Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

25.09.2015 року позивач ПАТ БК "Правекс-Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтував тим, що 29.02.2008 року між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк", та [PERSON] (далі відповідач-1) було укладено Кредитний договір №5259-001/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу-1 грошові кошти в сумі 43750,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,49% річних для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Відповідач-1 зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 521 грн. щомісяця до 10-го числа наступного місяця, а також відсотки за користуванням кредитом. Проте станом на 17.06.2015 року через неналежне виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань утворилася заборгованість у загальному розмірі 99334,00 грн., у тому числі заборгованість за кредитом - 33326,84 грн., заборгованість за процентами - 23656,22 грн., неустойка (пеня) за кредитом - 22464,56 грн., неустойка (пеня) за процентами - 19886,38 грн. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань відповідачем -1 за кредитним договором між позивачем та [PERSON] (відповідач-2) укладено договір поруки №5259-001/08Р від 29.02.2008 року (далі - Договір поруки 1), а також між позивачем та [PERSON] (відповідач-3) укладено договір поруки №5259-001/08Р від 29.02.2008 року (далі - Договір поруки 2), згідно яких відповідач-2 та відповідач-3 взяли на себе зобовязання щодо солідарної відповідальності перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником (відповідачем-1) за Кредитним договором. Тому позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ БК "Правекс-Банк" заборгованість за кредитним договором №5259-001/08Р від 29 лютого 2008 року в сумі 99334,00 грн. та в порядку розподілу судових витрат стягнути з [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в сумі 1490,01 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав і просив задовольнити позов в повному обсязі. Додатково пояснив, що 21.04.2010 року між ПАТ КБ "Правекс-Банк" та відповідачем-1 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5259-001/08Р від 29 лютого 2008 року з Додатком 1 до нього, яким визначено новий графік платежів за кредитними зобов'язаннями починаючи з жовтня 2010 року. Після укладення даного договору відповідач-1 здійснювала платежі по погашенню процентів, хоча і нерегулярно. Останній платіж нею було здійснено 02.07.2013 року. У зв'язку з порушенням строків оплати щомісячних платежів по кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, була нарахована неустойка (пеня) за весь час прострочки. Вважає, що банком не порушено строків позовної давності на звернення з даним позовом до суду. Відповідач-1 [PERSON], в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її інтереси в судовому засіданні представляють [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності (а.с.71). Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи,про причини своєї неявку суд не повідомив. Відповідач-3 [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її інтереси в судовому засіданні представляє [PERSON] на підставі довіреності (а.с.59). Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, але в судових дебатах заявили, що визнали частково, пояснили, що Відповідач-1 дійсно уклала кредитний договір з позивачем, отримала грошові кошти та добросовісно виконувала свої зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів по поверненню кредиту та процентів. Але через певні труднощі у листопаді 2009 року припинила погашати кредит. Вважають що з цього моменту почався перебіг строку позовної давності. Оскільки з даним позовом банк звернувся тільки у вересні 2015 року, тобто після спливу визначеного в законі трирічного строку позовної давності, просили суд застосувати ст.267 ЦПК України та відмовити в позові через пропуск позивачем строку позовної давності. Крім того, просили застосувати спеціальну позовну давність в один рік до стягнення пені. Крім того, просили визнати нікчемним пункт 1.3 договорів поруки та відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо солідарної відповідальності поручителів, оскільки [PERSON] укладаючи з відповідачем-1 договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5259-001/08Р від 29 лютого 2008 року з Додатком 1 не повідомили про це поручителів (відповідачів 2 та 3), а даним договором було збільшення обсяг зобов'язання відповідача-1. Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, вивчивши письмові докази по справі, оглянувши оригінали кредитного договору та договорів поруки, договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору з додатками до цих договорів, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк"(далі - позивач) та [PERSON] (далі відповідач-1) було укладено Кредитний договір №5259-001/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу-1 грошові кошти в сумі 43750,00 грн. на строк з 28.02.2008 по 28.02.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,49% річних для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Відповідно до п. 4.4 та п.4.5 Кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 521 грн. щомісяця до 10 числа наступного місяця та відсотки за користування кредитом щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місця, наступного за місяцем нарахування відсотків. Пунктом 10.1 Кредитного договору передбачено відповідальність позичальника за невиконання та неналежне виконання взятих на себе зобовязань по цьому Договору, а саме за порушення зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. (а.с.12-19). Сторонами Кредитного договору був узгоджений графік погашення кредиту (а.с.20-22). 21 квітня 2010 року з метою проведення реструктуризації заборгованості відповідача-1 за кредитним договором між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5259-001/08Р від 29.02.2008 року, відповідно до якого пунктом 1.1. встановлено новий графік погашення кредиту, а саме позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №1 до цього Договору. При цьому не змінилася сума боргу, що залишилася на час укладення даного договору, термін, на який видавався кредит, відсотки за користування кредитом тощо. (а.с.99-101). Відповідно до Додатку 1 до згаданого вище договору встановлено графік погашення заборгованості за кредитом, при цьому в період з травня по вересень 2010 року позичальнику надано відстрочку, а платежі мали здійснюватися щомісяця починаючи з жовтня 2010 року по лютий 2015 року (а.с.100). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено судом позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, а відповідач-1 допустив прострочення виконання зобов'язання як по сплаті основного боргу та і по сплаті відсотків, в результаті чого утворилася заборгованість. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №5259-001/08Р від 29.02.2008 заборгованість відповідача-1 станом на 17.06.2015 складає 99334,00 грн., яка складається з: - заборгованості по кредиту - 33326,84 грн., - заборгованості по нарахованим відсоткам - 23656,22 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 22363,54 грн., - пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 19886,38 грн. З даного розрахунку та з виписки банку за особовим рахунком вбачається, що відповідач-1 допустила прострочення виконання зобов'язання по сплаті основного боргу за кредитом починаючи з березня 2010 року, а останній платіж відповідач-1 здійснила 02.07.2013 року, сплативши 1000 грн. в рахунок погашення утвореної заборгованості по відсоткам. (а.с.9-11, 117-233). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Для окремих видів вимог, відповідно до ст. 258 ЦК України, законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем-1 зобов'язання за кредитним договором виконуються з порушенням умов, щодо строків погашення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом. Відповідач-1 допустила прострочення погашення цих платежів, що призвело до утворення заборгованості як по сплаті основного боргу за кредитом, так і по сплаті відсотків. Сума заборгованості, що утворилася на день розрахунку, а саме на 17.06.2015 року в розмірі 56983,06 грн. підтверджується письмовими доказами по справі, представники відповідача-1 в судовому засіданні не заперечували проти правильності розрахунку суми заборгованості по кредиту. Заперечуючи проти правильності нарахованих відсотків представники відповідача не надали суду належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості позивача в частині нарахованих відсотків. При цьому суд не бере до уваги заяву представників відповідача-1 щодо пропущення позивачем строку позовної давності та посилання на те, що перебіг позовної давності розпочався 11.11.2009 року, оскільки таке твердження не знайшло свого підтвердження в судовому засідання та спростовуються доказами в справі. Так, відповідно до розрахунку заборгованості та виписки банку за особовим рахунком вбачається, що порушення строків внесення платіж відповідач-1 почав допускати з листопада 2009 року, але останній платіж відповідачем-1 було здійснено 02.07.2013 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 25.09.2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Крім того, поведінка відповідача-1 щодо укладення 21.04.2010 року договору про внесення змін і доповнень до Кредитного договору, а також здійснення платежів в рахунок погашення процентів до липня 2013 року включно, свідчить про те, що відповідач-1 визнала свій борг перед банком, а тому суд вважає, що в результаті таких дій відповідача-1 відбулося переривання перебігу позовної давності. Отже суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а саме за кредитом в сумі 33326,84 грн. та за процентами в сумі 23656,22 грн., підлягає задоволенню. Одночасно з цим, суд вважає, що заява представників відповідача-1 щодо застосування спеціальної позовної давності щодо вимоги про стягнення пені обґрунтована та підлягає задоволенню. Так, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 17.06.2015 року в результаті простроченої заборгованості за кредитом в період з жовтня 2010 по червень 2015 року нарахована пеня в сумі 22656,22 грн. В результаті простроченої заборгованості за відсотками в період з березня 2010 по червень 2015 року нарахована пеня в сумі 19886,38 грн. (а.с.11). Оскільки згідно зі ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені встановлено спеціальна позовна давність в один рік, то вимоги позивача щодо стягнення з відповідача-1 пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків підлягають частковому задоволенню, а саме за один рік, тобто за період з вересня 2014 року по день розрахунку заборгованості, так як з позовом до суду позивач звернувся в вересні 2015 року, тобто в сумі 7714,79 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту та 5591,59 грн. - за несвоєчасне повернення відсотків. Крім того, судом встановлено, що з метою забезпечення кредитного договору №5259-001/08Р від 29.02.2008, між позивачем та [PERSON] (відповідачем -2) укладено договір поруки №5259-001/08Р від 29.02.2008 (договір поруки-1) (а.с.23-24). З метою забезпечення кредитного договору між позивачем та [PERSON] (відповідачем-3) укладено договір поруки №5259-001/08Р від 29.02.2008 (договір поруки-2) (а.с.25-26). З матеріалів справи, а саме зі свідоцтва про шлюб, рішення суду та ксерокопії паспорту вбачається, що [PERSON] в результаті укладення шлюб змінила прізвище на "Нежинську", після розлучення та укладення повторного шлюбу змінила прізвище на "Коваленко" (а.с.94-97) Згідно з пунктом 1.2. кожного з цих договорів поруки кожен з поручителів взяв на себе зобовязання щодо солідарної відповідальності перед позивачем за виконання зобов'язань [PERSON] (відповідач-1), що випливає з Кредитного договору№5259-001/08Р від 29.02.2008 та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 28.02.2015 року у розмірі 43750 грн. та будь якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання. забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не передбачено договором поруки. Особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Виходячи з викладеного суд вважає, що відсутні підстави для солідарного стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором, оскільки це не узгоджується з вимогами ст.554 ЦК та умовами договорів поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності. Тому суд вважає, що оскільки відповідач-2 та відповідач-3 уклали різні договори поруки з позивачем, то вони окремо кожен мають нести солідарну відповідальність з [PERSON] (відповідач-1) перед позивачем. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів, щодо припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України через зміну зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, оскільки таке твердження не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5259-001/08Р від 29.02.2008 року, укладеного 21 квітня 2010 року з метою реструктуризації заборгованості між позивачем та відповідачем-1 встановлено новий графік погашення кредиту. При цьому не відбулося збільшення обсягу відповідальності позичальника та поручителів, оскільки не змінилася сума боргу, що залишилася на час укладення даного договору, термін, на який видавався кредит, відсотки за користування кредитом тощо. (а.с.99-101). Таким чином, суд вважає, що відповідачі 2 та 3 мають нести солідарну відповідальність з відповідачем-1 за порушення ним зобов'язання за кредитним договором в частині стягнення з них на користь позивача суми заборгованості за кредитом, процентами та нарахованої пені в загальній сумі 70289,44 грн., тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжних доручень від 27.08.2015 року та від.14.09.2015 року (а.с.7,8) позивачем сплачено судовий збір в сумі 1490 грн. Оскільки позовні вимоги судом задоволено частково, то судові витрати понесені позивачем мають бути стягнуті з відповідачів пропорційно до задоволених вимог в сумі 1054 грн., або по 351,33 грн. з кожного.

Outcome: partial