Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У лютому 2017р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Миколаївського морського порту) (далі МФ ДП «АМПУ»), в якому просив скасувати наказ від 23.01.2017р. №49 про оголошення догани, наказ від 03.02.2017р. №108 про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, одноразову винагороду за результатами роботи за 2016р. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що працював на підприємстві з 2009р., на посаді начальника служби морської безпеки порту з 2013р. Його притягнення до дисциплінарної відповідальності за наказом від 23 січня 2017р. №49 та звільнення за наказом від 03 лютого 2017р. №108 за п.3ст.40 КЗпП України вважає безпідставними, оскільки порушень посадових обовязків він не допускав. Профспілковий комітет, членом якого він був, згоди на вказані рішення не надавав. Незаконність дій відповідача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення призвели до моральних страждань, підриву авторитету у колективі, втрати впевненості у завтрашньому дні, погіршили стан здоровя. Посилаючись на викладені обставини, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50000грн. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; представник відповідача - проти позову заперечив, у його задоволені просив відмовити, вважаючи вимоги необґрунтованими, оскільки позивач як начальник служби морської безпеки відповідно до Положення про службу морської безпеки зобов'язаний п.5.1.6 - установлювати можливі дії, що загрожують охороні майна й інфраструктурі Адміністрації, методи їх здійснення, визначати заходи з охорони, послідовності їх запровадження і розподіл ресурсів; п.5.1.7 організовувати здійснення нагляду за забезпеченням захисту інфраструктури Адміністрації від актів незаконного втручання, інших протиправних посягань та виділяти для цих цілей людські та матеріальні ресурси. Перевіркою стану охорони філії по зовнішньому периметру встановлена відсутність контролера на вишці посту, наявність місць з неналежними перешкодами, без перешкод, з вільним доступом на територію порту. За такими результатами позивачу за невиконання своїх обовязків оголошено догану 23.01.2017р. наказом №49. Також, було встановлено порушення позивачем вимог п.1ст.22 Закону України «Про запобігання корупції» та п.3.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку, а також невиконання ним вимог п.3.10, п.5 посадової інструкції начальника режимно-секретного органу, обовязки якого були покладені на позивача. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд приходить до наступного. Згідно ст.10 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 01 квітня 2009р. [PERSON] був прийнятий на посаду начальника відділу-начальника штабу цивільної оборони державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт». У 2013р. вказане підприємство було реорганізоване у Миколаївську філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацію Миколаївського морського порту). Наказом від 05.05.2014р. №120-о [PERSON] був переведений на посаду начальника служби морської безпеки. Наказом від 23.01.2017р. №49 [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення п.5.1.6 та п.5.1.7 положення "Про службу морської безпеки" ПП-18-13/01-01, виявлені за результатами проведеної перевірки стану охорони Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України". Наказом від 03.02.2017р. №108 [PERSON] був звільнений з вказаної посади за п.3ч.1ст.40 КЗпП України, тобто з підстав систематичного невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. Згідно наказу №108 про звільнення, позивача [PERSON] звільнено як раніше притягнутого до дисциплінарної відповідальності за наказом №49, за висновком про порушення ним п.1 ст.22 Закону України "Про запобігання корупції" та допущеними порушеннями в частині відповідальності за стан технічного захисту інформації в адміністрації порту. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, щодо скасування цих наказів суд виходить з наступного правового регулювання та встановлених фактичних обставин. Згідно зі ст.ст.147-149 КЗпП України, дисциплінарне стягнення (догана або звільнення) може бути застосоване до працівника лише у випадку порушення ним трудової дисципліни, у строки безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення має бути оголошено в наказі чи розпорядженні та повідомлено працівникові під розписку. Відповідно до положень ст.252 КЗпП України притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення членів виборних профспілкових органів допускається лише за попередньою згодою цих органів, а звільнення також за попередньою згодою вищого виборного органу профспілки. На підставі п.3ч.1ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 22,23 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п.3ст.40 КЗпП України, чи додержані правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Судом встановлено, що відповідачем оскаржені накази були прийняті із порушенням як порядку застосування дисциплінарних стягнень, так і при відсутності підстав для їх застосування. Як вбачається зі змісту наказу, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом №49 від 23.01.2017р. стали результати перевірки стану охорони зовнішнього периметру Миколаївської філії ДП «АМПУ», якими встановлено відсутність контролера на вишці посту в районі огорожі причалу «0», відсутність належної огорожі та охорони забору та колючого дроту на межі з гаражним кооперативом «Портовик» наявність місць з неналежними перешкодами, без перешкод, з вільним доступом на територію порту. Вказані недоліки виявлені та зафіксовані у довідці від 26.08.2016р., обговорені на нараді керівного складу 20.09.2016р. До 29.09.2016р. позивач працював, проте рішення про накладення дисциплінарного стягнення на позивача в межах місячного строку прийняте не було. Також, з витягу з протоколу засідання профкому Первинної профспілкової організації від 31.01.2017р., вбачається, що у порушеннях, зазначених в наказі №49, вина [PERSON] відсутня, у зв'язку з чим, профспілковий комітет відмовив в наданні згоди адміністрації морського порту на притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] Отже, наказ від 23.01.2017р. №49 про оголошення догани [PERSON], як прийнятий із порушенням встановленого порядку, підлягає скасуванню. За такого, відсутні підстави вважати законним наступне звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків. Крім того, у надані згоди на звільнення позивача було відмовлено і профкомом Первинної профспілкової організації листом від 22.02.2017р., і вищим виборним органом профспілки постановою Президії [PERSON] профспілки робітників морського транспорту від 24.02.2017р. Вбачається, що у порушеннях, зазначених в наказі №108, вина [PERSON] відсутня. Доказів, які б спростовували викладені факти, не надано, за такого наведені представником відповідача доводи про безпідставність вимог є непереконливими. Отже, за таких обставин суд вважає, що оскаржені накази про оголошення догани та про звільнення за п.3ч.1ст.40 КЗпП України підлягають скасуванню, а тому вимоги про поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню на підставі ст.235 КЗпП України. Згідно даних про заробітну плату позивача за довідкою підприємства від 13.03.2017р. слідує, що середньоденна заробітна плата позивача до часу звільнення складала 820,53грн, тому за час вимушеного прогулу з 04.02.2017р. до 01.06.2017р. (80 робочих днів) стягненню підлягає 65642,40грн (820,53х80). Також, суд дійшов висновку, що порушення трудових прав позивача призвело до моральних страждань позивача, що на підставі ст.237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. При визначення розміру компенсації моральної шкоди, суд враховує тривалість і обсяг моральних страждань позивача як значні та суттєві, які вплинули на його життєдіяльність, а тому вважає, що достатньою сумою відшкодування моральної шкоди позивачу буде 5000грн. Разом з тим, суд вважає не доведеними вимоги позивача про стягнення одноразової винагороди за результатами роботи за 2016р., оскільки підставами для її виплати є певні результати роботи та рішення роботодавця про виплату, а не факт скасування дисциплінарного стягнення. В цій частині позов є недоведеним та задоволенню не підлягає. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, а також на користь позивача відшкодування судових витрат.

Outcome: partial