Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, відповідно до укладеного договору б/н від 10.11.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Банк виконав свої зобов`язання перед відповідачем, надавши останньому можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Зазначає, що відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору відповідач дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється, а також зменшується або збільшується за ініціативою Банку. Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконав. Станом на 17.09.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем у загальному розмірі становить 60460,65 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3450,96 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 514,71 грн, 53377,81 грн - нарахована пеня, а також штраф (фіксована частина) - 250,00 грн та 2867,17 грн - штраф (процентна складова). Цю суму, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Судом ухвалено про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку (оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. 10.11.2008 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (повна назва позивача на даний час - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", скорочено АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), згідно якої дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (а.с. 11-29) та останньому було надано кредитні картки: 10.11.2008 року № [NUMBER] , термін дії - 12/11, 20.06.2014 року № [NUMBER] , термін дії - 02/18 (а.с.111). Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] слідує, що 10.11.2008 року здійснено старт карткового рахунку № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт - 100,00 грн. 25.03.2009 року відбулося зменшення кредитного ліміту до 60,00 грн. 24.10.2011 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. 22.12.2015 року кредитний ліміт збільшено до 2500,00 грн. 21.09.2016 року кредитний ліміт знижено до 0,00 грн (а.с.112). Із виписки по карті відповідача слідує, що останній користувався кредитною карткою: знімав кошти з рахунку, здійснював оплату за товари, поповнював рахунок в терміналі самообслуговування (а.с.50-81, 104-110). Із розрахунку позивача вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17.09.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 60460,65 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3450,96 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 514,71 грн, 53377,81 грн - нарахована пеня, а також штраф (фіксована частина) - 250,00 грн та 2867,17 грн - штраф (процентна складова) (а.с.6-10). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша ст.1055 ЦК України). За змістом ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надало копію Анкети - Заяви відповідача від 10.11.2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, довідку про умови кредитування з використанням платіжних карток, а також розрахунок заборгованості. Відповідачем не надано заперечень відносно того, що він підписував вищевказану Анкету-Заяву про отримання кредиту, отримував у банку позивача кредитну картку, а також користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти від позивача, а також частково проводив повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] . Оскільки доказів про відсутність заборгованості по кредитному договору відповідач суду не надав, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в частині стягнення вищевказаної заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. за простроченим тілом кредиту. Крім того, судом встановлено, що вищевказана Анкета - Заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені та штрафів, порядку користування кредитними коштами. На підтвердження вказаних відомостей позивач посилається на "Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку" ( а.с.13-29,116-126). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.11.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.01.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також судом встановлено, що надані позивачем Умови не містять підпису відповідача [PERSON] . Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме такого, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, пені, штрафів, у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому, відповідно, вказані Умови та правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору б/н від 10.11.2008 року. Разом з тим, суд враховує, що матеріали справи містять відомості щодо ознайомлення відповідача під підпис з місячною відсотковою ставкою, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році (а.с.12), тому суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача нарахованої пені, суд враховує, що згідно умов договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобов,язань, передбачених заявою та умовами, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню. Відповідач був повідомлений щодо нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, про що свідчить його підпис на довідці від 10.11.2008 року про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.12). У розрахунку заборгованості розмір неустойки зазначений: 53377,81 грн - нарахована пеня (а.с.10). Відповідно до ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Суд вважає, що розмір неустойки перевищує розмір наданого кредиту відповідачу, і позивачем не надано доказів завдання йому збитків невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, тому суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 551,616 ЦК України, зменшити розмір неустойки у виді пені до тіла кредиту - 3450,96 гривень. Щодо вимог про стягнення штрафів суд дійшов таких висновків. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач просить стягнути з відповідача у зв`язку з порушенням кредитного зобов`язання одночасно пеню та штраф. Враховуючи те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування при порушенні строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс 15 від 21.10.2015 року. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів такими, що суперечать наведеним вище законодавчим актам, а тому вони задоволенню не підлягають. Тому,

Outcome: partial