Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом, який уточнювали, до [PERSON], ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсними третейських угод у вигляді третейського застереження, викладених у пунктах 5.2. договорів поруки №605/30-010/2, №605/30-010/3, №605/30-010/4 від 10.04.2012 р. укладених між ними та відповідачами. Свої вимоги мотивують тим, що 10.04.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та [PERSON] укладено кредитний договір №605/30-010 строком до квітня 2018 р. зі сплатою 16 % річних згідно якого остання отримала грошові кошти в сумі 79207,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору становило 400000,00 гривень. В забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договори поруки між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] №605/30-010/2 від 10.04.2008 р., Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] №605/30-010/3 від 10.04.2008 р. та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] №605/30-010/4 від 10.04.2008 р. У пунктах 6.2. кредитного договору та 5.2. договорів поруки наявна угода про передачу спору на розгляд третейського суду (третейське застереження) у випадках неможливості вирішення спору шляхом переговорів. Вказані третейські угоди у вигляді третейського застереження вважають такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують їх права як споживачів і підлягають скасуванню, оскільки не відповідають вимогам ст.ст.5,12 Закону України "Про третейські суди", якими визначено що спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону; третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди; третейська угода укладається у письмовій формі; третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує; у разі недодержання правил, передбачених статтею 12 вказаного Закону, третейська угода є недійсною. Посилаються на вимоги ст.ст.16,215 ЦК України у відповідності до яких одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним і підставою недійсності правочину є недодержання сторонами в момент вчинення вимог ст.203 ЦК України, якою предбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства і особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину, який має вчинятись у встановленій законом формі, має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Законом України "Про третейські суди" визначена письмова форма для третейської угоди і відповідно до ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами, а правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Договори поруки не містять ідентифікуючих даних довіреності уповноваженої особи - юридичної особи Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" на укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження, а тому у цій частині такі слід визнати недійсними. Крім цього, згідно висновку експерта №6/138 від 10.04.2013 р. у кримінальному провадженні №12012150270000097 від 13.12.2012 р., договори поруки №605/30-010/2 від 10.04.2008 р. укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] і №605/30-010/3 від 10.04.2008 р. укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] - підписані не [PERSON] та [PERSON], а іншою особою. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали, представник [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеному та просить позов задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими. Відповідач [PERSON] в судове засідання з"явилась, позовні вимоги визнала та просить їх задовольнити. Представник ПАТ "Укрсоцбанк", який є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк", в судове засідання не з"явився, однак неодноразово подавав клопотання про розгляд справи у його відсутність, скерував на адресу суду письмові заперечення на позов, згідно яких вважає вимоги позивачів безпідставними і подані з пропуском строку позовної давності. Надав ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2013 р. про передачу цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсною третейської угоди на розгляд Голосіївського районного суду м.Києва. Просить в позові відмовити. Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши думку представників позивачів [PERSON] та [PERSON], пояснення представника позивачів [PERSON], думку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем [PERSON] позову може порушити права, свободи та законні інтереси інших осіб, а позовні вимоги позивачів є безпідставними та необгрунтованими, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. 10.04.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та [PERSON] укладено кредитний договір №605/30-010 строком до квітня 2018 р. включно зі сплатою 16 % річних згідно якого остання отримала грошові кошти в сумі 79207,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору становило 400000,00 гривень. У п.6.2. вказаного кредитного договору наявна угода про передачу спору на розгляд третейського суду (третейське застереження) у випадках неможливості вирішення спору шляхом переговорів. В забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договори поруки між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] №605/30-010/2 від 10.04.2008 р., Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] №605/30-010/3 від 10.04.2008 р. та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] №605/30-010/4 від 10.04.2008 р. У пунктах 5.2. договорів поруки наявна угода про передачу спору на розгляд третейського суду (третейське застереження) у випадках неможливості вирішення спору шляхом переговорів. Зазначені кредитний договір та договори поруки укладені представником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" Гринюк О.Я. на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 29.12.2007 р. за реєстровим №4896. Відповідно до наданих представником ПАТ "Укрсоцбанк" довіреності посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 29.12.2007 р. за реєстровим №4896 та статуту Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" у редакції чинній на 10.04.2008 р., представник Гринюк О.Я. на момент укладення кредитного договору та договорів поруки володіла необхідним обсягом цивільної дієздатності при укладенні таких. Статтею 17 ЦПК України визначено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом. Вимогами ст.5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди. Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VІІІ "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визначає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п"ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України). Крім того, згідно з роз"ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Таким чином, третейська угода у вигляді третейського застереження, зазначеного у пунктах 5.2. договорів поруки №605/30-010/2, №605/30-010/3, №605/30-010/4 від 10.04.2012 р., про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках неможливості вирішення спору шляхом переговорів, не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист свої прав. Окрім вказаного, висновком експерта №6/138 від 10.04.2013 р. у кримінальному провадженні №12012150270000097 від 13.12.2012 р., договори поруки №605/30-010/2 від 10.04.2008 р. укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] і №605/30-010/3 від 10.04.2008 р. укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] - підписані не [PERSON] та [PERSON], а іншою особою. Отже, наявність третейської угоди у вигляді третейського застереження, зазначеного у пунктах 5.2. договорів поруки №605/30-010/2 та №605/30-010/3 не створюють для позивачів [PERSON] та [PERSON] будь-яких правових наслідків і жодним чином не порушують їх прав. Крім цього, згідно прохальної частини позовної заяви, яка уточнювалась, позивачі просять визнати недійсними третейські угоди у вигляді третейського застереження, викладених у пунктах 5.2. договорів поруки №605/30-010/2, №605/30-010/3, №605/30-010/4 від 10.04.2012 р. укладених між ними та відповідачами. Однак, як встановлено судом, договори поруки №605/30-010/2, №605/30-010/3, №605/30-010/4 укладені між сторонами 10.04.2008 р., а 10.04.2012 р. жодних договорів поруки між вказаними сторонами укладено не було. Посилання представника ПАТ "Укрсоцбанк" на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2013 р. про передачу цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсною третейської угоди на розгляд Голосіївського районного суду м.Києва не є підставою про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду у відповідності до вимог ст.207 ч.1 п.4 ЦПК України, оскільки з вказаної ухвали не можливо встановити суть спору та щодо якої третейської угоди, зокрема щодо якого кредитного договору чи договору поруки, оскільки таких могло бути укладено декілька. З врахуванням викладеного, позовні вимоги позивачів є безпідставними та задоволенню не підлягають, як і вимоги представника ПАТ "Укрсоцбанк" про застосування строків позовної давності.

Outcome: dismissed