Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

позивач ПАТ "Дельта Банк" 16 вересня 2014 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № 11406590000 від 28 жовтня 2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 74000 гривень зі сплатою 22,50 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 жовтня 2013 року. Кредит відповідачці було надано АКІБ "Укрсиббанк". З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором № 11406590000 від 28 жовтня 2008 року АКІБ "УКРСИББАНК" та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки № б/н від 28 жовтня 2008 року, відповідно до якого відповідач передала Банку в іпотеку наступне майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] загальна площа 81,6 кв.м., житлова площа, 53,7 кв.м . Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 123805 гривень . АКІБ "УКРСИББАНК" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідачка, порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 16 вересня 2014 р., складає 139357,98 гривень. У разі порушення боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання за Кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ "УКРСИББАНК" змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК". 08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та ПАТ "Дельта банк" було укладено Договір куплі-продажу прав вимог за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту з Правилами у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 139357,98 гривень. На виконання вимог договору про іпотечний кредит та Іпотечного договору, відповідачці було направлено вимогу, а саме:" повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки", але на дату позовної заяви вимога не виконана. Враховуючи невиконання відповідачкою основного зобов'язання, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок [ADDRESS] загальна площа 81,6 кв.м., житлова площа, 53,7 кв.м , що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11406590000 від 28 жовтня 2008 року, яка станом на 19 грудня 2013 року складається з заборгованості за кредитом у розмірі 68580,4 гривень та по відсоткам у розмірі 70777,58 гривень, а також стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1637,18 гривень. Представник позивача ПАТ "Дельта Банк" не з'явився у судове засідання, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, про що в матеріалах справи є розписки. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки суду не повідомила. У судове засідання з'явився представник відповідача [PERSON], позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач не надав суду докази на підтвердженя того, що у нього є законі підстави для звернення до суду з позовними вимогами до відповідачки. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в справі є розписки. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом, встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 28 жовтня 2008 року між нею та АКІБ "УКРСИББАНК" укладено кредитний договір № 11406590000, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 74000 гривень зі сплатою 22,50 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 жовтня 2013 року (а.с. 12-13 ) Згідно п. 1.2.10 кредитного договору позичальник зобов'язалася погашати кредит в дату згідно графіку погашення кредиту та процентів, зазначеному в додатку № 1, а саме, щомісячно погашати заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією (а.с. 12 ) Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. На час розгляду справи судом сума заборгованості за кредитним договором № 11406590000 від 28 жовтня 2008 року, враховуючи право ПАТ "Дельта Банк" вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 139357,98 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає -68580,4 гривень; -відсотки за кредитом складають - 70777,58 гривень. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Із положення ст.625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором. Відповідач порушила умови укладеного договору, внаслідок чого заборгованість перед банком за кредитним договором № 11406590000 від 28 жовтня 2008 року на час розгляду справи судом відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 139357,98гривень. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 28 жовтня 2008 року було укладено договір іпотеки № б/н , стосовно будинку загальною площею 81,6 кв.м., який розташована за адресою Донецька область місто Дружківка вулиця Краснофлотська,49. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченою іпотекою зобов»зання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За договором іпотеки (п.п. 4.1 ) з метою задоволення своїх вимог банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, при цьому, звернення стягнення за укладеними договорами не пов'язане з обов'язковим розірванням кредитного договору (а.с. 16 ). Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно Договору іпотеки реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства. П. 4.3 договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним із способів, в тому числі шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» або шляхом продажу прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. З договору іпотеки випливає, що в іпотеку відповідачем було передано житловий будинок [ADDRESS] загальна площа 81,6 кв.м., житлова площа, 53,7 кв.м Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до умов договору та ст. 38 Закону суд звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки банк у будь-якій особі-покупцеві з укладенням договору купівлі-продажу від імені банку та особою-покупцем, з початковою ціною предмета іпотеки 123805 гривень, яка визначена в договорі іпотеки. Згідно зі ст.ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки може бути реалізованим за рішенням суду, зокрема і на прилюдних торгах. Наведені положення укладеного між сторонами договору іпотеки [PERSON] оспорені не були, судом або в інший спосіб не скасовані та не змінені. Але, незважаючі на вищезазначене, позовні вимоги не можуть бути задоволені за наступних паідстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України передбачено що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За приписами ст.ст.58, 59 ЦПК України належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Письмовими доказами відповідно до вимог ст. 64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати додання оригіналу ( ч.2 ст.64 ЦПК). Оригінали письмових доказів, як зазначено у статті 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» зазначав, що 28 жовтня 2008 року між АКІБ "Укрсиббанк" та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 11406590000, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 74000 гривень, з розрахунку 22,50% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 28 жовтня 2008 року по 28 жовтня 2013 року. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою відповідно до укладених АКІБ "Укрсиббанк" 28 жовтня 2008 року договору іпотеки. У відповідності до ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління Національного банку України № 369 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», 08 грудня 2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір куплі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні. Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є вимога ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами іпотеки в сумі 139357,98 грн. з [PERSON] на підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 536, 543, 553, 554, 1047-1050, 1054 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідачки зазначав про те, що матеріали справи не містять доказів переходу прав кредитора від ПАТ "Укрсиббанк" до ПАТ «Дельта Банк», відсутні Додатки до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ "Укрсиббанк" на користь АТ «Дельта Банк», неможливість отримання з ксерокопії договору інформації, яка у відповідності до ст.ст.514,516,517 входить у предмет доказування, із довідки про наявність суми заборгованості неможливо встановити початок перебігу позовної давності, щодо кожного із щомісячних платежів. Із матеріалів справи вбачається, що позивач в якості доказу відступлення права вимоги за спірними договорами додав виготовлену на ксероксі копію кількох сторінок Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 08 грудня 2011 року, а саме а.с. 7 та 36 (а.с. 51-53). Додаток № 2 до Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, на які зроблені посилання в цьому договорі, взагалі позивачем не надано (п.1.1 Договору). Крім того, в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 11406590000, який був укладений 28 жовтня 2008 року між ПАТ "Укрсиббанк" та відповідачем [PERSON], що позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір кредитної заборгованості за кредитним договором та період виникнення заборгованості, з урахуванням заперечень представника відповідача та правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Додержання принципу змагальності у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України ). Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, реалізації особами, які беруть участь у справі, їхніх прав. Представник ПАТ «Дельта Банк» не з'явився в судові засідання, причини неявки не повідомив, завчасно належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Суд, вважає, що ПАТ «Дельта Банк» своїми правами та обов'язками, передбаченими ст. ст.10, 11, 60 ЦПК України, щодо подання доказів та доказуванню перед судом обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, не скористався. Оскільки позивач не надав документи, які б містили відомості про те, що право вимоги заборгованості за кредитним договором № 11406590000 від 28 жовтня 2008 року та за договорами іпотеки від 28 жовтня 2008 року увійшло до пакету передачі активів ПАТ "Укрсиббанк" на користь ПАТ «Дельта Банк» за договором від 08 грудня 2011 р., на підставі якого заявлено позов, суд приходить до висновку про те, позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача за зобов'язаннями останнього перед первісним кредитором. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем ПАТ «Дельта Банк» у порушення вимог ст. 64 ЦПК України, не надано письмові докази, якими обґрунтовувались позовні вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову через його недоведеність.

Outcome: dismissed