Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

згідно вимог позовної заяви, які згодом були уточнені, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/01-09-0-0/07-149 від 13 серпня 2013 року в сумі 1 612 227 грн. 09 коп. звернути стягнення на належне відповідачу майно за іпотечним договором № 12/166-1/185 від 13 серпня 2012 року та стягнути сплачені судові витрати у розмірі 3 654 грн. 00 коп. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що заборгованість у вказаному розмірі боржником не погашена, а тому відповідальність повинен нести відповідач-поручитель згідно договору поруки на підставі договору іпотеки. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах. Показали, що у зв»язку з непогашенням боргу його сума збільшується і аналогічні вимоги ставляться і до боржника, але у зв»язку із зупиненням провадження по справі, заява про збільшення позовних вимог буде подана після його відновлення. Розрахунок боргу позивачем проведений вірно, іншого розрахунку відповідач не надав. Щодо кредитного ліміту, то твердження представника відповідача про його перевищення є голослівними. Представник відповідача позов не визнала і показала, що Господарським судом Рівненської області розглядається аналогічна справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Рівненської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ПП "КНГ" та ПП "Агро-СТ" про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, по якій 26 листопада 2014 року призначена судово-бухгалтерська експертиза для визначення вірності розрахунку заборгованості. Крім того, в провадженні Рівненського районного суду Рівненської області є цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Рівненської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON], третя особа: ПП "КНГ" про стягнення боргу. Фактично кредитор намагається притягнути до потрійної грошової відповідальності за порушення одного і того ж кредитного зобов"язання, стягнувши суму боргу окремо з боржника, двох поручителів та задовольнивши свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, що є порушенням ст.61 Конституції України та ст.589 ЦК України. По суті спору показала, що отримання грошових коштів за вказаним кредитним договором суперечить вимогам Генерального договору та умовам проведення кредитних операцій та знаходиться за межами договірних відносин, визначених Генеральним договором. Збільшення відповідальності поручителя поверх розміру відповідальності боржника є грубим порушенням ч.2 ст.554 ЦК України. Крім того, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми боргу. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених доказів, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом і даний факт не заперечується сторонами, вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2012 року між Приватним підприємством «КНГ» та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ «»Райффайзен Банк Аваль», укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/116-1/183, зі змінами від 13 серпня 2013 року, відповідно до п.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитним договором, укладеними в рамках цієї угоди, і які є її невід'ємною частиною. 13 серпня 2013 року між Приватним підприємством «КНГ» та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в межах вказаного Генерального договору відповідно до п.2, укладено кредитний договір № 010/01-09-0-0/07-149, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 1 408 687 грн. 00 коп. зі сплатою 21% річних з погашенням відповідно до Графіку погашення (Додаток №1 до кредитного договору), строком до 13 серпня 2015 року. Відповідно до п.7.1 Генерального договору позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання за Генеральним договором та кредитними договорами (в т.ч. здійснити погашення основної заборгованості позичальника, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи та інші платежі) в порядку, визначеному цим Генеральним договором та кредитними договорами, не пізніше останнього дня строку дії ліміту відповідної кредитної операції. Згідно п.15.3 Генерального договору за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Генеральним договором та кредитними договорами, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що дяіла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу. У відповідності до розрахунку заборгованості станом на 05 травня 2015 року сума залишку заборгованості за кредитним договором становить - 1 612 227 (Один мільйон шістсот дванадцять тисяч двісті двадцять сім) гривень 09 копійок, в тому числі: 1 142 339,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 245 127,52 грн. - заборгованість за відсотками; пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту - 175 181,67 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом - 49 578,03 грн. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Генерального договору, між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 12/01-09-0-0/07-151 від 13 серпня 2013 року. Відповідно до п.1.1 вказаного договору поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов'язаний: · повернути кредит в розмірі 1 408 687,00 гривень, · сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21% річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, у т.ч. на підставах додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором; · сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором; · сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов'язані з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. · У відповідності до п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов'язань. Згідно п.2.1 вказаного договору у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов'язаннями. На підставі п.2.2 договору поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов'язань протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. 01 серпня 2014 року відповідачу банком надіслано письмову вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань та усунення порушень кредитного договору, однак на сьогоднішній день заборгованість за кредитом не погашена. З метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Генерального договору між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір № 12/166-1/185 від 13 серпня 2012 року. Відповідно до п.1 цього договору іпотекодавець передав в іпотеку належне йому нерухоме майно: · нежитлова будівля, сервісний центр, загальною площею 344,1 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві приватної власності на підставі рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 3/26 від 13.02.2009 р., зареєстроване 23.02.2009 р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП» Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 30-173 з реєстраційним № 26510390, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації № 21950221 від 23.02.2009 р., та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації № 35084579 від 07.08.2012 року; · будівля магазину (заг.площа 122,0 кв.м.) з допоміжним приміщенням (заг.площа 16,1 кв.м.), яка знаходиться за тією ж адресою, належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.08.2012 р. (бланк серії [NUMBER]), видане Виконавчим комітетом Великожитинської сільської ради на підставі Рішення Виконавчого комітету Великожитинської сільської ради № 152 від 31.07.2012р., зареєстроване 01.08.2012 р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 209-365 з реєстраційним № 37268021, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації № 35022957 від 01.08.2012 р., та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації № 35084606 від 07.08.2012р. · Земельна ділянка площею 0,7000 га, що розташована в с.0Великий Житин на території Великожитинської сільської ради Рівненського району, та належить відповідачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 09.01.2009р., виданий Управлінням Держкомзему у Рівненському районі на підставі Договору купівлі-продажу № 4100 від 04.12.2008 р. та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010958300003. Витяг з Поземельної книги про земельну ділянку № ВТ-004860010932012 від 07.06.2012, наданий Управлінням Держкомзему у Рівненському районі. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. · У відповідності до п.9.1 іпотечного договору сторонами встановлено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання позичальником строків виконання будь-яких грошових зобов'язань, що забезпечені іпотекою згідно п. 2 Іпотечного договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строків виконання забезпечених іпотекою зобов'язань (п.9.1.6 іпотечного договору). Відповідно до п. 9.3 цього договору іпотекодержатель на власний розсуд може застосувати наведені в договорі способи стягнення на предмет іпотеки - в тому числі за рішенням суду. Намагаючись вирішити питання про повернення вказаної заборгованості по кредитах, 01 серпня 2014 року банк звернувся до позичальника - приватного підприємства «КНГ» та відповідача - [PERSON], з вимогою про дострокове виконання боргових зобов'язань та усунення порушень, однак на сьогоднішній день заборгованість за кредитом не погашена, при цьому, банк попередив позичальника та іпотекодавця про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання зазначених вимог. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. У п.29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене ст.1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В силу ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до п.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володіння заставодавці або третьої особи. Ст.589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Згідно ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, (термін), якщо інше не встановлено договором, законом. Аналогічні положення перебачені Законом України "Про іпотеку". Зокрема, ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотекою є вид забезпечення зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому законом. Даним законом передбачено, що іпотекодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Згідно ст.11 цього Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст.33 Закону іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Згідно положень ч.4 ст.6 Закону, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Таким чином, боржник зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, якими встановлено обов"язок боржника виконати зобов"язання належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору. Тому у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання зобов"язання за договором. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами, про розмір боргу. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань за кредитним договором та повернення кредиту за графіком визначеного кредитором, тому у банку на підставі ч.2 ст.590 ЦК України як заставодержателя виникло право на звернення предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виходячи з договірних зобов'язань, умов укладеного договору іпотеки та норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини, а реалізація цього права відповідає умовам укладеного договору іпотеки та положенням ст.ст.38,39 Закону України „Про іпотеку". У зв»язку із задоволенням позову на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст.ст.33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.526, 589, 590, 1046-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved