Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний банк "Експрес-Банк"» заборгованість за кредитним договором з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення боргу врозмірі 15166 грн. 51 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 25 червня 2013 року між ПАТ «Акціонерний банк "Експрес-Банк"» та [PERSON] укладено кредитний договір №32975/30к4, за яким остання отримала кредит на споживчі цілі в сумі 13500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 відсотків строком на 24 місяці. Отримавши кредит відповідач належним чином взяті по договору зобов'язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася та у визначені договором строки кредит не повернула. Невиконання умов договору дають право позивачу стягнути з відповідача заборгованість за кредитом з урахуванням відповідно до ст.625 ЦК України індексу інфляції за весь час прострочення боргута штрафні санкції у судовому порядку. Представник позивача та відповідач у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому представник позивача не заперечує проти такого порядку вирішення спору. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Установлено, що 25 червня 2013 року між ПАТ «Акціонерний банк "Експрес-Банк"» та [PERSON] укладено кредитний договір №32975/30к4, за яким остання отримала кредит на споживчі цілі в сумі 13500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 відсотків строком на 24 місяці (пункти 1.1 - 1.4 договору). Банк виконав свої зобов'язання, перерахувавши кредитні кошти на поточний (картковий) рахунок позичальника. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обов'язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування не сплачувала та у встановлені договором строки кошти не повернула, чим порушила умови договору. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 29 березня 2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором складається з: тіла кредиту - 4822,09 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 5247,22 грн., пені за несвоєчасність повернення кредиту (пункти 6.2, 6.3 договору) - 2810,01 грн., а також штрафу в сумі 1350 грн. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафу не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. При вирахуванні інфляційних витрат суд керується даними Держкомстату та листом Верховного Суду України №62-97р від 03 квітня 1997 року, які від простроченої суми боргу 4822,09 грн. за період з 01 серпня 2015 року по 01 лютого 2017 року становлять 937,19 грн. що підтверджується відповідним розрахунком позивача. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту з інфляційними нарахуваннями, відсотках та пені (4822,09 + 5247,22 + 2810,01 + 937,19) на загальну суму 13816,51 грн. є обґрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1600 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved