Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство "Златобанк" звернулося до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON] підприємства ЮРИДИЧНА ФІРМА "СІМ'Я" про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 39/12/KLMB від 27.12.2012 року фізична особа-підприємець [PERSON] отримав кредит з максимальним лімітом заборгованості за кредитною лінією 500 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,5% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 26.12.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит та проценти у повному обсязі в порядку та строки, передбачені договором. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 27.01.2015 року виникла заборгованість у розмірі 199 574,00 грн., яка складається з наступного: 172 852,62 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 385,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 18 246,35 грн. - пеня; 5 000,00 грн. - штраф; 2 089,84 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту. Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою: договір № 39/12/KLMB/Р-1 від 27.12.2012 року, укладений з поручителем [PERSON]. Вимога, що була предявлена до поручителя, щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 27.12.2012 року було укладено договір іпотеки між ПАТ "Златобанк" та ПП ЮРИДИЧНА ФІРМА "СІМ'Я", відповідно до якого ПП ЮРИДИЧНА ФІРМА "СІМ'Я" надало в іпотеку майно, а саме: нежитлові будівлі (будівлі та споруди), що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська, 12. Таким чином, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. У судове засідання відповідач [PERSON], який є також представником відповідача [PERSON] підприємства ЮРИДИЧНА ФІРМА "СІМ'Я", не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме тільки заборгованість за кредитом у розмірі 172 852,62 грн. Щодо стягнення заборгованості по процентам, пені, штрафу, 3% річних від простроченої суми кредиту просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову за безпідставністю. У судове засідання відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом по справі встановлено, що 27.12.2012 року АТ "Златобанк" (правонаступник - ПАТ "Златобанк") та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали кредитний договір № 39/12/KLMB, відповідно до якого банк зобов'язався надати фізичній особі-підприємцю [PERSON] кредитні кошти у формі кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 26 грудня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,5% річних. Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою: договір № 39/12/KLMB/Р-1 від 27.12.2012 року, укладений з поручителем [PERSON]. Також, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 27.12.2012 року було укладено договір іпотеки між ПАТ "Златобанк" та ПП ЮРИДИЧНА ФІРМА "СІМ'Я", відповідно до якого ПП ЮРИДИЧНА ФІРМА "СІМ'Я" надало в іпотеку майно, а саме: нежитлові будівлі (будівлі та споруди), що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська, 12, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 17 грудня 2012 року Виконкомом Павлоградської міської ради на бланку серії САВ № 385862 згідно рішення Павлоградського міськвиконкому № 1037 від 12 грудня 2012 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 38649362, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 36790142 від 18 грудня 2012 року, виданого Колективним підприємством Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації. Згідно п. 3.4.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій. Згідно п. 3.4.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому цим кредитним договором, згідно з умовами кредитного договору. Згідно п. 2.4 кредитного договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається місяць, рівний календарній кількості днів, та рік, рівний 360 дням. День повернення кредиту до розрахунку не приймається. Згідно п. 2.5 кредитного договору позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 3.4.4 кредитного договору позичальник зобов'язаний безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору. Згідно п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ПАТ "Златобанк" надано розрахунок заборгованості, яка склалась у позичальника фізичної особи-підприємця [PERSON] за кредитним договором № 39/12/KLMB від 27.12.2012 року станом на 27.01.2015 року. Згідно вказаного розрахунку заборгованість становить 199 574,00 грн., яка складається з наступного: 172 852,62 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 385,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 18 246,35 грн. - пеня; 5 000,00 грн. - штраф; 2 089,84 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» в разі невиконання зобовязання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень статей 33, 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону. Згідно роз'яснень, наданих у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Так, згідно роз'яснень, наданих у п. 42 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, право вибору способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями договорів та чинного законодавства надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Як вбачається із вказаних кредитного договору з внесеними до нього змінами та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Будь-які дані про визнання цих договорів в судовому порядку недійсними суду не надавалися. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Суд не приймає доводи відповідача та представника відповідача [PERSON] підприємства ЮРИДИЧНА ФІРМА "СІМ'Я" - [PERSON], так як відповідачі були ознайомлені з умовами договору та не висували будь-яких претензій, щодо його змісту, отже вони були згодні з усіма його умовами, а на даний час просто намагаються уникнути відповідальності за невиконання своїх зобов'язань по вищевказаному кредитному договору. Будь-яких належних доказів у спростування позовних вимог позивача відповідачами суду не надано, як не надано доказів існування заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved