Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів та просив суд: визнати довіреність, видану [PERSON] на його ім'я щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, посвідчену 02 липня 2008 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулєшовим Я.О. та зареєстровану в реєстрі за №1-3202 - удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу ВАЗ -21074, 2002 року випуску, д/н [NUMBER]; визнати, що між ним та [PERSON] 02 липня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-21074, 2002 року випуску, д/н [NUMBER]; визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ-21074, 2002 року випуску, д/н [NUMBER]; зобов'язати Бабушкінський ВДВС виключити з акту опису та арешту майна від 05.10.2012 року, складений державним виконавцем Петренко Д.О., автомобіль ВАЗ-21074, 2002 року випуску, д/н [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що 02 липня 2008 року він отримав у власність автомобіль марки ВАЗ-21074, синьо-зеленого кольору 2002 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER], шасі [NUMBER], шляхом надання [PERSON] на його ім'я довіреності з правом вчинення правочинів щодо експлуатації та продажу вказаного автомобіля. Факт продажу автомобіля також підтверджується розпискою [PERSON] про отримання ним грошових коштів у сумі 4 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 20 000 грн., за продаж автомобіля марки ВАЗ-21074, синьо-зеленого кольору 2002 року випуску, державні номерні знаки [NUMBER]. 05 жовтня 2012 року співробітниками ВДАІ Солонянського РВ у [PERSON] було вилучено автомобіль та технічний паспорт в межах виконавчого провадження №23352694 відкритого постановою Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення з [PERSON] на корить [PERSON] грошових коштів у розмірі 12427 грн.. На підготовчій частині судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання позивач та його представник надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та підставі наявних в матеріалах доказах. На підготовчій частині судового розгляду представник відповідача1 позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. В судове засідання ні відповідач1 ні його представник не з'явились, причини неявки не відомі. На підготовчій частині судового розгляду представник відповідача2 позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в обґрунтування яких зазначив, що автомобіль було придбано за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а тому відчуження такого транспортного засобу мало здійснюватись лише за згодою [PERSON] Вважає такий правочин нікчемним, так як при його укладенні не додержано письмової форми, а також невідповідності такого правочину іншим вимогам закону. В судове засідання не з'явився, причини неявки не відомі. Представники третіх осіб до суду не з'явились, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину своєї неявки до суд не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства "АІСЕ Україна" надав до суду письмові пояснення та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно пояснень, за умовами Угоди №38790 від 17.05.2002 року ЗАТ "АІСЕ Україна" надавало послуги [PERSON], що направлені на придбання автомобіля ВАЗ-21074, 2002 року випуску. [PERSON] належним чином виконував умови укладеної Угоди, отримав автомобіль та зареєстрував його на своє ім'я з державним номерним знаком [NUMBER]. У відповідності до п.11.2 ст.11 Угоди між ПрАТ "АІСЕ Україна" та [PERSON] укладено договір застави, предметом якого є спірний автомобіль, договір застави діє до повного виконання Заставодавцем всіх зобов'язань, передбачених договором. Станом на 02.12.2013 року за [PERSON] перед ПрАТ "АІСЕ Україна" значиться заборгованість в розмірі 10,57 грн. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 02 липня 2008 року [PERSON], будучи власником автомобіля марки ВАЗ 21074, 2002 року випуску синьо-зеленого кольору, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, за продаж автомобіля ВАЗ 21074, 2002 року випуску синьо-зеленого кольору. Цього ж дня, [PERSON] на ім'я [PERSON] було видано довіреність, посвідчену 02 липня 2008 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулєшовим Я.О. та зареєстровану в реєстрі за №1-3202, якою він надав позивачеві право володіння, користування та розпорядження автомобілем. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відносини щодо купівлі-продажу майна, як рухомого, так і не рухомого, регулюються ЦК України, статтями якої не передбачено обов'язкової письмової форми до договору купівлі-продажу рухомого майна. Таким чином, законодавець визначив вичерпний перелік договорів купівлі-продажу, які повинні обов'язково вчинятись у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Норми чинного ЦК України не містять застережень про заборону укладання договору купівлі-продажу у простій усній формі. Представником відповідача1, який є титульним власником спірного автомобіля, підтверджено факт отримання коштів в якості плати за спірний автомобіль, а також волевиявлення відповідача1, яке було спрямовано саме на продаж належного йому автомобіля позивачеві. Судом встановлено, що відповідач1 передав у фактичне володіння позивача спірний автомобіль при видачі довіреності на ім'я останнього. Відповідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такій договір дійсним. Право власності набуте за договором, вважається набутим за моменту передання майна, як це визначено ст.334 ЦК України. На загальних підставах усунення перешкод у здійсненні права власності передбачено ст. 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справі, існування між позивачем та відповідачем1 договірних відносин, врегульованих нормами ЦК України, наявними перепонами у здійсненні права власності позивачем, суд вважає його звернення до суду з позовом обґрунтованим та визнає позивача добросовісним набувачем автомобіля. Згідно з п.8 Постанови КМ України №1388 зі змінами від 07.07.2010 р. державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів що посвідчують їх особу документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи скріплений печаткою: Договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та п.7 Порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в ньому документами, зокрема, довідкою - розрахунком, виданою за формою згідно з додатком № 1 Порядку, договорами та угодами, а також іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Статтею 16 ЦК України передбачено, що формами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права та припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідачем2 право власності позивача на спірний автомобіль заперечується, тому звернення до суду позивача з даним позовом є правомірним. Судом встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21074, 2002 року випуску, був зареєстрований 26.12.2002 за [PERSON], який з 07.03.2002 по 06.06.2007 перебував у шлюбі з [PERSON] Придбання транспортного засобу [PERSON] здійснювалось у розстрочку, про що свідчить відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 26.12.2002МРЕВ 2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. На підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2013 року у справі 403/13065/12, судом було встановлено, що за рахунок грошових коштів отриманих від [PERSON], [PERSON] погасив заборгованість за кредитом. 07.03.2007 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На час продажу [PERSON] автомобіля позивачу [PERSON] відповідачі по даній цивільній справі не перебували у шлюбі. Претензій на адресу [PERSON] до часу затримання транспортного засобу співробітниками ДАІ (до 05.10.2012) щодо неправомірного володіння та користування автомобілем не надходило. За нормами ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищезазначені норми права спростовують твердження представника відповідача2 про недійсність договору купівлі-продажу автомобіля укладеного між [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із недодержанням сторонами такого правочину норм ст.207, 208 ЦК України. Відповідні норми є підставою для визнання договору недійсним у судовому порядку, проте відповідачем2 та його представником не надано суду відповідних доказів. Своє право на зустрічний позов про визнання вищезазначеного правочину недійсним Відповідач2 не реалізував. Згідно ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (презумпція згоди). У частині 3 ст. 65 Сімейного кодексу України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір купівлі-продажу транспортного засобу не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, а тому суд приходить до висновку, що письмова згода іншого з подружжя при укладенні такого договору не потрібна. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved