Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ПП "Виробничо-житловий центр "Аріадна" на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату в сумі 21322,64 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37302,42 грн., та компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням строків його виплати в сумі 494,78 грн. В обгрунтування позову зазначено, що вона з 16.07.2013 року працювала в приватному підприємстві "Виробничо-житловий центр "Аріадна" та обіймала посаду директора. 10.01.2017 р. №1/2017 її було звільнено 10.02.2017 року з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. 02 лютого 2017 року рішенням засновника за Актом-приймання передачі нею була передана печатка і документи по підприємству. З 03 лютого 2017 року по 10 лютого 2017 року вона перебувала на лікарняному. На час звільнення відповідач мав перед нею заборгованість по виплаті заробітної плати, яка склала 21322,64 грн., в тому числі грошова компенсація за невикористану відпустку на загальну суму 18028,43 грн. При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, нею отримано усну відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватись з нею. 24.02.2017 року вона звернулась до ГУ Держпраці в Херсонській області з письмовою заявою про порушення її прав. В ході проведеної перевірки ПП "ВЖЦ "Аріадна" було встановлено, що дійсно відповідно відомості нарахування заробітної плати за лютий 2017 р. їй нараховано заробітну плату, а саме остаточний розрахунок в сумі 20950,00 грн. в тому числі грошова компенсація за невикористану відпустку на загальну суму 18130,00 грн., які не виплачено в день звільнення. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді директора Приватного підприємства "Виробничо-житловий центр "Аріадна" з 16.07.2013 року, що підтверджено наказом №26-к від 16.07.2013 року та відомостями з трудової книжки серії БТ-ІІ №6122268. Згідно рішення власника Приватного підприємства "Виробничо-житловий центр "Аріадна" №1/2017 від 10.01.2017 року вирішено на підставі заяви директора підприємства [PERSON] від 10.01.2017 р. звільнити її з посади директора за згодою сторін з 10 лютого 2017 року. Наказом №7-к від 06.02.2017 року Приватного підприємства "Виробничо-житловий центр "Аріадна", звільнено [PERSON] з посади директора ПП "ВЖЦ "Аріадна" згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін 10.02.2017 року. Невикористана щорічна відпустка +77 календарних днів. 02 лютого 2017 року за актом приймання-передачі, директор ПП "ВЖЦ "Аріадна" [PERSON] передано власнику підприємства [PERSON] печаткуу підприємства, штамп кутовий, оригінал статуту ПП "ВЖЦ "Аріадна" від 16.01.2017 р., папку зі статутними документами. 27 лютого 2017 року [PERSON] направлено на адресу ПП "ВЖЦ "Аріадна" лист із проханням надати довідку про доходи, довідку про заборгованість з заробітної плати. Як вбачається з листа №11-06/Ж-185 від 24.03.2017 року Головного управління Держпраці у Херсонській області на адресу [PERSON], в ході проведення перевірки ПП "ВЖЦ "Аріадна" встановлено, що [PERSON] була призначена на посаду директора з 16.07.2013 року (наказ №26-к від 16.07.2013 р.) та звільнена відповідно поданої заяви та рішення власника від 10.01.2017 року за №1/2017 з 10.02.2017 року за ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до відомості нарахування заробітної плати за лютий 2017 рік [PERSON] нараховано заробітну плату, а саме остаточний розрахунок в сумі 20,95 тис.грн. в тому числі грошову компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 18,13 тис.грн, які не виплачено в день звільнення, що є порушенням ч.І ст.1 116 КЗпПУ. Також повідомлено, що відповідно рішення засновника від 10.02.2017р. № 5 кошти в сумі 20,95 тис.грн. утримані із нарахованої заробітної плати на користь підприємства, як надлишково нараховані, що є порушенням ст.ст. 128,129 КЗпПУ. Крім цього встановлено, що грошова компенсація за невикористану відпустку на загальну суму 18,13 тис.грн. на момент перевірки не виплачено, що є порушенням: ст.83 КЗпПУ. За результатами перевірки керівнику підприємства внесено припис щодо усунення виявлених порушень законодавства про працю та складено протокол за ч.І ст.41 КУпАП. Згідно припису від 03.03.2017 року №21-01-235/140-58 складеного Головним управлінням Держпраці у Херсонській області, приписано директору ПП "ВЖЦ "Аріадна" привести у відповідність до вимог ст. 94 КЗпПУ ст. 1 Закону України "Про охорону праці" виплату працівникам підприємства заробітної плати за виконану ними роботу; привести у відповідність до ч. 1 ст. 116 КЗпПУ строки розрахунку при звільненні працівників; привести у відповідність до ст. 117 КЗпПУ виплату середнього заробітку за весь час затримки при звільненні працівника; привести у відповідність до вимог ст. 83 КЗпПУ виплату грошової компенсації за всі не використані працівником дні щорічної відпустки. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід), [PERSON], яка працювала на посаді директора ПП "Виробничо-житловий центр "Аріадна", її середньоденна (середньогодинна) заробітна плата склала 234,78 грн. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що на момент звільнення [PERSON] з підприємства, з нею не було проведено остаточного розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що в день звільнення ПП "ВЖЦ "Аріадна" в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку про їх обгрунтованість, а відтак позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved