Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом, посилається на те, що 28.08.2007 року між позивачем та [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON].) укладений кредитний договір № 77707С53, за яким останній надано кредит у сумі 29700,00 доларів США з кінцевою датою погашення 15.08.2017 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за даним кредитним договором 28.08.2007 року між банком та майновими поручителями: [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір під № 77507Z71, за яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] загальною заставною вартістю 204165,00 грн.. [INFO] року померла [PERSON] спадкоємцями якої є [PERSON] та [PERSON] Відповідачі взяті на себе зобов'язання за умовами наведеного вище кредитного договору не виконали, тому станом на 01.10.2015 року утворилась заборгованості за кредитом 8351,41 доларів США, а по нарахованим процентам за користування кредитом - 979,63 доларів США. 18.08.2015 року на адресу відповідачів банком були направлені вимоги про усунення вказаних порушень кредитного договору з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з несплатою простроченої заборгованості за кредитним договором як позичальником, так і майновими поручителями позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом проведення публічних торгів, за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для погашення заборгованості позичальника за кредитним договором від 28.08.2007р. року №77707С53 в сумі 228539,04 гривень, в тому числі: 179785,35 гривень - заборгованість по основному боргу (гривневий еквівалент 8351,41 доларів США, визначений за курсом НБУ станом на 0110.2015р.). 21089,03 гривень - заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами (гривневий еквівалент 979,63 доларів США, визначений за курсом НБУ станом на 01.10.2015р.) 22823,97 гривень сума пені за заборгованість по кредиту за період з 18.11.2014р. по 30.09.2015р. 4840,69 гривень сума пені за прострочені відсотки за період з 18.11.2014р. по 30.09.2015р., а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 3428,09 гривень, та витрати на оголошення про виклик відповідачів у пресі в розмірі 630,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2007 року ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") та [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON].) укладений кредитний договір № 77707С53, за яким останній надано кредит у сумі 29700,00 доларів США з кінцевою датою погашення 15.08.2017 року. 16.04.2013 року між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] укладено додаткову угоду № 77707С53-1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 77707С53. Відповідно до пункту 2.4.1 вказаного кредитного договору позичальник зобов'язаний погасити кредит у валюті кредиту в строк, зазначений пунктом 2.1 Кредитної угоди, згідно з Графіком надання та погашення кредиту (додаток 1 до Кредитної угоди). Відповідно до пункту 2.5.1 Кредитної угоди позичальник сплачує банкові проценти за. користування кредитом у розмірі, зазначеному пунктом 2.2.1 Кредитної угоди, у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за ізолятом і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця. Згідно статті 4 Кредитної угоди банк має право вимагати дострокового повернення непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також інших платежів, нарахованих згідно з Кредитною угодою у випадку, якщо позичальник не сплатив банку у строк платежі по погашенню кредиту, будь-яку іншу суму, належну до слати. 28.08.2007 року між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") та майновими поручителями: [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір під № 77507Z71, предметом якого є квартира, яка складається з чотирьох кімнат житловою площею 53,6 кв.м., загальною площею 78,3кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною заставною вартістю 204165,00 грн.. Згідно листа державного нотаріусу Першої Маріупольської державної нотаріальної контори [INFO] року померла [PERSON] спадкоємцями якої є [PERSON] та [PERSON], яким 07.08.2009 року були видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], в тому числі на квартиру, що є предметом іпотеки. Згідно з пунктом 2.1.11, 2.1.12, 2.1.14 Договору іпотеки банк має право достроково звернута стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником Кредитної угоди, у тому числі щодо сплати будь-яких платежів, що повинні здійснюватися відповідно до Кредитної угоди. Згідно з наданого позивачем розрахунку, у зв'язку з погашенням кредиту, нарахованих процентів за користування кредитними коштами з порушенням встановлених строків, станом на 01.10.2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором від 28.08.2007р. року №77707С53 в сумі 228539,04 гривень, в тому числі: 179785,35 гривень - заборгованість по основному боргу (гривневий еквівалент 8351,41 доларів США, визначений за курсом НБУ станом на 0110.2015р.). 21089,03 гривень - заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами (гривневий еквівалент 979,63 доларів США, визначений за курсом НБУ станом на 01.10.2015р.) 22823,97 гривень сума пені за заборгованість по кредиту за період з 18.11.2014р. по 30.09.2015р. 4840,69 гривень сума пені за прострочені відсотки за період з 18.11.2014р. по 30.09.2015р. Рекомендованими листами від 18.08.2015 року банк надіслав відповідачам вимогу про усунення порушення позичальником основного зобов'язання та про необхідність сплатити прострочену заборгованість та пеню і попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання ними основного зобов'язання. Відповідач [PERSON] отримав вимогу банку, відповідач [PERSON] відмовився отримувати зазначений лист. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. При цьому, як роз'яснено в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Вирішуючи позов по суті суд виходить з наступного. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК Кодексу. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування заявлених позивних вимог. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Як роз'яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК). Згідно положень ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (ч. 2 ст. 586, п. 2 ч. 2 ст. 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Крім того, щодо набуття чинності 7 червня 2014 року Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то слід зазначити, що у постановах Верховного Суду України від 10 та 23 вересня 2015 року міститься висновок про те, що установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). З огляду на все викладене, суд дійшов висновку, про наявність порушення зобов`язання зі сторони як позичальника, та як іпотекодавців, у зв`язку з чим цивільне (майнове) право позивача по поверненню кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає судовому захисту в порядку визначеному п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а відповідно позов підлягає задоволенню в повному в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено види судових витрат, до яких, зокрема, відносяться витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. При розгляді справи відповідачі були викликані в судове засідання повідомленням в газету "Урядовий кур'єр", що підтверджується рахунком №5909 від 10.05.2016 року та платіжним дорученням від 10.05.2016 року, вартість послуги становить 630,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved