Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У жовтні 2018 р. Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - Банк) звернулось з позовом, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за нарахованими відсотками на прострочену суму заборгованості за період з 01.05.2015 р. по 27.07.2018 р. у розмірі 1 001 226,12 грн. Позов обґрунтований тим, що Банк на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р., укладеним з Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк", набув право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р., укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та нею. [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. станом на 27.07.2018 р. має заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 1 001 226,12 грн. Виконання [PERSON] зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. забезпечено порукою на підставі договору поруки № 222948 від 11.08.2008 р., укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] подали відзив, у якому просять відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтованим тим, що [PERSON] коштів за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р., укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк", від останнього не отримувала, розрахунок заборгованості, наданий Банком, не підтверджує наявності в неї заборгованості та розміру останньої, відсотки за цим договором безпідставно нараховувались після закінчення строку його дії, Банк не надав доказів повідомлення [PERSON] та [PERSON] про зміну кредитора у зобов`язанні за вказаним договором, порука [PERSON] припинилась з 11.02.2016 р. (а. с. 79 - 81). [PERSON] та [PERSON] також подали заяву, у якій просять застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову (а. с. 82 - 83). Від [PERSON] та [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення від 18.05.2020 р., у яких вони у якості підстави для відмови у позов посилаються на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що Банк здійснив Публічному акціонерному товариству "Укрсиббанк" оплату за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. (а. с. 155). Судом з`ясовано, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. (з додатками), відповідно до умов якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 70 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Кредитору кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але у будь-якому випадку не пізніше 11.08.2015 р., за користування кредитними коштами встановлюється ставка у розмірі 14,35% річних, яка підлягає перегляду кожного наступного місяця та зберігається у разі, якщо Кредитор не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки, строк сплати процентів - з 1 по 11 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти (а. с. 5 - 14). Посилання у відзиві на те, що [PERSON] коштів за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р., укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк", від останнього не отримувала, є безпідставним, оскільки спростовується заявою на видачу готівки № 39 від 20.08.2008 р., з якої вбачається, що [PERSON] отримала грошові кошти (транш) у розмірі 60 000,00 доларів США (а. с. 124). Між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки № 222948 від 11.08.2008 р., згідно з умовами якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р., існуючих у теперішній час, та тих, що можуть виникнути в майбутньому (а. с?14 - 15). Зобов`язань з виконання договору про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. [PERSON] перед Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" належним чином не виконувала, що підтверджується виписками по кредитному рахунку за зазначеним договором за період з 11.08.2008 р. по 19.12.2011 р. (а. с. 125 - 130). Між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк", яке є зміненим найменуванням Акціонерного комерційного інноваційного банку "Укрсиббанк", що не заперечується особами, які беруть участь у справі, та Банком було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р., що підтверджується випискою з цього договору, яка місить першу та останню його сторінки (а. с. 23). У якості однієї з підстав позову Банк посилається на те, що на підставі цього договору він набув право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення наведених норм Цивільного процесуального кодексу України Банк не довів, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р., укладеним з Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк", він набув право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. Так, Суд позбавлений можливості встановити, на яких умовах Банк мав набути право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р., що, в свою чергу, позбавляє Суд можливості з`ясувати, чи були виконані Банком ці умови, та, відповідно, чи дійсно Банк набув зазначене право вимоги, оскільки Банком не подано копію цього договору або витягу з нього у обсязі, необхідному для встановлення цих обставин. При цьому Банком не обґрунтовано неможливості подати ці докази, у разі такої неможливості Банк бав не позбавлений право заявити клопотання про витребування цих доказів Судом. Частиною ж шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказане, на думку Суду, є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову Банку. Разом з тим, якщо навіть взяти до уваги позицію Банку про те, що він на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р., укладеним з Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк", набув право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р., то Суд доходить до таких висновків. Позовна вимога Банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованими відсотками на прострочену суму заборгованості за період з 01.05.2015 р. по 27.07.2018 р. у розмірі 1 001 226,12 грн. в частині стягнення заборгованості за період з 01.09.2015 р. по 27.07.2018 р. є такою, що суперечить правовій позиції Великої Палати Верхового Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74838904) (право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України), оскільки, як було з`ясовано вище, за умовами договору про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. [PERSON] зобов`язана повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але у будь-якому випадку не пізніше 11.08.2015 р., а відтак нарахування Банком процентів після цієї дати за наступні, починаючи з 01.09.2015 р., місячні періоди є безпідставним. Це є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову Банку. Вимога Банку в частині стягнення цієї ж заборгованості за період з 01.05.2015 р. по 01.08.2015 р. заявлена з пропуском позовної давності, який становить три роки, та перебіг якого, враховуючи наведені вище умови договору про надання споживчого кредиту № 1138237000 від 11.08.2008 р. щодо строків сплати процентів (строк сплати процентів - з 1 по 11 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти), починався щомісячно з 12.06.2015 р., 12.07.2015 р., 12.08.2015 р., 12.09.2015 р., та сплинув відповідно 12.06.2018 р., 12.07.2018 р., 12.08.2018 р., 12.09.2018 р. (статті 257, 261 Цивільного кодексу України). З позовом Банк звернувся 26.10.2018 р. (а. с. 38). Як було зазначено вище, [PERSON] та [PERSON] також подали заяву, у якій просять застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто підставою відмови у задоволенні позовної вимоги Банку в частині стягнення заборгованості за період з 01.05.2015 р. по 01.08.2015 р. може бути і сплив строку позовної давності. Підсумовуючи наведене, Суд вважає, що позов Банку задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed