Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами до Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 16380 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.. У обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 16 січня 1986 року працював у відповідача помічником машиніста тепловозу. 24 жовтня 1988 року його переведено на посаду машиніста тепловозу, на якій працював до 13 лютого 2002 року , про що у трудовій книжці є відповідний запис.. Згідно зі ст.. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом , що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 3 січня 2011 року йому виповнилось 55 років. Наприкінці 2010 року він звертався до керівництва цеху , а потім і заводу з проханням видати йому довідку для призначення пенсії відповідно до списку №2. Проте йому відмовили, з посиланням на те,що професія машиніста тепловозу не входить до списку №1,№2, що дає право на пільгову пенсію. 16 березня 2011 року він звернувся до управляючого санацією за отриманням довідки, але йому на цей раз письмово відмовлено. 27 вересня 2011 року він повторно звернувся до управляючого санацією, посилаючись на норми ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Постанову Кабінету Міністрів №583 від 12 жовтня 1992 року, щодо призначення пенсії за вислугу років. Проте на цю заяву йому не надали відповіді, а видали довідку про середній заробіток. Після наполягань 16 листопада 2011 року йому видали довідку за підписом керуючого санацією де знову йому відмовлено. Мотивували відмову розукомплектованістю, нібито, тепловозу на якому він працював, відсутністю атестації робочого місця, не тим міністерством , яке має право надавати пенсії за вислугу років, відсутністю коштів у підприємства навіть на заробітну плату і таке інше. Тобто , керівництво підприємства навмисно не видавало йому довідку , чим йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв,язку із чим він змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. За рішенням суду відповідача зобов,язано видати йому довідку про стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Таким чином було визнано неправомірними дії відповідача - керівництва Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" у зв,язку із відмовою у видачі довідки. Завод виконав рішення суду, йому видана довідка і призначена пенсія, але лише з 2 липня 2012 року у розмірі 910 грн.. Внаслідок неправомірних дій відповідача , він на протязі 18 місяців не отримував належну йому відповідно до закону пенсію і йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі - 910 грн.х 18 = 16380 грн. Крім того йому завдана моральна шкода. З огляду на те, що його колега, з яким він пропрацював біля 10 років , отримав пенсію без жодних ускладнень, відмову йому в його праві , він сприймає як знущання, що завдало морального і фізичного болю - боліла голова, підвищувався тиск та інше. Він не міг належним чином себе забезпечити їжею, ліками, адже роботу яку йому вдалося отримати тимчасово оплачували по мінімуму. Моральну шкоду завдано йому неправомірними діями відповідача, він оцінює в 10 000 грн.. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і надали пояснення аналогічні вищевикладеним. Представник позивача позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити, зазначав, що [PERSON] працював на ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка з 16 січня 1986 року по 13 лютого 2002 року. 27 вересня 2011 року звернувся з заявою на підприємство про надання йому довідки щодо призначення йому пенсії за вислугу років. Листом №30/88 від 16 листопада 2011 року ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка надано відповідь [PERSON] і відмовлено в наданні довідки. 10 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова для вирішення спірного питання. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2012 року ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка було надано довідку [PERSON] від 21 червня 212 року №30 зп про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років. Таким чином , на думку відповідача , ними не спричинено матеріальну шкоду [PERSON] . В підтвердження позову про стягнення моральної шкоди , позивач не надав жодного доказу, його твердження є необґрунтованими. Суд, вислухавши прояснення учасників процесу,дослідивши матеріали справи, вважає, позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено і не оспорюється представником відповідача, що [PERSON] працював на ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка з 16 січня 1986 року по 13 лютого 2002 року, що підтверджується копією трудової книжки. 16 березня 2011 року позивач звернувся до відповідача у письмовому вигляді з проханням надати йому довідку , яка підтверджує його працю у якості машиніста тепловозу та помічника машиніста тепловозу та право на пенсію за вислугу років. Як вбачається з відповіді ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка від 5 квітня 2011 року №30/27 , у видачі такої довідки позивачу відмовлено. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2012 року, яке набрало чинності, ДП «ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка» зобов,язано видати [PERSON] довідку про його стаж роботи, який дає право на призначеннятпенсії за вислугу років відповідно до ст.. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». На виконання вимог зазначеного рішення позивачу відповідачем 21 червня 2012 року видано довідку №30 зп про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років і , як вбачається із інформації, яка видана Управлінням ПФУ у Харківському районі Харківської області № 1576-02/24 від 27.06.2013 року [PERSON] з 01.06.2013 року довічно отримує пенсію за вислугу років у розмірі 910 грн.27 коп. ( а.с.144). Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода ,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала. Суд вважає, що у результаті неправомірної відмови відповідача у видачі позивачу довідки про стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, він недоотримав пенсію. Суд, з урахуванням положень ч.1 ст.. 60 ЦПК України, вважає, доведеним факт щодо порушення відповідачем прав позивача, відмовою у видачі довідки саме з квітня 2011 року, оскільки письмову відповідь з відмовою він отримав 05.04.2011 року, доказів, щодо звернення з такими вимогами до відповідача раніше суду не надано. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON]у частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково,стягнути у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12743,78 грн. за 14 місяців, ( з квітня по грудень 2011 року та з січня по травень 2012 року), а саме 910 грн. х 14= 12.743 грн.98 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає : 1/ у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я ; 2/ у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3/ у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4/ у принижені честі та гідності фізичної особи а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, доведеним завдання позивачу моральної шкоди, яка, на думку суду, є дещо завищеною і з урахуванням конкретних обставин справи , вважає за необхідне задовольнити вимоги в цій частині частково у розмірі 1400 грн, з урахуванням того, що позивач людина працездатного віку, але проживає один, не міг належним чином забезпечити себе їжею та ліками. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: partial