Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позову, згідно останніх уточнень зазначивши, що відповідно до укладеного Договору № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 39000,00 доларів США., терміном повернення до 23.08.2021 року включно зі сплатою 12,00 відсотків на рік. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23.08.2006 року між позивачем [PERSON] був укладений договір іпотеки № DNC0GK00000039, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме, квартиру загальною площею 62,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2006 року. У свою чергу, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 30.01.2012 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 58653,30 дол. США, що за курсом 7.98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2012 року складає 468053,33 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 36255,33 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 11880,07 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 2047,50 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 8470,40 доларів США. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] в розмірі 58653,30 дол. США, що за курсом 7.98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2012 року складає 468053,33 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON], а саме, на квартиру загальною площею 62,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити [PERSON] та [PERSON], які проживають та зареєстровані у квартирі [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачів судові витрати. 25 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Головне Дніпропетровське обласне управління у справах захисту прав споживачів про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 серпня 2006 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23.08.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки № DNC0GK00000039, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житлову квартиру [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS].. За п.1.1 Договору ПАТ КБ «Приватбанк» забов*язався надати [PERSON] кредит у розмірі 39 000 доларів США для купівлі квартири та 5685 доларів США для сплати страхових платежів, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань. Згідно п.3.2 розділу 3 Правил «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил НБУ «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» №168 від 10 травня 2007 року. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди, щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Виходячи з викладеного, істотними умовами кредитного договору як споживчого кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, строк його дії, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту, або якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом та умови, визначені у Правилах НБУ «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року. Разом з тим, договір про надання споживчого кредиту №DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права [PERSON], як споживача фінансових послуг. При укладанні вищевказаного договору були порушені вимоги п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме ПАТ КБ «Приватбанк» не надав [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також детальний розпис загальної вартості кредиту та орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлена ст.. 15,23 Закону України «Про захист прав споживачів» На підставі вищевикладеного [PERSON] просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року з моменту його укладення, як такий що суперечить Конституції України, нормам Цивільного кодексу України та іншим актам законодавства України; визнати недійсним договір іпотеки № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М.; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіну Н.М. вилучити обтяження та виключити з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та заборону відчуження предмету іпотеки, а саме: майнові права на належну [PERSON] житлову квартиру [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] та яка була передана у іпотеку за іпотечним договором № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» прийняти від [PERSON], грошову різницю між отриманою та фактично сплаченою нею суму за договором про надання споживчого кредиту №DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» зупинити нарахування відсотків, пені, штрафів, комісії, та інших будь-яких платежів за договором про надання споживчого кредиту № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року та заборонити ПАТ КБ «Приватбанк» змінювати умови Договору або розривати його в односторонньому порядку, у тому числі але не виключно вимагати дострокового повернення кредиту, звернення стягнення на майно [PERSON], уплати комісії і відсотків за його користування, виконання інших обов'язків [PERSON] в повному обсязі до вирішення справи по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року цивільні справи №2/205/1624/13 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення та виселення та №2/205/2636/13 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення та виселення об'єднано в одне провадження та присвоєно єдиний номер 2/205/1624/13. Представник позивача за основним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився про день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність, позов підтримав, та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за відсутності не надходило. Третя особа - Головне Дніпропетровське обласне управління у справах захисту прав споживачів у судове засідання не з`явилися про день і час проведення судового засідання повідомлялися належним чином.Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за відсутності не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNC0GK00000039, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 39 000,00 доларів СШАгрн., терміном повернення до 23.08.2021 року включно зі сплатою 12,00 відсотків на рік. (а.с.19-22 том 2). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У відповідності ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В забезпечення виконання умов кредитного договору 23.08.2006 року між позивачем [PERSON] був укладений договір іпотеки № DNC0GK00000039, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2006 року. (а.с.23-26 том 2 ). Встановлено, що квартира [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., за реєстровим № 1879. Позивач свої зобов'язання по договору виконав належним чином. У свою чергу, [PERSON] порушила умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 30.01.2012 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 58653,30 дол. США, що за курсом 7.98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2012 року складає 468053,33 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 36255,33 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 11880,07 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 2047,50 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 8470,40 доларів США. (а.с.6-9 том 1). Згідно довідки Житлово-Будівельного кооперативу №186 м. Дніпропетровська від 01.10.2014 року у квартирі [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON]./а.с.181/ Про наявність заборгованості по кредитному договору відповідач [PERSON] повідомлялася за допомогою Повідомлення №30.1.0.0/2-ЗАО від 15.04.2013 року, що також підтверджується реєстром про направлення рекомендованих поштових відправлень від 08 квітня 2013 року /а.с.15,16 том 2/ Згідно з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно [NUMBER] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо зареєстрованого права власності за [PERSON] - квартира [NUMBER] по [ADDRESS] та квартира у літ. А-2, по [ADDRESS]- Співвласник на 1/5 ч. [PERSON] ./а.с.179 том 2/ Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову частково, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 вищезазначеного Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. При реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» - рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 23.08.2006 р., реєстровий № 1879, а саме, на квартиру загальною площею 62,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,60 кв.м., шляхом його продажу та здійснення процедури продажу предмету іпотеки будь-яким способом будь-якій особі -покупцеві з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з дотриманням вимог ст.38 Закону України "Про іпотеку" та визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії: -не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] належним чином не виконує умови вказаного вище Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а мораторій являє собою лише відстрочення виконання зобов»язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Відповідно до ст. 4 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. За таких обставин, враховуючи зазначені вимоги Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд вважає за необхідне виконання даного рішення зупинити в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до припинення дії вказаного Закону. Стосовно позовних вимог в частині виселення [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у спірній квартирі, то вказані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частини 2 і 3 зазначеної статті встановлюють певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказані вимоги є передчасними та їх задоволення є можливим лише після звернення стягнення на предмет іпотеки і невиконання мешканцями письмової вимоги іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення у добровільному порядку. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Головне Дніпропетровське обласне управління у справах захисту прав споживачів, про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно за ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що [PERSON] не довела суду порушення її прав, як споживача банківських послуг в розрізі Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що підписанням вказаного кредитного договору, позивач підтвердила свою згоду з умовами такого договору, свої права та обов'язки за договором і погодилась з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови договору. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір добровільно, на власний розсуд, що не суперечить вимогам статей 6,627 ЦК України. Уклавши такий договір у 2006 році, [PERSON] прийняла та виконувала умови такого договору, зокрема сплачувала кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, який підписаний сторонами, а в момент укладання такого кредитного договору [PERSON] не вважала його умови такими, що порушують її права, чи є невигідними для неї, навпаки волевиявлення [PERSON], було спрямовано на отримання грошей, для чого вона й укладала кредитний договір на найбільш вигідніших для себе на момент укладення умовах. Окрім того, здійснення сплати [PERSON] грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору свідчить, що кредитний договір був укладений і позичальник підтвердив вчинення договору шляхом прийняття виконання зобов'язання, здійснив після укладення договору погашення заборгованості, що підтверджується меморіальними ордерами про сплату коштів за даним кредитним договором./а.с.86-96/ Також в позовній заяві позивач зазначила, що за кредитом вона сплачувала кошти , тобто знала про суму платежів та дату їх внесення, а отже позовні вимоги в частині визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року з моменту його укладення, як такий що суперечить Конституції України, нормам Цивільного кодексу України та іншим актам законодавства України є необґрунтованими та недоведеними. Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М.; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіну Н.М. вилучити обтяження та виключити з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та заборону відчуження предмету іпотеки, а саме: майнові права на належну [PERSON] житлову квартиру [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] та яка була передана у іпотеку за іпотечним договором № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» прийняти від [PERSON], грошову різницю між отриманою та фактично сплаченою нею суму за договором про надання споживчого кредиту №DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» зупинити нарахування відсотків, пені, штрафів, комісії, та інших будь-яких платежів за договором про надання споживчого кредиту № DNC0GK00000039 від 23.08.2006 року та заборонити ПАТ КБ «Приватбанк» змінювати умови Договору або розривати його в односторонньому порядку, у тому числі але не виключно вимагати дострокового повернення кредиту, звернення стягнення на майно [PERSON], уплати комісії і відсотків за його користування, виконання інших обов'язків [PERSON] в повному обсязі до вирішення справи по суті, відсутні підстави для їх задоволення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже з огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення підлягають частковому задоволенню. А в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Головне Дніпропетровське обласне управління у справах захисту прав споживачів про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн, а також стягнути [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial