Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив в рахунок виконання зобов'язання щодо оплати заборгованості в сумі 624 646,64 грн. за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на - квартиру [ADDRESS] загальною площею 54,7 кв. м. Свої вимоги мотивує тим, що 02.08.2005 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (відповідно до Договору Купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07/47/05-Nkln, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 71 500,00 дол. США з розрахунку 13,5 % річних на строк з 02.08.2005 року по 01.08.2025 року, які відповідач зобов'язався повернути в повному обсязі. В забезпечення виконання вказаного договору між сторонами був укладений договір іпотеки №07/47-310/05-Nkln від 03.08.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. за реєстровим № 2839у, згідно якого відповідач надав в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 54,7 кв.м. В подальшому відповідачем були допущені порушення виконання умов кредитного договору, в результаті чого станом на 10.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 624 646,64 грн, у зв'язку з чим просив звернути стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що через неналежне виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, позивач набув право для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем право власності на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.08.2005 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (відповідно до Договору Купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07/47/05-Nkln, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 71 500,00 дол. США з розрахунку 13,5 % річних на строк з 02.08.2005 року по 01.08.2025 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с.6-14). В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 07/47/05-Nkln від 02.08.2005 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (відповідно до Договору Купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору) та [PERSON] 03.08.2005 року було укладено Іпотечний договір №07/47-310/05-Nkln (а.с.24-27). Згідно з п.2,3 Іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. за реєстровим № 2839у. Предмет іпотеки має загальну площу 54,7 кв.м. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу [PERSON], скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, а тому станом на 10.07.2015року у останньої утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 624 646,64 грн., яка складається з: тіла кредиту - 464 988,33 грн.; відсотків - 133 272,11 грн.; пені - 23 714,65 грн; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 178,33 грн.; суми за ставкою 3% простроченої заборгованості по процентам - 2 481,22 грн. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Згідно п. 11. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Відповідно до п.12.3.1. Іпотечного договору, сторонами здійснено застереження про задоволення вимог шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Так, згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частина 1 ст. 35 Закону передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов Кредитного договору № 07/47/05-Nkln від 02.08.2005 року боржнику-відповідачу позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідача було надіслано листа-вимогу про усунення порушень, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою від 15.04.2015 року (а.с.34). Проте, вказані у вимозі порушення відповідачем усунуто не було. Крім того, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.1, ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Положення ст.ст. 36, 37, 38 цього ЗУ «Про іпотеку» передбачають можливість задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність або шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі. На відміну від продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, звернення стягнення на предмет іпотеки цими способами може відбуватися за умови, якщо вони безпосередньо передбачені окремим договором з іпотекодавцем або застереженням у договорі іпотеки. Так, згідно зі ст.36 Закону передання іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателю на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або перехід до нього права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в договорі іпотеки є позасудовим способом задоволенням вимог, що здійснюється за взаємною домовленістю іпотекодавця та іпотекодержателя. Однак наведеною нормою не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб та набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Такий висновок виходить зі змісту статей 36, 37 Закону про іпотеку, у яких, зокрема, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який поряд з іншими може застосовуватися, якщо його передбачено договором. Тому у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК вправі вимагати застосування його і судом, оскільки у розумінні змісту ч. 5 ст. 11 ЦК вказані норми Закону про іпотеку є передбаченим законом випадком, коли рішення суду може бути підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, незважаючи на можливість позасудового вирішення питання про передання іпотекодержателю у власність предмета іпотеки у рахунок погашення забезпечених іпотекою його майнових вимог ст. 36 Закону про іпотеку не виключає і можливість прийняття судом рішення про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Цей висновок повністю узгоджується зі змістом ч. 2 ст. 35 Закону про іпотеку, якою встановлено право іпотекодержателя у будь-який час звернутися до суду, оминаючи передбачений ч. 1 ст. 35 цього Закону позасудовий порядок добровільного задоволення його вимог іпотекодавцем. Також у п.39 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Отже, банк самостійно визначає передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також Іпотечним договором, укладеним сторонами, спосіб захисту своїх прав, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому в силу вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Враховуючи те, що відповідач зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконала, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості в сумі 624 646,64 грн. за Кредитним договором № 07/47/05-Nkln від 02.08.2005 року звернути стягнення шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3654,00 грн. на користь держави

Outcome: approved