Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що за договором оренди від 15.09.2013 р., укладеним між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] останньою було отримано в тимчасове платне користування (оренду) належний ФОП [PERSON] магазин, загальною площею 88,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане приміщення було отримано відповідачем для розміщення магазину відповідно до умов п.п. 1.1 -3.2 договору. За приміткою у договорі останній строк оренди із сплатою оренди було змінено. Отже термін дії договору сплив 30.12.2015 р., однак по сьогодні згідно вимог статті 785 ЦК України, [PERSON] орендоване приміщення не повернула, оренду не сплатила. Згідно відомостей з офіційного сайту державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ФОП [PERSON] припинила свою діяльність, як фізична особа-підприємець з 24.10.2016 р. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на наведене позивач просила стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованість за договором оренди від 15.09.2013 року по орендній платі в сумі 9906,40 грн., пеню 1807,91 грн., три відсотки річних 946,56 грн., інфляційні витрати 42326,36 грн. та збитки у наслідок не повернення майна 10770,41 грн., а всього 65757 грн. 64 коп. 20.06.2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позов від [PERSON] в якій зазначила наступне. Ухвалою суду від 27.05.2019 року по справі № 484/3966/18 цивільну справу за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано строк для подачі відзиву до суду. В своїх запереченнях відповідач посилається, на те, що позивачем на підтвердження своїх вимог було надано копію договору оренди від 15.09.2013 року, який вона зазначає підробленим, тому судом не може бути прийнято цей договір як належний та допустимий доказ. Вважає, що зазначений підроблений договір був складений явно шахраями з метою заволодіння чужим майном (грошима), а також є вірогідність того, що позов від імені ФОП [PERSON] також подано шахраями, так як в підробленому договорі - зі сторони Орендодавця нібито виступила громадянка України [PERSON] , а зі сторони Орендаря записано фізичну особу-підприємця [PERSON] , яка нібито діяла на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців без дати видачі такої довідки та її серії і номеру. Зазначає, що [PERSON] не мала жодних відносин з [PERSON] . Порівнявши документи, які від імені [PERSON] були надані відповідачу, та документи, які від імені [PERSON] були надані до суду, виявила, що в надісланих документах Орендодавцем виступає ФОП [PERSON] , а до суду звертається вже без посилання на ст. 222 ГК України, звичайна громадянка - [PERSON] , а наданий до суду договір не містить печатки ФОП [PERSON] , але містить якісь дописані від руки слова. Також відсутні будь-які докази приймання відповідачем майна в оренду, хоча це вимагає п.3.2 підробленого та наданого суду договору, посилається на відсутність договору передання-приймання в оренду майна, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Так як цей торгівельний павільйон не міг через 2 місяці після початку його реконструкції рути предметом підробленого договору оренди від 15.09.2013 року, як і не міг бути переданим в зазначеній в договорі площі, оскільки - в результаті реконструкції 20.09.2013 р. перетворився з торгівельного павільйону площею 38,3 кв.м. в магазин продовольчих товарів площею 88,7 кв.м. Крім того, в пункті 1.3. Договору зазначено: загальна площа приміщення, що орендується: 88,5 кв.м., але позивач нічим не підтвердила, що в момент підписання «договору» вона мала у власності такий об`єкт нерухомості. При цьому, у Витязі з Державного реєстру речових прав в графі опис об`єкта зазначено загальну площу 88,7 кв.м, а також чітко зазначено, що «власником» цього об`єкту позивачка стала лише 01.12.2017 р. Зазначене вище (підроблений договір оренди, відсутність доказів про передавання-прийняття в оренду магазину площею 88.5 кв.м. відсутність у позивача в 2013-2017 року права власності на магазин площею 88,5 кв.м., що унеможливлює передачу його в оренду) повністю виключає можливість стягнення на користь позивача орендної плати. Відповідач зазначила, що здійснювала підприємницьку діяльність в магазині по [ADDRESS] , загальною площею 88,5 кв.м. (період здійснення цієї діяльності уточнює), але здійснювала її на підставі договору з ПП «Орієнтал-ТС». Правами на зазначений магазин володіє зазначена юридична особа, яка саме здійснювала його реконструкцію, а [PERSON] за це майно отримала гроші. Проте документи, які підтверджують все це, в неї не збереглися, але вони точно збереглися в справах ПП «Орієнтал-ТС». У [PERSON] збереглася лише копія документу, на підставі якого представник ПП «Орієнтал-ТС», діючи, в тому числі і від імені [PERSON] , здійснював реконструкцію торгівельного павільйону в магазин та підписував від імені ПП «Орієнтал-ТС» з відповідачкою договір про оренду вже реконструйованого магазину. Просила суд залучити до участі у справі Приватне підприємство «Орієнтал-ТС» (код ЄДРПОУ 34907157, адреса реєстрації: Україна, 20300, Черкаська область, м. Умань, вузі. Тищика, 17-а) про що заявила клопотання. На підставі цього просила відмовити у задоволенні позову. 04.07.2020 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому [PERSON] надала такі роз`яснення. Вважає посилання відповідачки про шахрайські дії в розумінні норм КК України та норм КПК України не доведеними та є фактом наклепу на Позивача. Відповідачка вказує про те, що не мала договірних відносин з Позивачем. У даному випадку суду було надано договір оренди від 15.09.2013 р. із особистим підписом Відповідачки, також було надано копію паспорту відповідачки з огляду яких вбачається про повне збігання підписів відповідачки. Таким чином Відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів викладених у відзиві, щодо підроблення підпису Відповідачки на договорі оренди. Відповідачка фактично визнала факт використання магазину у своїй підприємницькій діяльності. Одночасно відповідачка вказала, що мала договірні відносини з ТОВ «Орієнтал-ТС», однак не надано допустимих доказів наявності договірних відносин з названим Товариством. Окрім вищенаведеного з наданих Позивачем доказів, вбачається, що власником магазину є саме Позивач. За вищевказаного Позивач заперечує проти залучення ТОВ «Орієнтал-ТС», оскільки залучення названого Товариства ухвалою суду не може ґрунтуватись на припущеннях Відповідача викладених у відзиві. Відповідачка посилається на довіреність від 07.06.2013 р. № 2748 видану [PERSON] на ім`я [PERSON] (далі - довіреність), як на підставу своїх заперечень, однак видана довіреність стосувалась певних повноважень стосовного торгівельного павільйону по [ADDRESS] . Як вбачається з Декларації про готовність об`єкта до експлуатації (у матеріалах справи), приміщення площею 88,5 кв.м. по [ADDRESS] закінчено будівництвом 12.09.2013 р. (розділ 11 Декларації). Таким чином повноваження за довіреністю щодо торгівельного павільйону припинені з 12.09.2013 в силу фактичного знищення торгівельного павільйону у наслідок зведення магазину. Договір оренди з відповідачкою було укладено 15.09.2013 та одночасно передано приміщення магазину площею 88,5 кв.м. (ст.760 ЦК України). Посилання Відповідачки щодо неможливості використання магазину й його передання за договором оренди від 15.09.2019 Відповідачу за фактом реєстрації прав на магазин у 2017 є необґрунтованим, за приписами ст.182 ЦК України, реєстрація права власності - це визнання таких прав з боку держави. Однак держава не була стороною договору й уданому випадку не йдеться про захист права власності Позивачки. Відповідачка у відзиві сама визнала факт використання магазину. Цивільне законодавство не забороняє передачу магазину в оренду після його забудови. У даному випадку наявні всі дозвільні будівельні документи. Заборона лише стосується використання самочинного збудованих об`єктів нерухомого майна (ст. 376 ЦК України та Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Положення ст.181 ЦК України визначають поняття нерухоме майно, до якого відноситься магазин, як фактично збудований об`єкт. З іншого боку ст.182 ЦК України, не пов`язує виникнення поняття нерухоме майно виключно після реєстрації. Цивільне законодавство передбачає передання нерухомого об`єкту оренди за відповідним актом лише, якщо це передбачено умовами договору (ст.765 ЦК України). Умовами договору оренди не передбачено обов`язковості передання в оренду саме за актом. Отже посилання відповідачки про обов`язок оформлення передачі майна в оренду за актом не ґрунтується на нормі закону. За вищенаведеного вважає, що відповідач намагається лише ухилитись від відповідальності та вчиняє дії з затягування справи (залучення третьої особи). 02.10.2019 р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області до участі у справі в якості третьої особи було залучено ПП "Орієнтал-ТС", якому супровідним листом від 03.10.2019 було направлено копію ухвали суду про залучення та копію позовної заяви для ознайомлення, за адресою зазначеною в клопотанні відповідача [ADDRESS] . Третя особа неодноразово повідомлялась про розгляд справи, проте поштові повідомлення повертались без вручення. 11.03.2020 р. на адресу суду надійшло клопотання від ПП "Орієнтал-ТС" про повернення до стадії підготовчого судового засідання, так як їм не надходила ухвала про залучення їх до участі у справі, а тому вони були позбавленні можливості надавати свої пояснення та докази по справі. По суті справи зазначили, що спірний магазин будувався за кошти ПП "Орієнтал-ТС" та належить їм, з моменту як магазин був побудований ПП "Орієнтал-ТС" дійсно здавало його в оренду різним суб`єктам господарювання, в тому числі і ФОП [PERSON] , а на даний час іншому ФОП. Будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, додано не було. В зазначеному клопотанні ПП "Орієнтал-ТС" зазначив свою адресу [ADDRESS] , 17-а, що підтверджує той факт, що судові повідомлення третій особі надсилались за вірною адресою, та не відомо чому їх не було отримано, та наводить суд на думку про затягування процесу з боку ПП "Орієнтал-ТС". Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що за договором оренди від 15.09.2013 р., укладеним між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , останньою було отримано в тимчасове платне користування (оренду) магазин, загальною площею 88,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Про належність ФОП [PERSON] вищевказаного нежитлового приміщення свідчать: Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.12.2001 виданого Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації МК142136630026, виданої 20.09.2013 р. Управлінням ДАБІ у Миколаївській області; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 106624392; Державний акт на право власності на землю Серія МК № 031274 від 28 квітня 2002 р. За умовами договору термін його дії сплив 30.12.2015 р., проте відповідач до цього часу орендоване приміщення не повернула, орендну плату не сплатила. З дати укладення договору оренди відповідачем не було сплачено орендних платежів, чим було порушено умови п.п.5.1. та п.п.5.2. договору. Згідно положень ч.1, ст. 598 ЦК України, встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже законодавством встановлено обставини, за яких виконання зобов`язання припиняється, зокрема у разі виконання проведеним належним чином. У даному випадку відповідач мала грошові зобов`язання, які виникли на підставі договору. Однак відповідач договірні зобов`язання не виконала належним чином та не розрахувалась із позивачкою. Статтею 530 ЦК встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак Відповідач порушила установлені договором строки. Згідно умов п.5.2. договору за користування приміщенням відповідач зобов`язалася сплачувати орендні платежі один раз на рік по десяте число січня місяця кожного наступного року. Отже заборгованість за 2013 рік складає (4320/365*107днів) - 1266,40 грн. за 2014 рік складає - 4320 грн. за 2015рік складає - 4320 грн. Всього (1266,40 + 4320 + 4320) - 9906,40 грн. Таким чином сума заборгованості Відповідача, яка виникла на умовах договору - складає 9906,40 грн. Статтею 610 ЦК України, встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За положеннями ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Згідно умов п.5.3. пеня за кожен день прострочи грошового зобов`язання, складає 0,05%. Отже пеня складає: - за 365 днів 2017-2018 року пеня складає - 9906,40*0,05*365 = 1807,91грн. Частиною 2 статті 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже 3% (три відсотки) річних складають суму: за 2014 р. заборгованість 1266,40*3% = 37,99 грн.;за 2015 р. (1266,40+4320) *3% = 167,60 грн.; за 2016 р. (1266,40+4320+4320) *3% = 297,20 грн.; за 2017 р. (1266,40+4320+4320) *3% = 297,20 грн.; за 2018 р. (1266,40+4320+4320) *3%/365* 180= 146,56 грн., всього 946,56 грн. Інфляційні витрати за наростаючим підсумком склали: за 2014 р. заборгованість 1266,40*1,249 = 1581,73 грн.; за 2015 р. (1266,40+4320) *1,433 = 8005,31 грн.; за 2016 р. (1266,40+4320+4320) 11134,34 грн.; за 2017 р. (1266,40+4320+4320) 11263,12 грн.; за 2018 р. (1266,40+4320+4320) 10341,86 грн., всього: 42326,36 грн. Положеннями статті 785 ЦК України, встановлено, що у разі припинення договору найму, наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Після закінчення терміну договору, відповідачка орендоване нею нерухоме майно позивачу не повернула, як то встановлено цивільним законодавством. Частиною 1, статті 795 ЦК України, встановлено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Однак передання в оренду відповідачу об`єкта оренди за актом не було передбачено договором та його дія розпочиналась з дати його укладення про що свідчать підписи сторін та п.4.1 договору. Частиною 2 статті 795 УК України, встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Однак по сьогодні [PERSON] не повернула за актом орендоване майно у наслідок чого у позивача наявні збитки у вигляді упущеної вигоди від отриманих орендних платежів. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. А, відповідно до п.п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, встановлено, що збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки у наслідок не повернення майна за 2016 р. - 4320 грн., за 2017 р. - 4320 грн. за 2018 р. (4320/365*180) - 2130,41 грн. Всього: 10770,41 грн. Позивачка надсилала Відповідачці вимогу вих. № 09/07/2 від 09.07.2018 р. про погашення заборгованості цінним листом з описом вкладення, але відповіді не отримала. Згідно даних з офіційного сайту «Укрпошта» у розділі «Пошук поштових відправлень - «Укрпошта», Відповідачка отримала вимогу 25.07.2018 р. листом за № 5400133823529. Про вказане свідчать поштова квитанція із описом вкладення за № 5400133823529, яка додана до позову. За положеннями статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши про це докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог. Твердження відповідачки про те, що договір оренди від 15.09.2013 року є підробленим, нічим не підтверджені, клопотань про проведення почеркознавчої експертизи не надходило. В своєму відзиві [PERSON] підтвердила факт здійснення нею підприємницької діяльності в магазині по [ADDRESS] , проте посилалася на те, що діяла на підставі договору укладеним з ПП «Орієнтал-ТС», яке було залучено до участі у справі у якості третьої особи, проте суду не було надано даними учасниками, будь-яких доказів на існування даного договору. З довіреності, яку [PERSON] надала разом зі своїм відзивом на позов, як на підтвердження зазначених нею обставин, вбачається факт того, що [PERSON] довіреністю від 07.06.2013 р. уповноважила [PERSON] представляти її інтереси, з питань, які можуть виникнути з приводу належного їй торгівельного павільйону та земельної ділянки по [ADDRESS] . На думку суду, дана довіреність, ніяким чином не спростовує зазначені позивачем доводи. Будь-яких інших доказів відповідачем та третьою особою надано не було. Отже слід задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди від 15.09.2013 року по орендній платі в сумі 9906,40 грн., пеню 1807,91 грн., три відсотки річних 946,56 грн., інфляційні витрати 42326,36 грн. та збитки у наслідок не повернення майна 10770,41 грн., а всього 65757 грн. 64 коп. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved