Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Будівельно монтажна фірма «Азовстальбуд» (далі товариство) про стягнення заробітної плати, індексації та компенсації по заробітній платі. В обгрунтування поданої позовної заяви посилався на те, що він працює у відповідача (підрозділ СУ-Жилбуд) на посаді начальника дільниці № 2. Відповідач нерегулярно і не в повному обсязі сплачує йому заробітну плату, не плачує компенсацію за весь час затримки виплати заробітної плати та безпідставно припинив йому виплату індексації починаючи з серпня 2015 року, яка складає 17 162,63 грн. Просить суд стягнути вказану суму на його користь. Під час розгляду справи позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по 26 грудня 2016 року в сумі 17 162, 63 грн., індексацію заробітної плати за грудень 2016 року в сумі 1 528 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 3 218, 36 грн. Позивач [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність з участю його представника. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи на її розгляд до суду не з»явився. Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причини його неявки визнані судом неповажними та зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Конституцією, як основним законом України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] працюває в публічному акціонерному товаристві «Будівельно монтажна фірма «Азовстальбуд» (підрозділ СУ-Жилбуд) на посаді начальника дільниці № 2 (а.с.6). За розрахунками [PERSON] йому не виплачувалася індексація заробітної плати за період з вересня 2015 року по 26 грудня 2016 року в сумі 17 162,63 грн., індексація заробітної плати за грудень 2016 року в сумі 1 528 грн. та компенсація втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, які є складовими заробітної плати в сумі 3 218,36 грн. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надано суду розрахунки заборгованості відповідача по виплаті йому індексації заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно та компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати. Розглядаючи надані позивачем розрахунки заборгованості, за відсутності заперечень відповідача проти них, а також їх неспростування та ненадання суду своїх розрахунків суд приймає їх до уваги, враховуючи відповідність таких, вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно вимог ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року N 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції до 24.12.2015 р.). Як зазначено у ст.2 вказаного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до таких доходів відноситься оплата праці (грошове забезпечення). Аналогічне визначення містить Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.03.2003 р. №1078 (в редакції до 24.12.2015 року), відповідно до п.4 якого, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно п.5 вказаного Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (в редакції до 24.12.2015 р.). Як вбачається з розрахунку [PERSON] за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно йому не нараховувалася та не сплачена така індексація в сумі 17 162,63 грн та за грудень 2016 року в сумі 1 528 грн. Враховуючи це, оскільки відповідач, починаючи з вересня 2015 року не нараховував та не сплачував позивачу [PERSON] індексацію, хоча базовий період не змінювався, підвищення заробітної плати (окладу, тарифу) не було, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість по її виплаті в розмірі 18 690,63 грн. за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно, тому така індексація підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Розглядаючи вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати суд виходить з наступного. Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов»язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону в повній мірі не було дотримано, при звільненні заробітна плата позивачці в повному обсязі не була виплачена. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов»язок здійснити позивачу [PERSON] компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. Позивачем [PERSON] був проведений розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, згідно із яким розмір такої становить 3 218,36 грн., відповідно до якого судом встановлено наступне. Індекс споживчих цін це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання. Отже відповідач повинен сплатити компенсацію позивачу за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 3 218,36 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача [PERSON] приходить до висновку про те, що його позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 417 грн. 51 коп. Крім того, за положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved