Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

22.06.2020 р. позивач звернулась з позовом до суду, в якому просить відносно неї - [PERSON] , [INFO] , позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідачів аліменти на її утримання в розмірі по 3000 грн. з кожного щомісячно. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідачі є її біологічними батьками, але свідомо самоусунулися від її виховання та утримання. Так, за рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.11.2010 року позивач залишилась проживати разом з батьком. З 20.01.2010р. по 21.08.2019 р. відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу в будинок батька переїхала його нова цивільна дружина з дітьми від попередніх шлюбів. З цього часу відносини позивача з батьком значно погіршились. 23.04.2020 р. відповідач-1 [PERSON] викликав таксі, погрузив речі позивача та відправив її до колишньої дружини - [PERSON] до м.Миколаїва. Того ж дня він зняв з реєстрації позивача за місцем спільного проживання в м.Херсоні та написав нотаріально завірену заяву про відсутності заперечень щодо бажання неповнолітньої доньки проживати разом з [PERSON] , хоча такого бажання позивач не виявляла. [PERSON] звернулась за допомогою до рідної матері - [PERSON] , однак остання також не виявила бажання брати участь у вихованні та утриманні доньки. Ухвалою Ленінського районного суду від 24.06.2020 року матеріали цивільної справи передані до Херсонського міського суду Херсонської області Ухвалою суду від 31.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідач-1 [PERSON] до суду надав відзив, в якому заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі. Зазначив, що позивач самостійно знялась з реєстраційного обліку та виявила бажання проживати в м.Миколаїві з [PERSON] , яка в свою чергу маніпулює ним за допомогою доньки. Відповідач-2 [PERSON] до суду надала відзив, відповідно до якого позов визнала частково: в позовних вимогах про позбавлення її батьківських прав просила відмовити, щодо стягнення аліментів - визнала в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину 6-18 років в твердій грошовій сумі 1200 грн. У відзиві зазначила, що з 2007 року відповідач [PERSON] не дозволяв їй бачитися з донькою. Три роки вона боролася за право брати участь у вихованні доньки, однак, згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 17.11.2010 року встановлено місце проживання доньки разом з батьком. Рішення про встановлення побачень з донькою [PERSON] не виконував та створював різні перепони для цих побачень. В серпні 2018 року її розшукала [PERSON] і вона почала таємно для відповідача [PERSON] зустрічатися з донькою. В травні 2019 року [PERSON] захотіла таємно переїхати до матері, однак [PERSON] сказала, що донька зможе до неї переїхати тільки, якщо вони підуть "офіційним шляхом". Пізніше вона довідалась, що [PERSON] відправив [PERSON] на таксі в м.Миколаїв до колишньої мачухи. Забрати доньку до себе жити відповідач-2 поки не готова, але буде допомагати матеріально, як тільки влаштується на роботу. Її дуже засмучує, що відношення доньки так і не стало до неї теплим та близьким, а також те, що вона просить стягнути з неї аліменти в такій же сумі , як і з батька, який є дуже забезпеченою людиною, в той час як у неї на утриманні є ще одна донька і відсутній стабільний дохід. Ухвалою суду від 09.02.2021року до участі у справі залучено виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради (служба у справах дітей) в якості третьої особи та закрито підготовче провадження у справі. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Також позивач була допитана в якості свідка та пояснила суду, що проживала разом з батьком до 15-річного віку. Своєю матір`ю вважає [PERSON] , з якою батько розлучився в 2019 році. 21.04.2020 р. батько поїхав до м.Дніпро і вона телефонувала до соціальних служб зі скаргами на домашнє насилля зі сторони батька та його нової співмешканки. 23.04.2020 р. батько вимагав, щоб вона написала йому розписки на отримання грошових коштів за те, що отримувала в подарунок книги. Потім повіз її та примусово зняв з реєстрації, а також у нотаріуса написав заяву про відсутність заперечень щодо її проживання разом з колишньою мачухою. В той же день викликав таксі та разом з речами відправив в м.Миколаїв до [PERSON] 04.09.2020 р. вона була поміщена до КЗ ХОР "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей". З того часу батько на зв`язок з нею не виходить. Щодо біологічної матері пояснила, що вперше після того як її батьки розлучилися, вона її зустріла у 14-річному віці. Відповідача-2 розшукала [PERSON] і вони почали таємно для відповідача-1 [PERSON] зустрічатися. Анастасія казала, що хоче проживати разом з нею, але біологічна мати просила зачекати, бо їй "не дозволяє здоров`я та грошові кошти". Також підтвердила, що у неї був конфлікт з [PERSON] , але вона визнала свою провину. Наразі позивач проживає в соціальній квартирі Херсонського благодійного фонду "Мій дім" та навчається в ДНЗ "Херсонське вище професійне училище сервісу та дизайну". Відповідач-1 був повідомлений про розгляд справи належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав. Відповідач-2 та її представник заперечували щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . При визначенні розміру аліментів просили врахувати відсутність доходу у відповідача-2 та наявність ще однієї доньки на утриманні. Також [PERSON] була допитана в якості свідка та пояснила суду, що коли доньці було 3,5 роки, колишній чоловік [PERSON] вигнав її з дому і їх спілкування було припинено. Три роки вона судилась з відповідачем-1, однак місце проживання доньки було визначено разом з батьком. Зустрічі за рішенням суду матері з донькою не відбувались. Після цього їх перша зустріч відбулась, коли [PERSON] виповнилося 14 років за сприяння [PERSON] . Донька хотіла втекти від батька, але [PERSON] просила зачекати, щоб законним методом забрати її до себе жити. Потім у неї з донькою виник конфлікт, але пізніше [PERSON] вибачилась за свою поведінку. Забрати жити до себе доньку вона не може, оскільки за рішенням суду її місце проживання визначено разом з батьком, сама ж вона до суду з вимогою про встановлення місця проживання доньки з матір`ю не зверталась.Вважає, що [PERSON] звернулась до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав для отримання статусу, який дозволить їй безкоштовно навчатися в університеті. В судових дебатах заявила, що вона стала жертвою власної порядності, а від доньки вона "відрікається". Представник третьої особи виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради (служба у справах дітей) Д.Антоненко в судовому засіданні позов просила задовольнити з підстав, зазначених у висновку про можливість позбавлення батьківських прав відповідачів. Також зазначила, що питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачів вперше було винесено на засідання комісії з питань захисту прав дитини 10.03.2021 р., на яке батьки не з`явилися, надавши письмові пояснення з категоричним запереченням щодо позбавлення їх батьківських прав. Виконавчим комітетом неодноразово (23.03.2021 р., 07.06.2021 р., 23.07.2021 р.) обом батькам направлялись листи з проханням надати письмові пояснення щодо свого батьківського бачення майбутнього доньки [PERSON] . На перше звернення відповідачі надали письмові пояснення з категоричним запереченням щодо позбавлення їх батьківських прав відносно доньки, проте не зазначили свого бачення подальшої долі [PERSON] та участі в її утриманні. Повторні звернення органу опіки та піклування були проігноровані. Службою направлено звернення до відповідачів з пропозицією пройти сімейну медіацію. За інформацією адвоката позивача [PERSON] мати відмовила доньці в питанні щодо обрання медіатора, а батько заблокував [PERSON] у засобах зв`язку. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради до суду не з`явився, надав заяву про відсутність можливості надати висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав відповідачів, оскільки позивач та відповідачі проживають в м. Херсоні. Представник третьої особи прокуратури Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 06.05.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Херсона, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . 18.11.2005 р. шлюб, укладений між відповідачами, було розірвано і [PERSON] залишилась проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.11.2010 року встановлено місце проживання доньки разом з батьком. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради [PERSON] 23.04.2020 р. знята з місця проживання за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання у м. Миколаїв. Згідно заяви компетентним органа, яка була завірена 23.04.2020 року приватним нотаріусом ХМНО Куницею В.В., відповідач-1 повідомив про обізнаність наміру та бажання неповнолітньої доньки проживання разом з [PERSON] та про відсутність заперечень щодо цього. Згідно листа служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 29.04.2020 р. за інформацією Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області до поліції звернулась[PERSON] , яка повідомила, що 23.04.2020 р. до неї з м.Херсону на таксі з речами приїхала неповнолітня [PERSON] . Зі слів дитини, батько зняв її з реєстрації місця проживання, викинув її з будинку з речами. З матір`ю [PERSON] не спілкувалася. На даний момент наявне чітке порушення прав неповнолітньої [PERSON] . Дані обставини також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . Згідно листа Херсонського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 08.02.2021 за №01-19/204 під час неодноразових робочих візитів за місцем проживання відповідачів фахівця із соціальної роботи Центру вдома нікого не було. [PERSON] та [PERSON] залишено повідомлення про візит із контактною інформацією Центру. Відповідачі на телефонні дзвінки не відповідали. 08.02.2021 р. спеціалістом Центру здійснено телефонний запит до КЗ ХОР "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" та з`ясовано, що неповнолітня [PERSON] продовжує перебувати в установі. Дівчинку ніхто не відвідує та не цікавиться її життям. Наразі відсутня можливість здійснити оцінку потреб відповідачів, оцінити рівень їх батьківського потенціалу та охопити соціальними послугами за потребою. Згідно Висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 30.09.2021 р. орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У відповідності зі ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) та у статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства», згідно з якими регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини 4 статті 10 ЦПК та Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (пункт 135 рішення ЄСПЛ від 06.07.2010 у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland»; пункт 77 рішення ЄСПЛ від 11.10.2017 «M.S. v. Ukraine»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Mamchur v. Ukraine»). У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). У цій справі ЄСПЛ, звертаючись до усталеної прецедентної практики щодо статті 8 Конвенції, наголосив також на необхідності визначити, чи була особа, позбавлена батьківських прав, залучена до процесу в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів (пункт 56 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»; пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Elsholz v. Germany»; пункт 119 рішення ЄСПЛ у справі «P., C. and S. v. The United Kingdom»; пункт 91 рішення ЄСПЛ у справі «Venema v. the Netherlands»). Суд вважає, що відповідачі повністю та свідомо самоусунулися від виховання та утримання доньки, що підтверджується дослідженими доказами у справі. Незважаючи на те, що відповідач-2 на певному етапі життя намагалася спілкуватися з донькою, але колишній чоловік чинив їй в цьому перешкоди, що підтверджується також показами свідка [PERSON] , з моменту подачі позивачем позову до суду і до ухвалення рішення у справі [PERSON] не виявила бажання приймати участь у вихованні доньки та її утриманні. Біологічна мати дівчинки, маючи у власності дві квартири, не запропонувала [PERSON] переїхати до неї та не звернулась до суду з вимогою про встановлення місця проживання доньки разом з нею, хоча мала для цього достатньо часу. Навпаки, як обґрунтування не виконання цього, відповідач-2 вказала, що не бажає нести кримінальну відповідальність за можливі правопорушення доньки. Батько позивача також заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, однак теж не виявляв жодної ініціативи приймати участь у вихованні доньки, про що також свідчать його неодноразові заяви про розгляд справи без його участі та відсутність будь-якого зв`язку з [PERSON] . Враховуючи всі докази у їх сукупності суд приходить до висновку за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до їх доньки [PERSON] , саме такий захід буде необхідним у демократичному суспільстві для максимального забезпечення прав дитини. Окрім цього, відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наявність нерухомого та рухомого майна у відповідачів, наявність інших утриманців, а також стан їх здоров`я, суд вважає доцільним частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів аліментів на її утримання, а саме: стягнути з відповідача-1 аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, а з відповідача-2 - у розмірі 1250 грн. щомісячно. Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial