Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

17.02.2020 року в провадження Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] в особі адвоката Димитрашка Дениса Володимировича до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 04.01.2012 р. між ним та ПАТ " Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Форвард» укладено кредитний договір №94462612, за умовами якого позичальнику було надано споживчий кредит в розмірі 4915,72 грн., строк кредиту: 367 днів, по 04.01.2013 р. 31.08.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною було вчинено виконавчий напис №2249 про стягнення на користь АТ "БАНК ФОРВАРД" з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 04.01.2012 р. № 94462612 в розмірі 29073,62 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, а саме: на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах; виконавчий напис було вчинено з пропущенням строків давності; виконавчий напис не було вчинено на документі, що встановлює зобов`язання за договором, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду на 04.05.2020 року. Від представника позивача - адвоката Димитрашка Д.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. Треті особи до судового засідання не з`явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з позивача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості на загальну суму 29073,62 грн. (а.с.10). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі. У матеріалах цивільної справи відсутній розрахунок заборгованості або інші документи, які б підтверджували безспірність суми боргу. Натомість, з кредитного договору № 94462612 від 04.01.2012 року вбачається, що позивачу був наданий кредит у розмірі 4915,72 грн., а з виконавчого напису № 2249 від 31.08.2019 року вбачається, що заборгованість за сумою кредиту становить 28016, 38 грн., заборгованість за процентами становить 207, 24 грн., тобто тіло кредиту за договором було збільшено, що є неможливим. Згідно ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та згідно з пунктом 3.1 Глави 1-6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно абз. 7 п. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. За договором, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.. 261 ЦК України ). Позичальник отримував кредитні кошти на підставі договору від 04.01.2012 р. №944621 строком на 367 днів, тобто до 04.01.2013 р., відповідно строк виконання зобов`язань за договором настав 05.01.2013 р. Виконавчий напис було вчинено 31.08.2019 р., тобто більше ніж через шість років після настання строку виконання зобов`язання, який наступив 05.01.2013 р., що свідчить про порушення нотаріусом вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Крім того, зі змісту виконавчого напису вбачається, що останній був вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, та із посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172. В той же час, 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору. Київський апеляційний адміністративний суд, при розгляді вказаної справи дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 16.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, було визнано незаконні нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напис кредитному договорі. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 26.11.2014 р. до спірних правовідносин підлягав застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 в редакції від 29.11.2001 р. Тобто, виконавчий напис було вчинено на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття. Таким чином, станом на 31.08.2019 у приватного нотаріуса КМНО Разумової О.І. були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 94462612 від 04.01.2012 р. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 2249, вчиненого 31.08.2019 приватним нотаріусом КМНО Разумовою О.І., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 29073,62 грн.. На підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Outcome: approved