредиту та відсотків за його користуванням до 25 числа кожного місяця (а.с.4 зворотна сторона). Згідно п 3.5 кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту. В пункті 3.7 сторони передбачили, що у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит, може за рішенням кредитного комітету, визнаватись кредитом з підвищеним ризиком, і тоді процентна ставка становить 140% річних від суми залишку кредиту (п.3.8) 22.08.2013 між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено відповідно договір поруки №3597/1 (а.с.5) та Відповідач 2 був попереджений про солідарну відповідальність з Відповідачем №1, у разі неналежного виконання умов кредитного договору № 3597/1 (п.1.1 договорів поруки). В п.3.1 договорів поруки № 3597/1 від 22.08.2013 сторони погодили, що поручитель відповідає по зобовязаннях за кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, при цьому солідарні боржники залишаються зобовязаними перед Кредитором до тих пір поки всі зобовязання за Кредитним договором не будуть виконані повністю (п.3.2 договорів поруки). Крім того пп. 3.1.1 п.3.1 розділу 3 договорів поруки сторони погодили, що поручитель надає згоду на зміну розміру процентної ставки за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення та укладення окремої угоди. Сторони також визначили підстави для припинення договорів поруки, зокрема в п.4.1 та 4.2 вказано, що вона припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором та якщо кредитор протягом строків давності визначених п.5.2 не предявить вимог до поручителів. Згідно п. 5.2 Договорів поруки, сторони домовилися, що кредитор має право звернутися з вимогами до поручителя у три річний термін, з моменту настання права вимоги за зобов'язанням. 04.07.2016 Марківським районним судом Луганської області ухвалено рішення про стягнення в солідарному порядку з Відповідача1 та Відповідача2 заборгованості за кредитним договором №3597 від 22.08.2013 в сумі 5 538,42 грн, що виникла станом на 30.04.2016 із них 2300,00 грн. - основни борг, а 3238,42 грн - проценти. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3597 від 22.08.2013 в період з 30.04.2016 . по 21.08.2017 Відповідач 1 заборгував позивачу 4229,41 грн. процентів ( а.с. 8). При цьому процентну ставку змінено на 140% річних на підставі протоколу №27 від 13.02.2015, оскільки на засіданні кредитного комітету було прийнято рішення про визнання кредитного договору № 3597 від 22.08.2013 "з підвищеним ризиком" та змінено процентну ставку на 140% річних (а.с.74). За таких обставин між позивачем та Відповідачем 1 виникли зобовязальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування, а між позивачем та Відповідачем 2 зобовязальні цивільно - правові відносини у сфері забезпечення кредиту, шляхом укладання договору поруки. 19.07.2014 Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою договір кредитної лінії №4467 (а.с. 11) на підставі заяви [PERSON] від 19.07.2014 (а.с.13). Згідно п.1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредитну лінію з лімітом в сумі 1000,00 грн., в межах якої позичальник може отримувати будь-які суми кредиту, та зобов'язується повернути їх на умовах, що передбачено цим Договором. Сторони згідно п.2.1 кредитного договору погодили, що кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту, та діє до повного виконання зобовязань кредитного договору, що передбачено п. 9.2 договору. Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що плата за користання кредитом (проценти) становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 3.4 кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, який є додатком до договору. У разі надання кредиту траншами сторони зобов'язуються вносити відповідні зміни у графік платежів шляхом підписання додаткового договору в день надання кожного наступного траншу. Згідно п 3.6 кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту. В пункті 3.7 сторони передбачили, що у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит, може за рішенням кредитного комітету, визнаватись кредитом з підвищеним ризиком, і тоді процентна ставка становить 140% річних від суми залишку кредиту (п.3.8) Згідно копії видаткового касового ордеру від 19.07.2014 [PERSON] отримав 1000 грн. від КС "Імперіал ЛТД" про що свідчать його підпис (а.с.80). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4467 від 19.07.2014 станом на 21.08.2017 відповідач заборгував позивачу 996,11 грн. кредиту та 3339,24 грн. процентів, а всього 4335,35 грн. проте позивач просить стягнути 4330,24 грн., а саме кредит в сумі 991,00 грн. та проценти 3339,24 грн. ( а.с. 15). При цьому з 28.02.2015 процентну ставку змінено на 140% річних на підставі протоколу №27 від 13.02.2015, оскільки на засіданні кредитного комітету було прийнято рішення про визнання кредитного договору № 4467 від 19.07.2014 "з підвищеним ризиком" та змінено процентну ставку на 140% річних (а.с.74). За таких обставин між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли зобовязальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування. Суд вирішуючи спір з приводу заявлених позовних вимог виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК Україникожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК україни, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так 04.07.2016 Марківським районним судом Луганської області ухвалено рішення про стягнення в солідарному порядку з Відповідача1 та Відповідача 2 заборгованості за кредитним договором №3597 від 22.08.2013 в сумі 5 538,42 грн, що виникла станом на 30.04.2016 із них 2300,00 грн. - основни борг, а 3238,42 грн - проценти. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3597 від 22.08.2013 в період з 30.04.2016 . по 21.08.2017 Відповідач 1 не сплачував заборгованість та заборгував позивачу 4229,41 грн. процентів ( а.с. 8), а тому вони підлягають стягненню з нього на рахунок відповідача. Вимога щодо солідарного стягнення процентів в сумі 4229,41 грн з [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідач 2 взяв на себе зобовязання нести солідарну відповідальність з Відповідачем 1 , у разі неналежного виконання умов кредитного договору № 3597 від 22.18.2013 (п.1.1 договору поруки) В п.3.1 договору поруки № 3597 від 22.18.2013 сторони погодили, що поручитель відповідає по зобовязаннях за кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, при цьому солідарні боржники залишаються зобовязаними перед Кредитором до тих пір поки всі зобовязання за Кредитним договором не будуть виконані повністю (п.3.2 договорів поруки). Відповідно до положеньст. 546-548 ЦК України виконання зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору, може забезпечуватись письмовим договором поруки. Відповідно до ст. 553 ЦК Українипід порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Отже, порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщоі нше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Сторони в своєму договорі поруки № 3597 від 22.18.2013 погодили зокрема в п.4.1 та 4.2, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором та якщо кредитор протягом строків давності визначених п.5.2 не предявить вимог до поручителів. Згідно п.5.2 договорів поруки вказано, що сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до трьох років для вісіх грошових зобовязань поручителя (в тому числі але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування) що передбачені умовами кредитного договору. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобовязання. Це узгоджується з правовою позицією Постанови Верховного Суду України у справі за № 6-18цс16 від 03.02.2016р. В даному випадку строк виконання зобовязання за кредитним договором № 3597 від 22.18.2013 було встановлено в додатку №1 до договору - Графіку платежів та відповідно щомісячне погашення кредиту та відсотків за його користуванням повинно здійснюватись до 25 числа кожного місяця по 208,33 грн основного боргу. Так Відповідач 1 перший платіж у сумі 210,00 грн здійснив 25.09.2013 року (а.с.73) , з них основного платежу 186,01 грн та процентів 23,99 грн, тоді, як графіком погашення боргу передбачено сплату основного боргу в сумі 208,33 грн (а.с.4 зворотній бік), отже вже 26.09.2013 позивач мав право на предявлення позову, оскільки виникла заборгованість за кредитним договором, а отже з цього дня і треба рахувати трьохрічний строк для поручителя. Отже граничний строк для предявлення вимог до поручителя - 26.09.2016 Даний позов предявлено до суду 23.03.2017 (а.с.28) тобто поза межами вказаного строку. Тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні вимоги про стягнення процентів в солідарному порядку з Відповідачів 1,2 Щодо вимог про стягнення з Відповідача 1 боргу за дорговором кредитної лінії №4467 від 19.07.2014 суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року,договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач, як кредитодавець, виконав всі взяті на себе обовязки щодо надання кредиту в сумі 1000,00 гривень про що свідчать копія видаткового касового ордеру від 19.07.2014 (а.с. 80). Відповідно до ст. ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобовязання не допускається в силу ст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання вказано в ч.2 ст.615 ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Кредитними договорами встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом з розрахунку - 70% річних, ( п.3.1 договору). 13.02.2015 згідно витягу з протоколу №27 на засіданні кредитного комітету було прийнято рішення про визнання договору №4467 від 19.07.2014р. "з підвищеним ризиком" та змінено процентну ставку на 140% річних (а.с. 74), що відповідає п.3.7,3.8 договору. Однак, незважаючи на прийняті зобовязання Відповідач 1 постійно порушує графік сплати кредиту за договором №4467 від 19.07.2014 в сумі 4335,35 грн., яка складається із такого: - 996,11 грн. - заборгованість зі сплати основного боргу; - 3339,24 грн. - заборгованість зі сплати відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.15). Проте позивач просить стягнути 4330,24 грн, а саме кредит в сумі 991,00 грн. та проценти в сумі 3339,24 грн, що є його правом. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення 4335,35 грн з Відповідача 1 за кредитним договором №4467 від 19.07.2014 Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Також відповідно до ч. 2\~ст. 82 ЦПК України\~судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена до ухвалення цього рішення. Оскільки сплата судового збору була відстрочена ухвалою судді від 31.03.2017 до ухвалення рішення у справі, а суд прийшов до висновку про необхідність часкового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача1 в дохід держави судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial