Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву обґрунтовує тим, що вона народилась та була охрещена у римо-католицькій парафії на території сучасної Республіки Польща. У своїй заяві вказує, що вона і вся її сім'я є поляками, вони завжди проживали і працювали на польській землі, сповідували католицьку віру, відвідували польський костел, святкували всі польські свята, дотримувалися польських традицій та обрядів, між собою спілкувалися лише на польській мові. Заявниця зазначає, що її предки мали великі земельні угіддя на території Республіки Польща на яких працювала уся родина. Однак, її сім'я зазнала репресій з боку комуністичної влади СРСР, внаслідок чого їх було примусово виселено на територію Тернопільської області УРСР. Під час зазначеного переселення, вони покинули власний будинок, земельні ділянки, залишивши там свій побут, втративши документи і більшість речей домашнього вжитку. У зв'язку з переслідуванням національних меншин з боку радянської влади, сім'я ретельно приховувала справжнє польське походження. На підтвердження вказаних в заяві обставин, заявниця долучила відповідні докази. Окрім цього, заявниця зазначила, що встановлення факту національної ідентичності їй необхідно для підтвердження польського походження її роду, набуття і реалізації особистих немайнових та майнових прав, відновлення національних традицій своєї сім'ї, поновлення польської національності. Просить суд встановити юридичний факт належності її до польської національності, встановити факт неправильності актового запису та внести в нього відповідні зміни. Заявниця в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила,представник заявниці подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення вказаної заяви. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 року, наведений у ст. 256 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним, суд може встановлювати і інші факти, які мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадян захищаються судом. Статтями 269-273, 301 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, і що фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливості ознайомлення з ним інших осіб. Відповідно до ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 7.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» зазначено, що при розгляді таких справ слід враховувати, що в актових записах про народження повинні міститись відомості про національність батьків, а якщо їх не було внесено чи неправильно зазначено то такий актовий запис має бути доповнено відповідно до рішення суду. Питання щодо національності батьків, суд вирішує на підставі письмових та інших доказів. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON], народилась [INFO] року у с. Забіла Любачівського повіту Підкарпатського воєводства Республіки Польща (а.с. 7,12-13), а 19 лютого 1939 року її було охрещено у римо-католицькій парафії с. Воля Олешицька Любачівського повіту Підкарпатського воєводства Республіки Польща (а.с. 14-15). Також судом встановлено, що батьки, а також дідусь заявниці були поляками і мали у власності декілька земельних ділянок на території с. Старі Олешичі Любачівського повіту Підкарпатського воєводства Республіки Польща (а.с. 16-27). Також встановлено, щл у жовтні 1945 року сім'я [PERSON] (а саме: батьки заявниці - [PERSON] та [PERSON], рідні брати заявниці - [PERSON], [PERSON] і [PERSON], рідна сестра заявниці [PERSON], а також бабця заявниці - [PERSON]) була примусово евакуйована зі [ADDRESS] на територію Української РСР (а.с. 12-13). Судом також встановлено, що 19 листопада 1960 року, заявниця вийшла заміж за [PERSON], який також народився і виріс у с. Гломче Саноцького повіту Підкарпатського воєводства Республіки Польща (а.с. 11). Однак, зважаючи на переслідування національних меншин та значного тиску радянської влади, заявниця та її сім'я ретельно приховували своє польське походження, з метою уникнення репресій у свідоцтві про одруження національність заявниці було вказано "українка", а не "полька". Також встановлено, що 05 грудня 2014 року на адресу Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла заява [PERSON] від 27 листопада 2014 року, посвідчена секретарем Глибочецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області - Молчановою М.Й. У вказаній заяві [PERSON], який є рідним братом заявниці, підтвердив вищевикладені обставини і факт належності [PERSON] до польської національності. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявниця є полячкою за національністю, а отже заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає до часткового задоволення. При цьому позов в частині встановлення факту неправильності запису № 23 від 19 листопада 1960 року, складений виконавчим комітетом Глибочецької сільської Ради депутатів трудящих Борщівського району Тернопільської області, у книзі записів актів громадянського стану про одруження [PERSON] та [PERSON] щодо української національності [PERSON] не піддлягає до задоволення. Так як ЦПК України не передбачено ні такого способу захисту цивільного права ні встановлення такого факту.

Outcome: partial