Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулась з даним позовом до ПАТ „Банк „Демарк" про стягнення коштів за договором банківського вкладу, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 24493грн.33 коп.Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 07.10.2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в національній валюті № 592541 Згідно п. 1.1 - 1.3 договору вкладник вносить готівкою на відкритий в банку рахунок [NUMBER] первинний внесок в сумі 24493грн. 33коп., а банк за користування коштами щомісяця нараховує проценти на суму вкладу з розрахунку 19% річних.Датою повернення вкладу є 07.11.2014 року.Позивач вказувала, що підтвердженням передачі грошових коштів в розмірі 14600грн. є квитанція № 8064771 від 07.10. 2013року. Іншу частину депозитного вкладу в сумі 9893грн. 33коп. становлять нараховані відсотки за попередній період по договору строкового банківського вкладу з правом поповнення ''Літня пропозиція'' № 507393 від 31.08.2012року. Позивач вказує, що вона звернулась до відповідача з вимогою повернути їй грошові кошти, проте кошти їй повернуто не було. Позивач вважає відмову відповідача щодо повернення їй суми з банківського вкладу необґрунтованою і просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти за договором банківського вкладу. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.03.2015 року вимоги позову задоволено. Суд стягнув з ПАТ „Банк „Демарк" на користь [PERSON] 24493 грн. 33 коп. Також з відповідача на користь держави судом стягнуто судовий збір в розмірі 244 грн. 93 коп. В апеляційній скарзі ПАТ „Банк „Демарк" просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що відповідно до положень Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виплата вкладникам заборгованих банком сум депозитів фізичних осіб здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а не ПАТ „Банк„Демарк". Апелянт вказує, що з 29.09.2014року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ ''Банк''Демарк'',також рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 170 від 29.12.2014року продовжено строк тимчасової адміністрації в ПАТ ''Банк''Демарк'' до 29.01.2015року. Апелянт зазначає, що суму заборгованості банку перед позивачем по депозиту у розмірі 28082грн.56 коп. позивач мала отримати через відділення ПАТ КБ „ПриватБанк". Також апелянт вказує, що Постановою Правління Національного банку України № 66 від 30.01.2015 року була відкликана банківська ліцензія ПАТ „Банк „Демарк" та розпочата процедура ліквідації. При цьому апелянт зазначає, що відповідно до п.3статті 46 Закону України ''Про систему гарантування вкладів фізичних осіб'', під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань ( у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. В судове засідання апеляційного суду [PERSON], представник третьої особи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.78,80), не з'явились. Згідно приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті заявлених позовних вимог, яким необхідно відмовити в задоволенні вимог заявленого позову. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ ''Банк ''Демарк'' було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) з правом поповнення № 592541 (а.с.4). Згідно п.п. 1.1-1.3 укладеного договору, вкладник вносить готівкою на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 24493 грн.33 коп., а банк за користування коштами щомісяця нараховує проценти на суму вкладу з розрахунку 19% річних. Дата повернення вкладу - 07.11.2014 року. Відповідно до виписки по рахунку [NUMBER], на вказаному рахунку знаходяться грошові кошти в сумі 24493 грн. 33 коп.(а.с. 31). Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог статей 525, 526, 629, 1058, 1060 ЦК України позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з приписами норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Зокрема, по справі встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 25.09.2014 року №600 „Про віднесення публічного акціонерного товариства „Банк „Демарк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 26.09.2014 року № 102 „Про запровадження тимчасової адміністрації у Банку „Демарк", згідно з яким з 29.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ „Банк „Демарк", а також рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №170 від 29.12.2014року продовжено строк тимчасової адміністрації в Банку „Демарк" до 29.01.2015 року (а.с. 61). Під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нормативно-правових актів Фонду. Пунктом 16 статті 2 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 статті 2 вказаного Закону ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами та вкладниками, норми Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними і даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів в зазначених правовідносинах. Відповідно до ч.1 статті 26 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Частиною 2 статті 26 вказаного Закону встановлено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Таким чином, приймаючи до уваги положення Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виплата вкладником заборгованих банком сум депозитів фізичних осіб здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а не ПАТ „Банк „Демарк". Як вбачається з виписки з рахунку позивача (а.с.31), за період з моменту оформлення вкладу і до моменту введення в банку тимчасової адміністрації, а саме станом на 29.09.2014 року, позивачу були нараховані проценти на суму вкладу у розмірі 3589грн. 23 коп. Таким чином, станом на 29.09.2014 року заборгованість ПАТ „Банк „Демарк" перед [PERSON] за договором строкового банківського вкладу (депозиту) з правом поповнення № 592541 від 07.10.2013 року складала 28082 грн.56 грн. Також необхідно зазначити, що Постановою Правління Національного банку України від 30.01.2015 року № 66 була відкликана банківська ліцензія ПАТ ''Банк „Демарк" та розпочата процедура ліквідації. На підставі вказаної постанови, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №18 від 30.01.2015 року розпочато ліквідаційну процедуру банку та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Приходька В.О. (а.с. 62,63, 64). Згідно з ч.3 статті 46 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Враховуючи вищенаведене, заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції при розгляді даної справи по суті не враховані приписи закону, який регулює порядок повернення вкладів під час введення в банку тимчасової адміністрації або в якому розпочата процедура його ліквідації, зокрема, судом першої інстанції не враховані норми Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відповідно до повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приходька В.О. (а.с.68-69), між позивачем та ПАТ ''Банк „Демарк" було укладено три депозитні договори:-договір строкового банківського вкладу (депозиту) з правом поповнення № 592541 від 07.10.2013 року - по якому заборгованість банку станом на 29.09.2014 року становила 28 082,56 грн.; - договір строкового банківського вкладу (депозиту) з правом поповнення № 601937 від 13.11.2013 року - по якому заборгованість банку станом на 29.09.2014 року становила 22687,83 грн.; - договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № 642438 від 16.05.2014 року - по якому заборгованість банку станом на 29.09.2014 року становила 69353,26 грн. Таким чином, заборгованість ПАТ ''Банк „Демарк" перед позивачем станом на 29.09.2014 року становила 120123,65 грн. Як вбачається з інформаційного листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 16547 від 17.04.2015 року (а.с.72), [PERSON] отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладом в ПАТ ''Банк''Демарк'' в сумі 120123,65 грн. Дата отримання коштів - 06.02.2015року. Кошти отримані через банк-агент ПАТ „ПриватБанк". Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті вимог заявленого позову, яким необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства „Банк „Демарк", третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Outcome: dismissed