Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даною позовною заявою до відповідача покликаючись на те, що є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Інша 1/2 частина вищевказаного будинку належить гр. [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину посвідченого Сокальською держнотконторою 08.10.1981р. зареєстрованого реєстрі за № 2109 і записано в реєстрову книгу за № 224 від 19.04.1990р., про що свідчить довідка № 3220 видана ЛОР ДКП «Червоноградське МБТІ» 20.07.2016р. Хоча власниками будинку по 1/2 частині є [PERSON] та [PERSON], однак реального поділу не проводили, а за усною домовленістю користувались різними кімнатами та входами і мали у спільному користуванні кладову та коридор. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті позивачка стала проживати в цілому будинку та користується безперешкодно ним по даний час. З часу смерті іншого співвласника будинку, позивачка проживає у всьому будинку та безперешкодно користується ним, проводить при потребі ремонт, постійно оплачує комунальні послуги, утримує прибудинкову територію та будинок в належному стані. Просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] за набувальною власністю. Представник позивача [PERSON] в судове засіданні не прибула, подала у суд заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача, Опільської сільської ради в судове засідання не прибув, надав в суд заяву в якій вказує, що позовні вимоги визнає, розгляд справи просить проводити без участі представника сільської ради. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]. З дослідженої в судовому засіданні довідки виданої Опільською сільською радою №834 від 26.07.2016р. встановлено, що [PERSON] з 1992 року проживає в [ADDRESS], утримує і обслуговує прибудинкову територію за даною адресою. Також, з довідки виданої КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" №3220 від 20.07.2016р. встановлено, що 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Сокальською державною нотаріальною конторою 08.10.1981 року, інша 1/2 частина житлового будинку в КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" не зареєстрована. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Пунктом 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014р., зазначено що з врахуванням положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Проте, виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] за набувальною давністю.

Outcome: approved