Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення , яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украфінанс» (надалі ТОВ «Укрфінанс») суму боргу за договором позики 30 630.80 грн. , а також судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що відповідно до умов договору позики № 2015-04-00279 від 07 березня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» (надалі ТОВ «Мігфінанс») та відповідачем [PERSON], останній отримав позику у розмірі 2000 грн. строком до 10 днів з урахуванням дня отримання коштів, тобто до 16 березня 2015 року, за умовами виплати відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). У порушення вимог договору позики відповідач [PERSON] взяте на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення суми позики та сплати відсотків за користування позикою належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього станом на 18 вересня 2015 року виник борг за договором позики у розмірі 30 630.80 грн., від сплати якого відповідач ухиляється . За договором про відступлення права вимоги № 01/08/2015 від 01 серпня 2015 року, укладеним між ТОВ «Мігфінанс» і ТОВ "Укрфінанс", позивач одержав право вимагати від боржника [PERSON] належного виконання всіх зобов'язань за договором позики № 2015-04-00279 від 07 березня 2015 року. Тому зазначена сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Представник ТОВ "Укрфінанс" в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав , не заперечував , що дійсно між ним та ТОВ «Мігфінанс» 07 березня 2015 року було укладено договір позики , за яким він того ж дня отримав позику в сумі 2000 грн. та зобов'язався повернути гроші протягом 10 днів , а також сплати відсотки за користування грошовими коштами. Він повернув позивачу 2000 грн. боргу , а також сплатив штраф за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 300 грн. . Тому вважає, що він - відповідач борг позивачу повернув та підстав для стягнення з нього в судовому порядку будь - яких грошових коштів немає. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків , повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази , суд доходить висновку , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 07 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики за № 2015-04-00279 (а.с.9), відповідно до якого ТОВ «Мігфінанс» надало відповідачу позику у розмірі 2000.00 гривен з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожний день користування грошовими коштами (732% річних). Відповідач за умовами договору зобов`язався повернути борг в строк до 16 березня 2015 року та сплатити відсотки за користування позикою, що в сумі складає 2400.00 гривен. Позика отримана відповідачем строком на 10 днів з урахуванням дня отримання коштів (а.с.9). Відповідач [PERSON] факт укладення та підписання ним зазначеного договору не заперечує. Судом встановлено , що 07 березня 2015 року, у день укладення та підписання сторонами договору позики № 2015-04-00279, відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 2000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 04 травня 2015 року (а.с.10). При цьому судом встановлено, що у цьому видатковому касовому ордері помилково зазначена дата видачі грошових коштів відповідачу 04 травня 2015 року , оскільки фактично грошові кошти в сумі 2000 грн. за цим касовим ордером відповідач [PERSON] отримав 07 березня 2015 року , про що він сам пояснив в судовому засіданні та не заперечував цей факт. Підтвердженням отримання відповідачем грошей саме 07 березня 2015 року є те , що у цьому касовому ордері зазначені номер та дата договору позики , укладеного з відповідачем, - за договором № 2015-04-00279 від 07 березня 2015 року (а.с10). Відповідно до розділу 7 договору позики № 2015-04-00279 від 07 березня 2015 року при прострочені сплати відсотків більше ніж на три дні позичальник має сплати позикодавцю штраф у розмірі 250.00 гривен (п.7.1); у разі невиконання позичальником зобов'язань по поверненню позики у встановлений у договорі термін, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожний день від суми заборгованості, що накопичилася (п.7.2); сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню (п.7.3). Відповідач умови договору позики не виконав, суму боргу в обумовлений договором строк не повернув , проценти за користування грошовими коштами не сплатив, в зв'язку з чим станом на 18 вересня 2015 року борг відповідача за договором позики становить 30 630.80 грн., з яких: - сума основного боргу - 2000.00 гривен; - 2% відсотки за користування грошовими коштами протягом 186 днів -7840.00 гривен; - 2% пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобов'язань по поверненню позики у встановлений термін (кількість прострочених днів 186) - 20 790.80 гривен, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-8). Посилання відповідача [PERSON] на те, що він повернув суму позики 2000 грн. , а тому немає підстав для стягнення з нього боргу за договором позики , є безпідставним та недоведеним . Судом встановлено, що відповідач за зазначеним договором позики сплатив лише 300 грн. , які були зараховані відповідно до п. 4.4 договору : 250 грн. на оплату штрафу за прострочення сплати відсотків та 50 грн. на оплату відсотків за позикою , що підтверджується прибутковими касовими ордерами № 2015-04-00279 від 04 червня 2015 року (а.с.26). В судових засіданнях 09 грудня 2015 року , 30 грудня 2015 року відповідач [PERSON] пояснив , що він у травні 2015 року вніс в касу позивача 2000 грн. на погашення суми основного боргу, а пізніше - в червні 2015 року вніс ще 300 грн. Цей факт підтвердила також в судовому засіданні свідок [PERSON] - дружина відповідача. У наступному судовому засіданні 22 січня 2016 року відповідач стверджував , що в рахунок оплати боргу за договором позики від 07 березня 2015 року він вніс в касу позивача : 19 березня 2015 року - 520 грн., 29 березня 2015 року - 400 грн., 08 квітня 2015 року - 400грн. Разом з тим відповідач не надав суду жодної квитанції про те, що ним ці грошові кошти були сплачені позивачу та пояснив , що ці квитанції його дружина викинула. В той же час представник відповідача категорично заперечував факт внесення відповідачем грошових коштів в сумі 2000 грн. на погашення боргу за договором позики, та наполягав на тому, що відповідачем було внесено у касу позивача лише 300 грн.. Свідок [PERSON] - касир ТОВ "Укрфінанс" також пояснила , що відповідачем було внесено в касу лише 300 грн. , а неодноразові нагадування щодо сплати боргу відповідач тривалий час ігнорував , що підтверджується також інформацією про роботу працівників товариства з клієнтом (а.с.62-76). За викладених обставин суд вважає встановленим той факт, що відповідачем за договором позики № 2015-04-00279 від 07 березня 2015 року сплачено 250 грн. на оплату штрафу за прострочення сплати відсотків та 50 грн. на оплату відсотків за позикою. Відповідно сума боргу станом на 18 вересня 2015 року складає 30 580 грн. 80 коп. , з яких: - сума основного боргу - 2000.00 гривен; - 2% відсотки за користування грошовими коштами протягом 186 днів - 7840.00 - 50.00 = 7790 гривен; - 2% пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобов'язань по поверненню позики у встановлений термін (кількість прострочених днів 186) - 20 790.80 гривен. Оскільки відповідач не надав суду доказів та не довів, що ним повернено позивачу 2000 грн. в рахунок повернення основного боргу, суд вважає встановленим той факт , що сума боргу за договором позики відповідачем не повернена, а також не сплачені відсотки за користування позичковими грошовими коштами. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.І ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст.. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, зважаючи на те. що позичальник [PERSON] своєчасно (тобто у строк, встановлений п.3.1 договору) не повернув суму позики, то з урахуванням правил ч.І ст. 1048, ч.І ст.1050. ч.2 ст. 625 ЦК України, на нього покладається обов'язок сплатити суму позики та проценти за користування нею, розмір яких встановлений договором позики від 07 березня 2015року. Відповідно до положень ч.І ст.. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.І ст.. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.. 629 ЦК). Відповідно до ч.І ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборот) або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов'язання за договором позики , з нього підлягає стягненню сума боргу за цим договором з врахуванням відсотків за користування грошовими коштами та пені за невиконання зобов'язання по поверненню позики у встановлений термін , що обумовлені договором , в сумі 30 580 грн. 80 коп. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Сума пені , яку просить стягнути з відповідача позивач, складає 20 790 грн. 80 коп., що більш ніж у десять разів перевищує суму позики (2000 грн) , та більш ніж у два рази перевищує розмір збитків за договором позики ( 2000 грн. основного боргу + 7790 грн. відсотків за користування грошовими коштами = 9790 грн.). Судом також встановлено, що відповідач є главою багатодітної сім'ї , має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, він не працевлаштований, не має постійного місця роботи та постійного доходу , його сім'я знаходиться у скрутному становищі. Це підтверджується поясненнями в судовому засіданні відповідача [PERSON], свідка [PERSON], письмовими доказами про матеріальний та сімейний стан відповідача (а.с.33-52) . Враховуючи те, що сума пені значно перевищує суму боргу , а також значно перевищує розмір збитків за договором позики ; враховуючи відсутність доказів того, що порушення боржником умов договору призвело до негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання; враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача , суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 10300 грн., тобто майже до фактичного розміру збитків за договором , оскільки стягнення боргу в повному обсязі поставить відповідача та членів його сім'ї у дуже скрутне матеріальне становище. 01 серпня 2015 року між ТОВ «Мігфінанс» та ТОВ «Укрфінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 01/08/2015 року, відповідно до якого ТОВ «Мігфінанс» передало, а ТОВ «Украфінанс» прийняло на себе право вимоги, що належало ТОВ «Мігфінанс», за договором позики № 2015-04-00279 від 07 березня 2015 року, укладеним з відповідачем (а.с. 15-16). За цим договором ТОВ «Украфінанс» одержало право вимагати від боржника [PERSON] належного виконання всіх зобов'язань за договором позики № 2015-04-00279 від 07 березня 2015 року. За положеннями ст. 512 ч.1, 513 ч.1 ЦК України кредитор у зобов"язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правочин щодо зміни кредитора у зобов"язанні вчиняється у такій самій формі , що і правочин, на підставі якого виникло зобов"язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки відповідач зобов'язання за договором позики не виконав , сума боргу за цим договором підлягає стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1218 грн. ( а.с.1).

Outcome: partial