Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Кіровоградської місцевої прокуратури, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, [PERSON] державного казначейства в Кіровоградській області, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн. шляхом відрахування коштів з державного бюджету. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у слідчого Кіровоградського ВП ГУ НП України в Кіровоградській області [PERSON] перебувало кримінальне провадження №120161200200009882 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 186 КК України, відкрите за фактом розбійного нападу на позивача з нанесенням йому тілесних ушкоджень (застосування насильства) та заволодіння належними матеріальними цінностями, а саме: золотими виробами проби 585: браслетом та ланцюжком. Належні позивачу ювелірні вироби були продані до ломбарду «Гроші тут», що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 22/5, [PERSON] та [PERSON], які отримали за них кошти у розмірі 18 000 грн. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Завгороднього Є.В. від 12.08.2016 року надано тимчасовий доступ до речей, з можливістю їх вилучення, проте ухвала виконана не була, тому позивач вимушено заплатив за викуп ювелірних виробів 15\~000 грн. Вважає, що при винесення ухвали Кіровським районним судом м. Кіровограда від 18.08.2016 року не було повідомлено, викликано та допитано в якості потерпілого [PERSON], який теж постраждав внаслідок злочинних дій [PERSON] у відповідності до кримінального провадження 12014120020009530, що є порушенням п. 4 ч. 2 ст. 56 КПК України. 25.08.2016 року апеляційний суд Кіровоградської області, розглянувши апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.08.2016 року про обрання міри запобіжного заходу у вигляді арешту, залишив апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що судом апеляційної інстанції прийнято таке рішення не зважаючи на усі надані до суду докази по матеріалах кримінальної справи, без врахування усіх обставин справи і тяжкості злочину та суспільної небезпеки підозрюваного для суспільства. Також не була перевірена службовими особами, що здійснювали досудове слідство у кримінальному провадженні, й бухгалтерська документація вказаного ломбарду, яка засвідчувала передачу ювелірних виробів на продаж чи в кредит, а керівником ломбарду - [PERSON] на дату передачі позивачу було надано касовий чек, у якому містяться відомості про погашення кредиту, комісії та додаткові відсотки, які загальною сумою склали 15 000 грн. 00 коп., без зазначення особи, яка здійснювала оплату цих коштів. Він особисто возив слідчого для здійснення ним слідчих дій по кримінальному провадженню на що витрачав бензин. Просить також стягнути моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях і погіршенні психологічного стану, так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення, позивач знаходився у тривалому хвилюванні, була порушена його нормальна життєдіяльність, суттєво погіршилося самопочуття та стан здоров'я. В результаті неправомірних дій відповідачів постійно знаходиться в нервовій напрузі, що змінило звичний спосіб життя, загострились хронічні хвороби. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 20\~000 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено слідчого Кіровоградського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] державного казначейства в Кіровоградській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що управління не є учасником спірних правовідносин, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних або незаконних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало. [PERSON] приймає участь як орган, який виконує судові рішення згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабміну від 03.08.11р. N 845. Позивачем не доведено вини, наявність якої є обов'язковою при відшкодуванні моральної шкоди та в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди, не надав належних доказів. Представники відповідачів [PERSON] місцевої прокуратури, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області позовні вимоги не визнали, зазначивши, що позивач не дотримав вимог передбачених ч. 1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не надав доказів щодо спричинення йому шкоди. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача слідчий Кіровоградського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] в судове засідання не з»явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, відповідно до ч. 1, ст. 15 ЦК України. В провадженні СВ Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області перебувало кримінальне провадження за № 12016120020009530, відомості про яке внесено до ЄРДР 03.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та кримінальне провадження №12016120020009882 від 10.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України де потерпілим є [PERSON] Слідчий СВ Кіровоградського ВП ГУ НП в Кіровоградській області 12 серпня 2016 року звернувся з клопотання по кримінальному провадженню №12016120020009882 про надання тимчасового доступу до речей з можливістю вилучення, огляду та долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, а саме: браслету, виготовленого з золота 585 проб, вагою 20,1 грами, (чистою вагою 19,95) та золотого ланцюжка, виготовленого із золота 585 проби, вагою 12.03 грами, які перебувають (можуть перебувати) в ломбарді «Гроші тут», що за адресою: м. Кіровоград, вул. В. Перспективна, 22/5. Необхідність надання тимчасового доступу до речей і документів слідчий повязував з розслідуванням кримінального провадження №120161200200009882, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2016 року за фактом відкритого викрадення майна із застосуванням насильства по відношенню до [PERSON], яке мало місце 09.08.2016 року біля 23-00 год. в м. Кропивницький по вул. Бєляєва, 8. Вказані кримінальні провадження 12 серпня 2016 року відповідно до ст.217 КПК України, об'єднанні в одне кримінальне провадження за №12016120020009530 та 12 серпня 2016 року [PERSON] повідомлено про підозру за ч. 1, 2 ст. 186 КК України. В подальшому, відповідно до ст.290 КПК України обвинувальний акт по кримінальному провадженню №12016120020009530 за ч.2 ст.186, ч.1ст.187 КК України, 19.09.2016 направлено до Кіровського районного суду м. Кіровограда для розгляду по суті де знаходиться не розгляді по теперішній час. По вказаному кримінальному провадженню [PERSON] є потерпілим від кримінального правопорушення та ним заявлено цивільний позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який буде розглянуто під час судового розгляду. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначений КПК України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, можуть бути оскаржені на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна. Згідно з правилами ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Доказів оскарження у передбаченому статтями 303, 306 КПК України порядку бездіяльності слідчого або прокурора та визнання факту їх неправомірної бездіяльності [PERSON] суду не надано. Сам позивач зазначив, що зі скаргами у відповідності до ст.306 КПК України до суду не звертався за браком часу. Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 15.08.2016 року слідчим СВ Кіровоградського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON]\~було вилучено в ломбарді «Гроші тут» браслет, виготовленого із золота 585 проби, загальною вагою 20, 1 грам (чистою вагою 19,95 гр.) та золотий ланцюжок, виготовлений із золота 585 проби, вагою загальною вагою 12,03 грамів . Вилучені коштовності були відповідно до протоколу огляду предметів оглянуті 16.08.2016 року в присутності понятих. Ствердження позивача про те, що матеріальна шкода спричинена йому внаслідок несвоєчасного вилучення із мережі ломбардів та несвоєчасного повернення йому викрадених у нього речей, про те ці твердження не можуть бути враховані судом як докази, оскільки позивачем не надано належних доказів понесених ним витрат та не зазначено, як саме пов'язані вказані витрати із проведеними слідчими діями. Чеки та квитанції про оплату надані у якості доказової бази позивачем не мають причинно-наслідкового зв'язку із вказаними викраденими у останнього речами та відображають проведені операції по розрахунку за паливно-мастильні матеріали та погашення позивачем кредиту. Вважаємо, що таким чином позивач намагається відшкодувати понесені з його слів витрати матеріального характеру за рахунок державного бюджету. Згідно п.17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" виходячи з вимог ЦПК України і Кримінально-процесуального кодексу України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. У кримінальній справі вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються і вирішуються судом за умови, що особу, якій її заподіяно, визнано в установленому законом порядку потерпілим та цивільним позивачем і що у справі є письмова заява, яка за змістом відповідає вимогам ЦПК України. У тих кримінальних справах, які порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, вимоги про відшкодування моральної шкоди можуть бути викладені у скарзі про порушення кримінальної справи. При розгляді вказаної цивільної справи позивач наполягає на тому ,що слідчим скоєно злочин який полягає в тому, що складений протокол вилучення золотих прикрас не відбувався, оскільки ці прикраси він особисто викупив в ламбарді раніше, а чек йому оформили як погашення кредиту. Із заявою про внесенні відомостей до ЕРДР відносно дій слідчого він звернувся до прокуратури, але відповіді не отримав. Зі скаргою до слідчого судді про невнесення відомостей до ЕРДР не звертався за браком часу. Так, згідно ст.ст. 3,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , що мають відсильний характер передбачено, що моральна шкода відшкодовується в випадках передбачених ст. 1 Закону. Відповідно до ст. 1 Закону, відшкодуванню підлягає шкода завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. З матеріалів справи вбачається, що жодна із перерахованих обставин, внаслідок якої можливе відшкодування моральної шкоди не може бути використана позивачем, як підстава для відшкодування моральної шкоди у його випадку, так як останній не має належних і допустимих доказів спричинення йому такої шкоди працівниками Національної поліції. В даному випадку в особи виникає право на відшкодування шкоди, якщо вона доведе, що її заподіяно незаконними діями чи рішеннями органів державної влади. Посилання позивача у позовній заяві на незаконність проведених слідчих дій не можуть бути взяті судом до уваги, так як не встановлено неправомірності або протиправності дій відповідачів. Пунктом третім Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, відповідно до п.п. 1-1, п.1 ст.2Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду(крім ухвали суду про призначення нового розгляду), факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Тобто, безумовною підставою для відшкодування шкоди є саме наявне рішення суду в якому встановлено незаконність слідчих дій. Главою 22 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені. За результатами розгляду скарг на бездіяльність слідчого, слідчим суддею постановляється ухвала (ст. 307 КПК України). Отже, з викладеного вбачається, що існує єдиний законодавчо врегульований порядок за яким дії слідчого можуть бути визнані як протиправні. Зазначена позиція викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 № 1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» та в спільному інформаційному листі Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 12.03.2011 №334/8/13-11,11.03.2011 №259/0/4-11. Оскільки, підставою для відшкодування шкоди позивач зазначав бездіяльність службових осіб органів поліції та прокуратури в частині неналежного виконання своїх службових обов»язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч.1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього( досудового) слідства,прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Під час вирішення спору про відшкодування шкоди за ст.ст.1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди; протиправність дій заподіювача шкоди і його вина;причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Проте позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що потерпілий в межах кримінального провадження звернувся з цивільним позовом та просив стягнути суму, яка зазначена в позовній заяві. Цивільний позов було оглянуто в судовому засіданні. Статтею 25 Бюджетного кодексу України визначено, що Державна казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. [PERSON] не є учасником спірних правовідносин, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних або незаконних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало. З огляду на обставини справи та обґрунтування позовних вимог, не вбачається, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю порушило права та інтереси позивача, а приймає участь, як орган який виконує судові рішення згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабміну від 03.08.11р. N 845. Відповідно до п. 24. вищевказаного порядку стягувані , на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають документи до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник. Таким чином позивач, дійшов хибних висновків щодо залучення у якості відповідача у даній справі Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області. Отже, так як діючим законодавством не передбачено відшкодування шкоди потерпілому, який, у випадку обґрунтованості вимог, має право на відшкодування такої шкоди особою, яка винувата у вчиненні кримінального правопорушення; дії слідчого не визнавались неправомірними, тому суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення заявлених вимог позивача. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, тому суд відносить судові витрати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та ст.1167,ст.1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду» ,Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та

Outcome: dismissed