Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

26 червня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі ТОВ «АНСУ», Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просило стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 4057,76 доларів США. В обґрунтування вимог ТОВ «АНСУ» зазначило, що 17.12.2007року між закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]» (далі - ПАТ «ПУМБ») та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №5931564 зі строком дії до 17.12.2014року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 13608 доларів США для придбання транспортного засобу марки «Hyundai Accent», зобовязався сплатити проценти за користування кредитом та повернути його банку в порядку та строки, обумовлені договором. [PERSON] припинив повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 4057,76 доларів США. Товариство також зазначило, що 17.12.2007року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №5953239, за умовами якого [PERSON] зобовязалася відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед банком за згаданим кредитним договором. Посилаючись на те, що на підставі договору факторингу, укладеного 16 липня 2013року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ "АНСУ", банк відступив позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором, Товариство вважало, що є підстави для стягнення солідарно на його користь з боржника та поручителя заборгованості за кредитом у зазначеному розмірі разом з передбаченими договором штрафними санкціями. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Подав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника Товариства, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідачі, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідачів та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 17 грудня 2007року між закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Перший Український [PERSON]") та [PERSON] укладено договір №5931564 про надання споживчого кредиту (а.с.а.с.6-14). За умовами договору банк зобовязався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 13608 доларів США для придбання транспортного засобу: легковий седан марки «Hyundai Accent», 2007 року випуску з процентною ставкою за користування кредитом 12,90% річних, а відповідач використати кредит виключно за його цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку до 17 грудня 2014 року (п.п.1.1-1.4,2.3.4 Договору). Відповідно до п.1.5 договору у якості забезпечення виконання зобовязань позичальника виступає застава вказаного транспортного засобу. Згідно з п.2.3.2 договору надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку №22038808 у філії ПАТ «ПУМБ» у м.Одесі, МФО 328191, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим Договором, на картковий рахунок позичальника №26258125274580, відкритий у гривнях в Філія ПАТ «ПУМБ» у м.Одесі, МФО 328191, що відкривається позичальнику банком. Пунктом 2.3.5 Договору визначено, що оскільки кредит надається в іноземній валюті, а картковий рахунок позичальника для зарахування суми кредиту відкритий в українських гривнях, позичальник безвідклично доручив банку попередньо здійснити продаж коштів в іноземній валюті в повній сумі, що знаходиться на позичковому рахунку, вказаному в п.2.3.2 Договору, в порядку, передбаченому заявою про продаж іноземної валюти за курсом, встановленим банком на день здійснення такої операції. З меморіального ордеру №1000 від 17.12.2007року та платіжного доручення №1000 від 17.12.2007року вбачається, що [PERSON] доручив банку переказати кошти в розмірі 68720грн. зі свого карткового рахунку на банківський рахунок продавця автомобіля за договором купівлі-продажу №КР-00123 від.13.12.2007року, і такий переказ було здійснено (а.с.а.с.25,26). Зі змісту п.п.5.2, 5.3 кредитного договору слідує, що у разі порушення [PERSON] строків виконання зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобовязань за кожен день прострочення, а також, крім пені, встановленої договором за порушення зобовязань з повернення кредиту, позичальник зобовязаний за весь час прострочення сплатити банку проценти на суму простроченого основного боргу. З наданої позивачем довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №5931564 від 17 грудня 2007року вбачається, що станом на 25 липня 2013року [PERSON] у звязку із припиненням погашення кредиту допущено заборгованість у розмірі 4056,76 доларів США, з яких заборгованість по кредиту склала 3209,19 доларів США та несплачені проценти у розмірі 847,57 доларів США. (а.с.а.с.27-31). В судовому засіданні також встановлено, що 17 грудня 2007року між ЗАТ "Перший Український [PERSON]" та [PERSON] укладено договір поруки №5953239, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого [PERSON] зобовязалася відповідати перед банком за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань за згаданим кредитним договором, в тому числі за повернення суми основного боргу, процентів, комісій, неустойки (а.с.а.с.19-24). Згідно з п.1.3 договору поруки відповідальність поручителя та боржника є солідарною. З матеріалів справи вбачається, що банк відступив позивачу право вимоги до боржників банку, зазначених у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON], що підтверджується договором відступлення прав вимоги №1034/44 від 16.07.2013року та додатковою угодою №7 до цього договору від 25.07.2013року (а.с.а.с.42-49, 50-54). Судом встановлено, що позивачем в порядку позасудового врегулювання спору 18 травня 2015року надіслано відповідачам вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.а.с.32,33). Вирішуючи спір, що виник між сторонами із зобовязальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події (ч.2 ст.1078 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустив виникнення заборгованості, та, відповідно, порушив зобовязання за договором, забезпеченим порукою [PERSON], беручи до уваги те, що договором поруки встановлена солідарна відповідальність відповідачів перед банком, при цьому права вимоги банка до відповідачів відступлено позивачу у встановленому цивільним законодавством порядку із дотриманням процедури інформування боржників про відступлення права грошової вимоги, суд вважає, що у позивача виникло право вимагати солідарного задоволення [PERSON] та [PERSON] своєї вимоги про повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, на думку суду, позовні вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням того, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості в іноземній валюті без зазначення її еквіваленту в національній валюті України, суд вважає за необхідне визначити суму, що підлягає стягненню із застосуванням офіційного курсу НБУ на день розгляду справи (21,855), а саме - 88660грн.49коп (4056,76 х 21,855). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 870 грн. 13коп. (а.с.5). За таких обставин, сплачений ТОВ «АНСУ» судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь Товариства у розмірі 435грн.07коп. грн. з кожного (870,13 : 2). З огляду на викладене,

Outcome: approved