Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за централізоване опалення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. В обґрунтування позову зазначив, що КП "Добро" Добропільської міської ради надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , споживачем яких є [PERSON] Протягом опалювального періоду 2016-2018 років позивачем надавались відповідачу послуги вчасно, в повному обсязі та належної якості. Але, відповідач оплату за надані послуги не провадив, внаслідок чого має заборгованість по сплаті вказаних послуг, яка за період з 01.11.2016 року по 09.04.2019 року станом на 01.05.2019 складає суму в розмірі 15346,61 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач, відповідно до ст.625 ЦК України, у зв`язку з простроченням [PERSON] грошового зобов`язання, просить стягнути з останньої суму інфляційного нарахування в розмірі 1525,94 грн. та 3 % річних за прострочення платежів в розмірі 433,52 грн. Також позивач просить відшкодувати понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що підтримує заявлений позов, проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час і місце розгляду справи відповідач належним чином була повідомлена. Причини неявки відповідача в судове засідання суду невідомі. Будь-яких клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач не подавала. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин та не подала відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45. Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Судом встановлено, що КП "Добро" Добропільської міської ради є юридичною особою, яке створено Добропільською міськрадою з метою задоволення потреб громади у наданні якісних послуг з постачання теплової енергії. Вказане підприємство діє на підставі Статуту (в новій редакції), затвердженого Рішенням Добропільської міської ради №7/57-3 від 29.05.2019 року (а.с.24-31) та на підставі виданих ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1554 від 15.09.2016 року (а.с.22). КП "Добро" з жовтня 2016 року по теперішній час, здійснює постачання теплової енергії фізичним особам - споживачам послуг в м.Добропілля, м.Білозерське, згідно тарифів, які затверджені Добропільською міською радою, що підтверджується рішеннями Добропільської міськради "Про надання дозволу щодо тимчасового використання тарифів на послуги з централізованого опалення" №7/16-33 від 21.10.2016 року, № 7/17-34 від 16.11.2016 року, № 7/22-32 від 15.02.2017 року, №457 від 12.09.2018 року (а.с.15-17, 19). Таким чином, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" КП "Добро" є виконавцем послуг, який надає житлово-комунальні послуги споживачу (власнику) відповідно до договору. З копії договору № 1478/5 від 14.08.2017 року, який укладено між Комунальним підприємством "Добро" Добропільської міської ради та [PERSON] про надання послуг з централізованого опалення вбачається, що КП "Добро" Добропільської міської ради зобов`язалось надавати послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , а споживач - [PERSON] зобов`язалася своєчасно оплачувати надані послуги (а.с.9). Відповідно до ст.631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Розділ 9 договору № 1478/5 свідчить про те, що вказаний \~ \~ \~ \~договір набрав чинності з 14.08.2017 року і діє до 14.08.2020 року, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Зміст вищевказаного договору не містить умов, які б підтверджували, що вказаний договір може застосовуватися до відносин, які виникли між сторонами до його укладення, а саме до відносин, які існували між сторонами в період з 01.11.2016 року по 13.08.2017 року. Приймаючи до уваги викладене, судом встановлено, що вказаний договір є належним та допустимим доказом, що підтверджує право позивача вимагати з відповідача заборгованість за надані послуги з моменту його укладання, тобто з 14.08.2017 року. Доказів, які б свідчили про те, що послуги з централізованого опалення в період з 14.08.2017 року надавалися відповідачу в неповному обсязі або неналежної якості, в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(в редакції, що діяла на момент надання послуг відповідачу) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на момент надання послуг відповідачу) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на момент надання послуг відповідачу) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до змісту договору № 1478/5 від 14.08.2017 року, а саме п.4.1 договору, вбачається, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати щомісячна, оплата за надані послуги повинна бути здійснена не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, отримуючи послуги з централізованого опалення за адресою [ADDRESS] , належним чином та своєчасно їх не оплачував, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість за надані послуги. Розмір заборгованості за надані послуги з 14.08.2017 року підтверджується розрахунком заборгованості, який був наданий позивачем(а.с.7-8). Згідно вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення за адресою [ADDRESS] за період наданих послуг з 14.08.2017 року, станом на 01.05.2019 року, становить 11930,75 грн і складається з сум нарахованих за опалюваний період, а саме: за опалюваний період з 01.10.2017 року по 01.05.2018 року - 7571,78 грн за опалюваний період з 01.10.2018 року по 09.04.2019 року - 4358,97 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в розмірі 11930,75 грн, яка виникла станом на 01.05.2019 року, за надані послуги з централізованого опалення за періоди з 01.10.2017 року по 01.05.2018 року та з 01.10.2018 року по 09.04.2019 року підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача з приводу стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2016 року по 14.08.2017 року, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З наведеного вбачається, що для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.11.2016 року по 14.08.2017 року, позивач повинен був довести перед судом факт користування відповідачем послугами з централізованого опалення, наданими позивачем за адресою [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідач у період з 01.11.2016 року по 14.08.2017 року фактично користувався послугами з централізованого опалення за адресою [ADDRESS] позивачем надана копія особового рахунку № [NUMBER] від 29.12.2011 року, інформація ТОВ "Добропільське БТІ". Але, вказані докази, на думку суду, не є доказами, які підтверджують вищевказаний факт. Так, суд не може взяти до уваги копію особового рахунку № [NUMBER] від 29.12.2011 року, відкритого на квартиру [ADDRESS] виданого КП "Білозерська РЕС", оскільки відповідно його відомостей серед зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , [INFO] не значиться. У вказаній копії особового рахунку, крім інших осіб, зареєстрованою особою є [PERSON] , але з іншою датою народження, а саме " [INFO] ", що не співпадає з датою народження відповідача по справі. Крім того, датою видачі вказаного особового рахунку є 29.12.2011 року, що свідчить про те, що інформація зазначена в ньому не є актуальною станом на період, за який позивач просить стягнути заборгованість, і ніяким чином не може підтверджувати обставини, які існували в період 2016-2017 років. Відповідно довідки ТОВ "Добропільське БТІ" №205 від 04.10.2019 року вбачається, що по даним архіву станом на 31.12.2012 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Наведена довідка жодним чином не підтверджує, що вказана квартири є власністю [PERSON] , а сам факт співпадіння ім."я та по-батькові особи не може підтверджувати ідентичності осіб. З інформації виконавчого комітету Білозерської міської ради Донецької області №02/02-917 від 24.06.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] - зареєстрованою не значиться (а.с.34). Враховуючи наведене, позивачем не доведено того, що в період з 01.11.2016 року по 14.08.2017 року відповідачка фактично користувалася послугами з централізованого опалення за адресою [ADDRESS] , а саме була наймачем вказаної квартири або її власницею. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.11.2016 року по 01.05.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] у вказаний період користувалася послугами, наданими позивачем за адресою [ADDRESS] . Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості з урахуванням ст..625 ЦК України, то з цього приводу суд зазначає таке. За змістом частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати за надані послуги з централізованого опалення, позивач просив застосувати частину 2 статті 625 ЦК України та стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості . Позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості та 3% річних від суми заборгованості в розмірі, вказаному в позовних вимогах. На підтвердження вказаних в позові сум, позивачем були надані розрахунок інфляційного нарахування на суму боргу та розрахунок 3% річних від простроченої суми боргу (а.с.11-13). Розрахунок позивача інфляційного нарахування на суму боргу та розрахунок 3% річних від простроченої суми боргу відповідача суд вважає вірним (а.с.11-13). Враховуючи часткове задоволення позовних вимоги, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача і стягнути з позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а саме за період з 21.11.2017 року по 01.05.2019 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково в сумі заборгованості 12775,93 грн., яка складається з: 11930,75 грн. - заборгованість, яка виникла станом на 01.05.2019 року, за період наданих послуг з 01.10.2017 року по 01.05.2018 року та з 01.10.2018 року по 09.04.2019 року; 636,80 грн. - інфляційні нарахування на суму боргу за період з 21.11.2017 року по 01.05.2019 року; 208,38 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.11.2017 року по 01.05.2019 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1418,08 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (73,82%).

Outcome: partial