Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У березні 2015 року ТОВ "Арт Фінанс" предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору фінансового кредиту №0114040102 від 01 квітня 2014 року відповідач отримав цього дня кредит в сумі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,99% за кожен день користування кредитом, строком повернення не пізніше 17 квітня 2014 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість і чим істотно порушені умови договору, тому позивач просив суд розірвати договір фінансового кредиту №0114040102 від 01 квітня 2014 року, укладеного між ТОВ "Арт Фінанс" та [PERSON]; стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 17 березня 2015 року в сумі 15570,20 грн., яка складається з тіла кредиту - 2000,00 грн., процентів - 361,80 грн., пені - 13259,40 грн., а також стягнути сплачені судові витрати в сумі 243,60 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, у поданій заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року ТОВ "Арт Фінанс" та [PERSON] укладений договір фінансового кредиту №0114040102 (а.с.-7) за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, кредитор надає позичальнику кредит в сумі 2000,00 грн. на строк в 16 днів зі сплатою за користування коштами 0,99% за кожний день користування від суми кредиту (п.1.1, 1.2, 1.3 договору). Відповідач, отримавши 02 квітня 2014 року через касу кошти в сумі 2000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 02 квітня 2014 року (а.с. 9), зобов'язалася повернути товариству кредит у строк на 16 днів до 18 квітня 2014 року, сплатити проценти за його користування в розмірі 0,99% за кожний день користування коштами, здійснивши повернення кредиту одноразовим платежем 2512,00 грн. (п.1.2, 1.3, 1.4, 2.2, 2.3, 3.1). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до ст. ст.1048, 1056-1 цього Кодексу України. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.4), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останньою не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України після 02 квітня 2014 року не сплачувала тіло кредиту і з порушенням ст. 529 ЦК України відступила від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 17 березня 2015 року прострочила виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 2000,00 грн. та відсотків в сумі 316,80 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п.6.1 у разі прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів за ним, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від загальної суми кредиту за кожен день прострочення виконання. За перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п.6.1 договору відповідач зобовязаний сплатити за порушення строків платежів пеню за період з 18 квітня 2014 року по 17 березня 2015 року в розмірі 13253,40 грн. Крім того, за ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Так, за розгляду справи судом встановлено, що відповідачем як позичальником взагалі не виконувались відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України умови кредитного договору, визначені ст. 1054 ЦК України та самим договором про повернення кредиту та сплати процентів за його користування, а відтак, належить дійти висновку про істотне порушення договору позичальником, у зв'язку з чим вимоги позивача про розірвання договору фінансового кредитування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved