Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в обґрунтування якої вказала, що у 1967 році вона працювала робітницею Чорнобильського хлібзаводу. 17 листопада 1967 року на підприємстві під час роботи отримала виробничу травму - відкритий вивих та перелом правого голеноступного суглобу. В той же день на підприємстві було складено акт № 1 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1. В зв'язку з травмою перебувала на лікарняному з 17 листопада 1967 року по 03 квітня 1968 року. Позивач до 21.06.2004 отримувала пенсію по ІІІ групі інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво. В 2018 році остання звернулася до Пирятинського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Полтавській області для отримання страхових виплат у зв'язку з виробничою травмою. Проте в призначенні страхових виплат їй було відмовлено, оскільки наданий нею акт №1 форми Н-1 оформлений не належним чином, а саме акт не затверджено головним інженером підприємства, тобто відсутній підпис і дата коли акт затверджений головним інженером. На даний час підприємства Чорнобильський хлібокомбінат Київської області не існує, тому позивач не має можливості оформити акт № 1 форми Н-1 належним чином. Вказує, що спір про право в її заяві відсутній. Заявник та представник заявника у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, у яких просили розглянути справу за їх відсутності та задовольнити заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області у судове засідання не з'явився, надав суду письмове пояснення у якому зазначив, що проти задоволення заяви заперечує та пояснив, що відповідно до матеріалів заяви, [PERSON] 17 листопада 1967 під час роботи на Чорнобильському хлібозаводі Київської області отримала виробничу травму - відкритий вивих та перелом правого голеноступного сустава. Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з працівниками на підприємствах, установах, організаціях визначено Положенням про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженим постановою президіуму всесоюзної центральної ради професійних союзів від 20.05.1966 (далі - Положення), яке вступило в дію з 01.06.1966 та діяло на момент настання нещасного випадку із Заявницею. Згідно п. 12 Положення начальник цеху (керівник відповідної дільниці), де стався нещасний випадок, зобов'язаний: а) терміново повідомити про нещасний випадок керівника організації та профсоюзному комітету організації; б) протягом 24 годин спільно із старшим суспільним інспектор ш охорони праці цеху та інженером по техніці безпеки або особою, яка її зам розслідувати нещасний випадок, виявити його обставини та причини, а т визначити заходи по попередженню повторення подібних випадків; в) скласти акт про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 чотирьох екземплярах та направити їх головному інженеру (керівника організації). Відповідно до п. 4 Положення результати розслідування нещасного випадку на виробництві, які спричинили втрату працездатності не менще одного робочого дня, оформлюються актом за формою Н-1.Акт форми Н-1 підлягає зберіганню протягом 45 років. Головний інженер (керівник) організації відповідно до п. 13 Положення зобов'язаний в добовий термін розглянути та затвердити акт і вжити заходів по усуненню причин, що призвели до нещасного випадку. В 2018 році Заявник звернулася до Пирятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області для призначення страхових виплат у зв'язку з виробничою траву. Листом № 08-117 від 17.04.2018 Пирятинське відділення управління повідомило Заявниці про можливість призначення страхових виплат лише після усунення зазначених в листі недоліків.В ході розгляду матеріалів заяви було виявлено, що в порушення п. Положення, акт форми Н-1 не був затверджений головним інженером чи керівником підприємства, оскільки у графі "затвердження" відсутні його підпис і дата затвердження. Згідно із ч. З ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове держав соціальне страхування" № 1105-VII від 23.09.1999 підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійне: соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами . Зважаючи на викладене, акт форми Н-1 щодо Заявниці через неналежне оформлення не може бути підставою для здійснення страхових виплат. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до приписів ст. 264 ЦПК України встановлює наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, вирішує, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, визнаючи одні та відхиляючи інші докази. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 315 ч. 2 ЦПК України). Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення." Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Згідно з положеннями ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленим формами. За приписами ст. 43 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованного. 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги. Аналогічні вимоги містяться в пп.3.1. п.3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 27.04.2007 № 24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982. Відповідно до «Положенням про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві», затвердженим постановою президіуму всесоюзної центральної ради професійних союзів від 20.05.1966, яке вступило в дію з 01.06.1966 та діяло на момент настання нещасного. У п. 4 Положення зазначено, що результати розслідування нещасного випадку на виробництві, які спричинили втрату працездатності не менше одного робочого дня, оформлюються актом за формою Н-1. Головний інженер (керівник) організації відповідно до п. 13 Положе зобов'язаний в добовий термін розглянути та затвердити акт і вжити заходи усуненню причин, що призвели до нещасного випадку. Акти розслідування нещасного випадку, акти за формою Н-1 або НПВ разом з матеріалами розслідування підлягають зберіганню протягом 45 років на підприємстві, працівником якого є (був) потерпілий. Відповідно до пункту 23 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку). У разі реорганізації підприємства, на якому стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться його правонаступником, а у разі ліквідації підприємства встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку. Судом встановлено, що з 05 серпня 1967 року [PERSON] працювала робітницею на Чорнобильському хлібзаводі Київської області (а.с. 7). 17 листопада 1967 року під час роботи на вищезазаначеному підприємстві отримала виробничу травму - відкритий вивих та перелом правого голеноступного суглобу. В той же день на підприємстві було складено акт № 1 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 ( а.с. 10-11). У наслідок отриманої травми заявниця до 21 червня 2004 року отримувала пенсію по ІІІ групі інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво (а.с. 16). У 2018 році остання звернулася до Пирятинського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Полтавській області для отримання страхових виплат у зв'язку з виробничою травмою. Проте в призначенні страхових виплат їй було відмовлено, оскільки наданий нею акт №1 форми Н-1 оформлений не належним чином, а саме акт не затверджено головним інженером підприємства, тобто відсутній підпис і дата коли акт затверджений головним інженером (а.с. 12). На даний час підприємства Чорнобильський хлібокомбіна Київської області не існує. Після аварії на Чорнобильській АС місто Чорнобиль знаходиться у зоні відчудження. Тому оформити належним чином (дооформити) акт № 1 від від 17 листопада 1967 року про нещасний випадок на виробництві заявниця немає можливості. Таким чином, заявник не має іншої можливості підтвердити обставини, які посвідчують факт, що має юридичне значення, ніж в судовому порядку. Таким чином, факт настання з [PERSON] нещасного випадку на виробництві підтверджений вище зазначеними доказами, дослідженими судом і має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на отримання страхових виплат і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених в рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved