Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» (надалі ТОВ «ВіЕйБі Лізинг») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати, оплати лікарняного та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, де зазначила, що з 16.04.2007 року по 01.02.2008 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. З моменту її працевлаштування заробітна плата їй виплачувалася нерегулярно, із затримками, роботодавець при оплаті її праці не дотримувався колективного договору, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести перерахунок. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 15000 грн.; заборгованість по оплаті лікарняного в сумі 1500 грн.; заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в сумі 3700 грн.; компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 950 грн.; індексацію заробітної плати в сумі 550 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати її звільнення, яке було 01.02.2008 року по день повної виплати всіх сум, належних позивачці, як звільненому працівникові в день звільнення або по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивачка та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач працював у відповідача на посаді фінансового менеджера в період з 16.04.2007 по 01.02.2008 року із посадовим окладом згідно штатного розкладу. Звільнено позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Станом на день звільнення позивача всі розрахунки по нарахуванням, пов'язаним із оплатою праці, були здійснені своєчасно і у повному обсязі. Індексація заробітної плати позивача не проводилася, у зв'язку систематичного підвищування окладу. Стосовно оплати лікарняних, вказував, що за період роботи у відповідача позивач п'ять разів знаходився на лікарняному, за дані періоди позивачу було нараховане та виплачено лікарняні в розмірі 14707,79 грн., з яких: 11620,41 грн. виплачено за рахунок соцстраху і 3087,08 грн. за рахунок підприємства. За весь час роботи у відповідача позивач не перебував у відпустці, при розрахунку позивачу було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1911,97 грн. за 19 календарних днів. Також вважає, що не підлягає задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В даних запереченнях відповідач просив розглянути справу за його відсутністю на підставі наданих документів та письмових заперечень. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача та запереченням відповідача, суд приходить до висновку про те,що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачка з 16 квітня 2007 року по 01 лютого 2008 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ВіЕйБі Лізинг», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та наданими з боку відповідача наказами про прийняття на роботу № 16/04/07-2 від 16.04.2007 року фінансовим менеджером з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу наказом № 20-ОС від 31.01.2008 року про звільнення [PERSON], фінансового менеджера 01 лютого 2008 року за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України. З даними наказами позивачка [PERSON] була ознайомлена під розпис. За цей період їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, що підтверджується наданими з боку відповідача картками рахунку. Згідно довідки відповідача № 2073 від 08.12.2014 року оклад [PERSON] було встановлено штатним розкладом, який тричі був підвищений, а саме у серпні 2007 року, у вересні 2007 року та в січні 2008 року. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Відповідно до п. 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, індексації не підлягає. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. У відповідності до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати …., а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення. Приклад обчислення суми індексації у разі підвищення доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції наведено у додатку 5. Аналізуючи та досліджуючи надані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем своєчасно та належним чином, у відповідності до положень закону проводилася виплата заробітної плати, у тому числі при звільненні з підприємства, напроти з боку позивачки та її представника не надано суду жодних доказів, які свідчили б про те, що відповідачем були порушені вимоги діючого законодавства при сплаті позивачці заробітної плати за вказаний нею час перебування у трудових відносинах з ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» . Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується вказаної позивачкою нібито несплаченої їй суми лікарняного, то остання взагалі не надала суду ніякого розрахунку, більш того, навіть не вказала, в який саме період знаходилася на лікарняному. Напроти з боку відповідача суду були надані копії лікарняних та виплати за даними лікарняними. Відповідно до статті 10 Закону України «Про відпустки» право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті. Відповідно до наданого з боку відповідача наказу про звільнення та карток розрахунку [PERSON] за період її роботи на підприємстві з 16.04.2007 по 01.02.2008 року (10 місяців) компенсація за невикористані дні відпустки позивача склала 1911,97 грн. (за 19 календарних днів). У зв'язку з тим, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по індексації заробітної плати з компенсацією позивачці відмовлено, вимоги про стягнення моральної шкоди теж задоволенню не підлягають У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed