Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами про зобов`язання відповідача провести заміну труби каналізації в квартирах № [ADDRESS] і [ADDRESS] та труби холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] , а також, просить стягнути з відповідача на її користь материальні збитки, завдані внаслідок залиття квартири в розмірі 2408 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Позов мотивується тим, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Згідно довіреності позивач є представником власника квартири в усіх без винятку установах і судах. Позивач є споживачем послуг, які їй надає відповідач та за які позивач сплачує у встановленому законом порядку та відповідно до договору оренди житла. Функції органу домоуправління, в тому числі послуги з утримання будинку [ADDRESS] виконує відповідач. До послуг які має надавати орган домоуправління входить, крім іншого, технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішніх систем гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, зливної каналізації. На 8 поверху знаходиться квартира [ADDRESS] . З цієї квартири, починаючи з січня 2017 року по теперішній час відбуваються систематичні затоплення квартири [ADDRESS] яка знаходиться на 7 поверху, в якій проживає позивач. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з приводу затоплень, однак звернення ігноруються. Відповідач двічі відмовився складати акти про залиття квартири [ADDRESS] які відбулися 31.07.2018 року та 04.08.2018 року, тому акт складено позивачем разом з членами ЖБК «Ленінський-33». В актах зазначено, що причиною залиття є незадовільне технічне обслуговування системи зливної каналізації та водопостачання, неналежним утриманням внутрішньо-будинкової мережі, відсутність її технічного обслуговування, ремонту каналізації та холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Внаслідок залиття пошкоджена стеля між кухнею та туалетом в квартирі [ADDRESS] . З`явилась пліснява на стіні та під стелею. Від вологи пошкоджено кухонні меблі, шпалери, ковдра на підлозі. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач надала квитанції на придбання будівельних матеріалів для ремонту після залиття квартири на загальну суму 2408 грн. Також, позивач подала клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, однак, в судовому засіданні зняла зазначене клопотання з розгляду. Щодо розміру моральної шкоди завданої позивачу в сумі 15000,00 грн., то вона визначена внаслідок винної бездіяльності відповідача через спричинення перешкоди у користуванні квартирою у звичайному режимі. Позивач посилається на положення ст.ст.1, 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 22, 23, 1166, 1192 ЦК України. Представник відповідача [PERSON]. надала відзив на позов в якому заперечує проти позовних вимог та поясняє, що між мешканцями квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] ) існує спір щодо періодичного залиття квартири [ADDRESS] . На звернення позивача була надана відповідь, що питання утримання всіх комунікацій не входять до обов`язків ЖБК та вирішуються мешканцями ЖБК самостійно. Позивач доступ до комунікацій, які знаходяться в квартирі [ADDRESS] не надала, заявила, що вони знаходяться в коробі та вона не бажає його розбирати, вимагала всі ремонтні роботи проводити в квартирі [ADDRESS] не встановлено протікань в зазначеній квартирі. Згідно ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. У п.2.2.2 та п. 2.2.5. договору оренди від 26.09.2017р., який укладено між позивачем та власником квартири [PERSON] , вказано, що орендар зобов`язаний утримувати орендовані приміщення та майно в порядку, передбаченому діючими санітарними, потипожежними правилами і правилами експлуатації встановленого в приміщенні санітарно-технічного та інженерного обладнання, а також проводити за свій рахунок поточний ремонт орендованого приміщення, інженерного та іншого обладнання. Згідно ст.8 Закону України «Про кооперацію» Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Відповідно до п. 6.8 розділу 6 Статуту ЖБК «Ленінський-33» (нова редакція), що стверджений загальними зборами членів ЖБК «Ленінський-33» Протокол № 33 від 20.11.2016 року, власнику квартири, житлового та/або нежитлового приміщення належать на праві власності внутрішні перегородки, елементи оформлення несучих і огороджувальних конструкцій, віконні і дверні заповнення, пристрої технічного оснащення, розміщені в квартирі, жилому і нежилому приміщені, до мереж та каналів, що входять до складу спільного майна багатоквартирного будинку. У зону експлуатаційної відповідальності власника квартири входять труби холодного та гарячого водопостачання, каналізації і опалення від площини стелі квартири до площини стелі нижнього поверху. Пунктом 7.2.6. Статуту, член ЖБК зобов`язаний утримувати квартиру, житлове та/або нежитлове приміщення у належному санітарному і технічному стані за власний рахунок. Таким чином, з вищенаведеного виходить відсутність зобов`язання ЖБК Ленінський-33» проводити будь-які ремонтні роботи, в т.ч. й заміну труб холодного водопостачання та каналізації, в квартирах членів ЖБК-власників квартир. Ці положення встановлені у Статуті ЖБК та були прийняті на загальних зборах членів ЖБК. Акти про залиття представником відповідача не підписувались, в зв`язку з тим, що вони складені невірно та містять висновки й твердження, що не відповідають дійсним обставинам справи з огляду на внутрішні правові документи ЖБК «Ленінський-33». Посилання позивача на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово- комунальних послуг не є доречними, так як у статті 6 цього Закону визначено суб`єкти правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Статтею 1 Закону визначено поняття управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Також, визначено поняття індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Враховуючи наведені положення цього Закону, виходить, що відносини між ЖБК «Ленінський-33» та [PERSON] не є предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки ЖБК «Ленінський-33» не є управителем, а забезпечує потребу співвласників-членів ЖБК шляхом самозабезпечення. [PERSON] , так само як і власниця квартири [PERSON] , які не є членами ЖБК, також не являються в розумінні вказаного Закону індивідуальними споживачами житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком, оскільки не укладали відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до пп. 8.1.1. Статуту ЖБК «Ленінський-33», не члени ЖБК зобов`язані укласти договір з Правлінням ЖБК на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ремонт, реконструкцію і технічне оснащення багатоквартирного будинку. Такий договір між ЖБК та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] укладений не був, оскільки факт того, що вказана квартира належить на праві власності [PERSON] , став відомий правлінню ЖБК випадково лише наприкінці 2018 року (під час оформлення документів по мешканцям, що отримують субсидію). Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то її наявність потребує доведення у встановленому законом порядку, що позивачем не зроблено. Судом встановлено: Відповідно до договору дарування квартири від 21.05.2003 року власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.21). 26.09.2017 року між власником квартири та позивачем укладено договір оренди квартири, строк дії якого до 26.04.2020 року (а.с.34). У п.2.2.2 та п. 2.2.5. договору оренди від 26.09.2017р., що укладений між позивачем та власником квартири [PERSON] , вказано, що орендар зобов`язаний утримувати орендовані приміщення та майно в порядку, передбаченому діючими санітарними, потипожежними правилами і правилами експлуатації встановленого в приміщенні санітарно-технічного та інженерного обладнання, а також проводити за свій рахунок поточний ремонт орендованого приміщення, інженерного та іншого обладнання. Отже, власник квартири уповноважив позивача на проведення поточного ремонту житла, інженерного та іншого обладнання. 31.07.2018 року складено акт залиття квартири [ADDRESS] через незадовільне технічне обслуговування системи зливної каналізації та водопостачання, у зв`язку з поганим технічним станом, неналежним утриманням внутрішньобудинкової мережі у належному технічному стані, відсутності їх технічного обслуговування та ремонту каналізації та холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Акт підписано мешканцями будинку (а.с.30). 04.08.2018 року складено акт залиття квартири [ADDRESS] через незадовільне технічне обслуговування системи зливної каналізації та водопостачання, у зв`язку з поганим технічним станом, неналежним утриманням внутрішньобудинкової мережі у належному технічному стані, відсутності їх технічного обслуговування та ремонту каналізації та холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Акт підписано мешканцями будинку (а.с.31). Відповідно до претензії (без дати) позивача до відповідача, у зв`язку з неодноразовим залиттям квартири [ADDRESS] , пошкоджена стеля між кухнею та туалетом. З`явилась пліснява на стіні та під стелею, що межує з квартирою, яка розташована на вищому поверсі. Від вологи пошкоджені кухонні меблі, шпалери, ковдра на підлозі. Причиною залиття є незадовільне технічне обслуговування системи зливної каналізації та водопостачання, у зв`язку з поганим технічним станом, неналежним утриманням внутрішньобудинкової мережі у належному технічному стані, відсутності їх технічного обслуговування та ремонту каналізації та холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] , які є частиною загальнобудинкової стокової системи. Каналізаційний стояк знаходиться у спільній сумісній власності власників квартир усього будинку (а.с.26). У відповіді на претензію №6 від 05.09.2018 року відповідач зазначає, що обстеженням сантехніком ЖБК всіх комунікацій у квартирі [ADDRESS] слідів протікання не виявлено. Всі труби знаходяться у вільному доступі. Їх технічний стан задовільний. Для встановлення причини протікання в квартирі [ADDRESS] необхідно забезпечити вільний доступ до труби каналізації. Також зазначено, що відповідно до п.6.8, п.7.2.6 Статуту ЖБК «Ленінський-33» в зону відповідальності власника квартири входять труби холодного та гарячого водопостачання, каналізації і опалення. Витрати на заміну труб в приватизованих квартирах в розрахунок тарифу на утримання будинку не входять (а.с.29). Розрахунок розміру збитків складено на підставі накладної №18 від 02.09.2017 року (обої, клей, щітка, краска, валік для краски - всього на суму 1867 грн.) та накладної №7 від 03.09.2017 року (грунтовка, шпатлівка, шпателі, рідина від плісняви (без зазначення отримувача) - всього на суму 541 грн.) (а.с.24,25). Предметом спору є відшкодування витрат користувача квартири [ADDRESS] на її ремонт після заливки квартири та зобов`язання відповідача замінити частини труби холодного водопостачання, каналізації в квартирі [ADDRESS] власник якої не є учасником справи. Щодо вимоги про стягнення збитків: Пунтком 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 визначено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт за формою, встановленою додатком 4 до цих Правил. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин) У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року №12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складанні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто, факт залиття квартири, характер та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі потерпілої та винної особи. На підставі викладеного, суд вважає, що акти від 31.07.2018 рокута від 04.08.2018 рокупро залиття квартири [ADDRESS] були складені без дотримання вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76. В акті не зазначено власника (наймача) квартири [ADDRESS] , не вказана завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість), не зазначена присутність винної сторони та її відмова від підпису. Також, розрахунок розміру збитків складено на підставі накладної №18 від 02.09.2017 року та накладної №7 від 03.09.2017 року, тобто у часі, що передує залиттю квартири [ADDRESS] саме 31.07.2018 рокута 04.08.2018 року та без вказівки на отримувача товару. Отже, зазначені докази є неналежними. Суду не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наслідками заливки квартири, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні фотографіями та поясненнями допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Свідки підтвердили, що волога тече з верхнього поверху, де розташована квартира [ADDRESS] , на стелю та стіну кухні квартири [ADDRESS] . Від заявленого клопотання про проведення судової експертизи для встановлення причини залиття квартири [ADDRESS] - позивач відмовилась. Отже, позов у цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом вказаної статті ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, позов у цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести заміну труби каналізації в квартирах № [ADDRESS] і № [ADDRESS] та труби холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Посилання відповідача на положення п.6.8, п.7.2.6 Статуту ЖБК «Ленінський-33» відповідно до яких в зону відповідальності власника квартири входять труби холодного та гарячого водопостачання, каналізації і опалення, витрати на заміну труб в приватизованих квартирах в розрахунок тарифу на утримання будинку не входять - суд не приймає до уваги, так як позивач та власник квартири [ADDRESS] не є членами ЖБК. Відповідно до Закону України "Про кооперацію", який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні, метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. За ст. 6 Закону України "Про кооперацію", кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Частиною 3 ст. 16 Закону України "Про кооперацію", також встановлено, що виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу. Згідно Постанови Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186 «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» був затверджений Примірний статут ЖБК. Згідно до частини 1 Примірного статуту ЖБК метою створення ЖБК було забезпечення його членів (і членів їхніх сімей) житлом шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), його подальшу експлуатацію та управління. Згідно даного Примірного статуту (який на сьогодні є фактично єдиним нормативно-правовим актом, що спеціально регулює правовий статус ЖБК) багатоквартирний будинок згадується остільки, оскільки він є власністю ЖБК як юридичної особи, при цьому окремим членам ЖБК не належали на праві власності ні окремі квартири, ні багатоквартирний будинок у цілому - їм належало лише право володіння і користування квартирами. Отже, відповідно до п.15,17,30 Примірного статуту ЖБК саме на ЖБК як основного балонсоутримувача майна покладався обов`язок по здійсненню ремонту та сплаті вартості ремонту, якщо необхідність у його проведенні викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв`язана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин. Цей самий підхід передбачений і частиною 1 статтею 384 ЦК України, згідно якої будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Але лише до певного моменту, а саме - до викупу членом ЖБК своєї квартири (тобто, до виплати членом ЖБК свого паю). Відповідно до зазначеної статті, частини 3, - у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. А щойно особа стає власником квартири як окремого об`єкта права власності, кооператив втрачає своє - до того моменту "єдине і неподільне" - право власності на багатоквартирний будинок у цілому. З цього моменту відносини власності в багатоквартирному будинку регулюються статтею 382 ЦК України та Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Власники викуплених квартир є співвласниками спільного майна в багатоквартирному будинку - його конструктивних елементів, інженерного обладнання тощо, і сам ЖБК виступає в ролі лише одного зі співвласників (як власник ще не викуплених квартир). А щойно в будинку викуплено останню квартиру - ЖБК втрачає економічну і правову підставу свого існування. Відповідно до п.3.1. Статуту ЖБК «Ленінський-33» кооператив створений фізичними особами - власниками квартир у кількості 3 осіб, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.64). Отже, відносини, які склались між сторонами не регулюються п. 6.8, п.7.2.6 Статуту ЖБК «Ленінський-33» (нова редакція), що стверджений загальними зборами членів ЖБК «Ленінський-33» Протокол № 33 від 20.11.2016 року, на які посилався представник відповідача. Позивач, як особа що користується майном від імені власника, яка набула право власності на квартиру яка не є часткою майна кооперативу, тобто окрему квартиру [ADDRESS] та її вимоги щодо належного утримання спільного майна регулюються розділом 1 книги третьої ЦК України, Законом України від 14.05.2015 N 417-VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Суду не надано доказів що між власником квартири [ADDRESS] , яка не є членом кооперативу, та відповідачем, якому делеговано іншими співвласниками квартир - членами кооперативу, право утримання майна, існують договірні стосунки щодо утримання та обслуговування спільного майна. Тобто, зазначені особи є співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , а саме, його внутрішньобудинкових інженерних комунікацій, в розумінні положень ч.1ст. 355 ЦК України, тому і утримувати ці комунікації повинні спільно - і власник квартири [ADDRESS] і відповідач. Отже вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії не ґрунтується ні на законі, ні на договорі. 01 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14.05.2015 N 417-VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (далі - Закон № 417-VIII). Вказане, зокрема, стосується визначення терміну у ст. 1 Закону : спільне майно багатоквартирного будинку це сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення. Наведення у Законі № 417-VIII згаданого терміну створило умови для удосконалення правовідносин за участю власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, оскільки з їх змісту вбачаються чіткі ознаки багатоквартирного будинку, його допоміжних та нежитлових приміщень; у них наводиться перелік спільного майна багатоквартирного будинку; з них однозначно слідує, що власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є співвласником цього будинку. При цьому, відповідно до абз. 5 п. 5 ст. 13 Закону № 417-VIII, співвласники багатоквартирних будинків, утримання яких до дня набрання чинності цим Законом здійснювали житлово-будівельні (житлові) кооперативи, продовжують відшкодовувати витрати на утримання відповідних будинків і споруд та прибудинкових територій таким кооперативам до моменту створення в багатоквартирному будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (у тому числі шляхом реорганізації кооперативу) або прийняття співвласниками рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Позивачем не надано доказів відшкодовування власником квартири [ADDRESS] витрат на ремонт внутрішньобудинкових інженерних комунікацій будинку [ADDRESS] , як підстави права вимоги про стягнення збитків за бездіяльність відповідача. Так, відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону № 417-VIII співвласники зобов`язані: зокрема, 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Стаття 9 зазначеного Закону визначає, що наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо утримання спільного майна не ґрунтується ні на законі, ні на договорі та задоволенню не підлягає. Ухвалою суду відстрочено сплату позивачем судового збору за дві немайнові вимоги та одну майнову вимогу (1409,60грн. та 704,80грн.), до ухвалення судового рішення у справі, тому зазначені кошти підлягають стягненню з позивача на користь держави.

Outcome: approved