Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У квітні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 12.11.2010 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладено договір №б/н від 12.11.2010 року, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 6500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало [PERSON] кредит у розмірі 6500 грн.. Обов'язки, передбачені договором, [PERSON] не виконує, тому станом на 31.01.2016 року має заборгованість в розмірі 14483 грн. 62 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 6348 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 6068 грн. 77 коп., пеня в сумі 900 грн. 54 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (відсоткова складова) в сумі 665 грн. 89 коп.. Відповідач на звернення позивача щодо сплати боргу не реагує, а тому позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, заперечень проти позову не надав та про причини неявок суд не повідомив. У відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 12.11.2010 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладено договір №б/н від 12.11.2010 року, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 6500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Дані обставини підтверджуються: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 12.11.2010 року, кредитним договором №б/н від 12.11.2010 року, розрахунком заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.11.2010 року. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.610, 611, 623 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст.ст.525, 526, 530 цього Кодексу, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За цією статтею ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Згідно ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одночасне нарахування пені та штрафу за порушення строків виконання зобов'язання за кредитним договором є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, що суперечить ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 6348 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 6068 грн. 77 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (відсоткова складова) в сумі 665 грн. 89 коп... В силу ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача 1378 грн. судового збору, які були сплачені позивачем при поданні позову, що підтверджується платіжним дорученням №PROM1B7R08 від 01.04.2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial