Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Прокурор Новоархангельського району Кіровоградської області звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору оренди землі недійсним посилаючись на те, що звернувся до суду в інтересах держави, оскільки лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Зазначив, що наказом Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № 11-115/14-14-СГ від 19.05.2014 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення площею 3,6000 га, розташованої за межами населеного пункту на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства. В подальшому, наказом Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № 11-596/14-14-СГ від 03.07.2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,6000 га, кадастровий № 3523685000:02:000:2020 в оренду [PERSON] строком на 15 років. На підставі вищевказаного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області в особі заступника начальника відділу Держземагенства в Новоархангельському районі [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі № 03/04/15-13 від 03 квітня 2015 року відповідно до якого, орендодавець передав в оренду орендарю земельну ділянку загальною площею 3,6000 га ріллі, кадастровий номер 3523685000:02:000:2020. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на момент укладення договору оренди становить 41485 грн. Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Новоархангельського РУЮ Кіровоградської області від 10.04.2015 індексний номер 20647637, номер запису 9356332 здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Вважав, що вищевказаний договір оренди землі укладено незаконно, виходячи із положень ст. ст. 6, 16 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 116, 124 ЗК України, оскільки підставою для надання в оренду земельної ділянки державної або комунальної власності та передумовою укладення відповідного договору є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження землею від імені власника. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року визнано недійсними накази Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № 11-115/14-14-СГ від 19.05.2014, № 11-596/14-14-СГ від 03.07.2014 щодо надання [PERSON] земельної ділянки площею 3,6000 га, кадастровий №3523685000:02:000:2020 для ведення фермерського господарства на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району. Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент її вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, у якій містяться загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст угоди не може суперечити ЦК України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі, все що вона одержала на виконання цього правочину. Вважав, що договір оренди землі № 03/04/15-13 від 03 квітня 2015 року укладений між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області в особі заступника начальника відділу Держземагенства в Новоархангельському районі [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) є недійсним, земельна ділянка загальною площею 3,6000 га ріллі, кадастровий номер 3523685000:02:000:2020 підлягає поверненню державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Крім того, відповідачем грубо порушено процедуру набуття права оренди на земельну ділянку, а саме відповідно до інформації Новоархангельської районної ради, під час засідання сесії районної ради шостого скликання від 09 вересня 2014 року розглядалося питання про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок наданих [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Розсохуватецької та Покотилівської сільських рад, за результатами розгляду, депутати районної ради відмовили у затвердженні технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок. Але, Головне управління Держземагенства в Кіровоградській області в особі заступника начальника відділу Держземагенства в Новоархангельському районі [PERSON] в порушення вимог ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» укладено з [PERSON] договір оренди земельної ділянки без затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1\~ЦК, статті 2, 5\~Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України. З огляду на викладене, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15\~ЦПК\~розглядаються в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна , предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Належним відповідачем в даній справі є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №03/04/15-13 від 03 квітня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області в особі заступника начальника відділу Держземагенства в Новоархангельському районі [PERSON] (орендодавець) та [PERSON], відповідно до якого, орендодавець передав в оренду орендарю земельну ділянку загальною площею 3,6000 га ріллі, кадастровий номер 3523685000:02:000:2020, яка розташована за межами населеного пункту на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району. Зобовязати Реєстраційну службу Головного управління юстиції в Кіровоградській області скасувати державну реєстрацію речового права - оренди земельної ділянки загальною площею 3,6000 га ріллі, кадастровий номер 3523685000:02:000:2020, яка розташована за межами населеного пункту на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району та надана [PERSON] для ведення фермерського господарства, номер запису 9356332, зареєстроване 10.04.2015 реєстраційною службою Новоархангельського РУЮ Кіровоградської області. Зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку загальною площею 3,6000 га ріллі, кадастровий номер 3523685000:02:000:2020, яка розташована за межами населеного пункту на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки. Стягнути з відповідачів судові витрати. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Представник Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області в судове засідання не зявився, але надіслав суду заперечення в якому просив справу слухати у його відсутність. Зокрема в запереченні зазначив, що в задоволенні позову прокурора слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до пункту 1 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з визнанням недійсним актів державних чи інших органів" (з наступними змінами і доповненнями), акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Більш того чинне законодавство не передбачає можливості втручання в право особи, яке вона отримала за відповідними наказами, виконавши всі вимоги законодавства, з огляду на можливі недоліки в організації діяльності органу, що таке право їй надав. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.03 № 44277/98 «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до Рекомендацій № К (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом [PERSON] Європи 11.03.1980 термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибирати з кількох юридично доступних рішень, те яке буде більш прийнятним. Відтак дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після зясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Головне управління розглянувши клопотання про вихід за межі позовних вимог повідомляє наступне. У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину резюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача в даному випадку прокурором наведено тільки загальні норми чинного законодавства без належного обґрунтування визнання недійсними договорів оренди, крім того позивачем не в позові не в клопотанні не зазначається яким саме чином укладені договори порушують інтереси держави. Стосовно твердження прокуратури що договори оренди суперечать актам законодавства та моральним засадам суспільства повідомляємо наступне. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини: відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ст. 21 вищевказаного закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вважав, що вимоги передбаченні вищевказаними статтями дотримані в повному обсязі. Просив відмовити в задоволені позову прокурору /а.с.32-35/. Представник реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не зявився про причини неявки суд не повідомив, повідомлений належним чином телефонограмою. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність представників вищезазначених органів. Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 2 ст. 3 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 2, 5 статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що підставою представництва прокурором у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 14 Конституції визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих [PERSON], органів самоорганізації населення. Зі змісту ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, серед іншого, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України. Враховуючи положення вищеперелічених статей суд приходить до висновку, що прокурор Новоархангельського району Кіровоградської області в межах своїх повноважень звернувся до суду з даним цивільним позовом. Відповідно до постанови Кабінету [PERSON] України від 10.09.2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 29.04.2015 №15 «Про реорганізацію Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області», Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 20 затверджено «Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області». Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області передані повноваження ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, в тому числі щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України на території Кіровоградської області. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. 19.05.2014 року першим заступником начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області було винесено наказ № 11-115/14-14-СГ, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення площею 3,6000 га ріллі, розташованої за межами населеного пункту на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства /а.с.9/. 03.07.2014 року першим заступником начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області було винесено наказ № 11-596/14-14-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,6000 га, кадастровий № 3523685000:02:000:2020 в оренду [PERSON] Наказано надати в оренду останньому строком на 15 років вищезазначену земельну ділянку, встановлено орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою у розмірі 5 відсотків від її нормативно грошової оцінки /а.с.10/. Наказ\~ це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов'язковий для виконання підлеглими. Наказ набуває чинності з моменту його підписання, якщо інший термін не вказано в його тексті. Право підписання наказів визначається законодавством: зазвичай це право мають керівники установ, їхні перші заступники, а також деякі посадові особи відповідно до їх повноважень і компетенції.\~Наказ діє доти, доки не буде скасований (особою, яка його підписала, або вищою інстанцією) або поки не буде виконаний чи поки не закінчиться термін його дії, вказаний у самому наказі. Наказ не має юридичної сили та підлягає скасуванню, якщо він виданий із порушеннями встановлених правил. Ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України , Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. В частинах 1 та 2 ст. 93 ЗК України визначено поняття оренди землі та осіб, яким може передаватись в оренду земельні ділянки. Зокрема законодавець вказує, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності . Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. У частині 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено поняття фермерського господарства, а саме фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» вказує на те, що Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Відповідно до ч. 4\~ст. 4 Закону України «Про оренду землі»\~орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Відповідно до ч. 1\~ст. 124 Земельного кодексу України\~передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 03.04.2015 року між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та [PERSON] було укладено договір оренди землі площею 3,6000 га в тому числі рілля 3,6000 га, яка розташована на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Договір укладено на 15 років, зі сплатою орендної плати у розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки (пункти 1.1, 2.1., 3.1, 4.1 договору). Цільове призначення відповідно до п. 5.2 договору для фермерського господарства /а.с.12-14/. 03.04.2015 року гр-н [PERSON] та представник Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області склали акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі обєкта оренди /а.с.15/. 10.04.2015 року рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області індексний номер 20647637, номер запису 9356332 здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки /а.с.11/. Згідно\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року визнано недійсними накази Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № 11-115/14-14-СГ від 19.05.2014 року, № 11-596/14-14-СГ від 03.07.2014 року щодо розроблення документації із землеустрою та передачу в оренду [PERSON] земельної ділянки /а.с.17-21/. Згідно\~ч. 3 ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Судовим рішенням встановлено неправомірність дій Головного управління Державного агентства земельних ресурсів в Кіровоградській області, щодо видачі наказів № 11-115/14-14-СГ від 19.05.2014 року, № 11-596/14-14-СГ від 03.07.2014 року щодо надання [PERSON] земельної ділянки площею 3,6000 га, кадастровий №3523685000:02:000:2020 для ведення фермерського господарства на території Розсохуватецької сільської ради Новоархангельського району і як наслідок їх скасування. Відповідно до\~статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до\~Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~ Цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються\~Цивільним кодексом України\~,\~Земельним кодексом України,\~Сімейним кодексом України,\~Законом України від 12 травня 1991 року №1023-XII "Про захист прав споживачів"\~(в редакції\~Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV,\~Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі"\~та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини та на підставі цих норм вирішувати справи. Частинами 1, 2, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У частині першій ст. 215 ЦК України наголошується, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~ЦК України. У п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки накази на підставі яких розроблялась технічна документація та надавалась згода на укладення договору оренди землі, були визнанні недійсними судом апеляційної інстанції (постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду набрала чинності 27.05.2015 року) то в подальшому укладений правочин, а саме договір оренди землі - є недійсним. Відповідно до\~ст. 216 Цивільного кодексу України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки судом договір оренди землі визнається недійсним то в свою чергу відповідач [PERSON] повинен повернути Головному управлінню Держгеокадастру в Кіровоградській області орендовану земельну ділянку. Разом з тим суд зауважує, що у порушення вимог ст. ст.\~5 ч. 5, 13, 20, 21, 23 Закону України «Про оцінку земель»\~технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, наданих [PERSON] в оренду не затверджена районною радою /а.с.22/. Посилання представника Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області на рішення європейського суду з приводу порушення права особи на майно не може бути прийняте до уваги, оскільки вирішення даної справи не порушує ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того виходячи з обставин того, що позбавлення права [PERSON] орендувати зазначену земельну ділянку не порушує справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами останнього, адже він не позбавлений права на конкурентній основі отримати право оренди зазначеної земельної ділянки. Даний спір підсудний Новоархангельському районному суду з огляду на п. 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до якої земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1\~ЦК, статті 2, 5\~Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15\~ЦПК\~розглядаються в порядку цивільного судочинства. Ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що підставою для внесення записів до державного реєстру прав здійснюється у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки судом визнається недійсним договір оренди землі відповідно і підлягає скасуванню його державна реєстрація. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги прокурора Новоархангельського району Кіровоградської області підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того враховуючи те, що неправомірними діями Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, а саме видання наказів, які в подальшому визнано недійсними, та на підставі яких було укладено договір оренди землі, який також визнається недійсним, то у відповідності до ст. 88 ЦПК ззазначеного органу на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного, та

Outcome: approved