Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним частково Розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 232-р-08 від 15 квітня 2008 року та визнання недійсним Державного акту на право власності на землю виданого на ім'я [PERSON], посилаючись на те, що 08 грудня 2006 року відповідачка [PERSON] була введена до складу членів ФГ «Володар - Д». 20 лютого 2007 року відповідачка разом із іншими членами ФГ «Володар - Д» подала до Магдалинівської райдержадміністрації заяву про передачу у приватну власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих у користування Фермерському господарству «Володар - Д». Розпорядженням голови райдержадміністрації № 151-р-07 від 01 березня 2007 року було надано дозвіл на складання проекту відведення земельних ділянок громадянам - членам фермерського господарства, в тому числі і відповідачці. На підставі даного розпорядження на земельну ділянку відповідача була виготовлена технічна документація. Розпорядженням голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 232-р-08 від 15 квітня 2008 року була затверджена технічна документація землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю та надано у власність членам фермерського господарства, в тому числі і відповідачу земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) та на підставі даного розпорядження відповідачем [PERSON] отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 918357, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010812300739 від 29 грудня 2008 року. В листопаді 2011 року відповідачка [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] звернулась до Магдалинівського РВ ГУМВС із заявою, в якій поставила питання про незаконне виготовлення на її ім'я Державного акту про право власності на землю. При перевірці даної заяви працівниками міліції та прокуратури було встановлено, що первинна документація про прийом відповідачки в члени господарства, про розпаювання земель ФГ «Володар - Д» замість відповідачки оформлялася і підписувалася батьком її чоловіка [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO]. При таких обставинах позивач вважає, що Розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 232-р-08 від 15 квітня 2008 року в частині затвердження технічної документації землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на ім'я [PERSON] та в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), а також і виданий на ім'я [PERSON] на підставі даного розпорядження Державний акт на право власності на землю серії ЯЖ № 918357 від 29 грудня 2008 року є недійсними з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство» членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім'ї інші члени сім'ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту. Відповідно до ст.31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатись із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Відповідно до ст. 32 ЗК України, ч 5. ст.7, ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). Статтею 118 ЗК України передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно якого громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Наведені вище факти свідчать, що при прийомі відповідачки в члени фермерського господарства, а також в процесі приватизації земельної ділянки [PERSON] порушено порядок, передбачений ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство», ст.118 ЗК України, а саме: відсутнє особисте звернення відповідача, особистий підпис установчих та інших документів, пов'язаних з прийомом в члени господарства, процесом виготовлення технічної документації та отримання Державного акту, тому позивач, як голова фермерського господарства "Володар-Д", в зв'язку з порушенням земельних прав фермерського господарства стосовно наданої фермерському господарству земельної ділянки, а саме передачі земельної ділянки відповідачу із земель фермерського господарства "Володар-Д", вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд визнати недійсним розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за № 232-р-08 від 15 квітня 2008 року в частині затвердження технічної документації землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на ім'я [PERSON] та в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки у розмірі 5,4762 га по Оленівській сільській раді Магдалинівського району Дніпропетровської області за рахунок земель Фермерського господарства «Володар-Д» з видачею Державного акту на право власності на землю, а також визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серії ЯЖ № 918357 від 29 грудня 2008 року. У судове засідання представник позивача - Пономаренко О.Л., що діє на підставі довіреності від 01 грудня 2011 року (а.с. 15), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та не заперечував щодо розгляду справи у відсутності належним чином неодноразово повідомленої про час та місце розгляду справи відповідачки [PERSON], яка не з'являється в судові засідання та не надає заяв по поважність причин неприбуття в судові засідання. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи (а.с. 93, 102, 103, 105, 106, 108, 112, 113, 115), а також її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03.02.2014 року (а.с. 52, 53), в останні судові засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. При цьому в раніше проведених судових засіданнях, відповідач та її представник позов не визнали, просили в ньому відмовити, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 24-28), однак відповідачка доповнила, що дійсно нею ніяких заяв та документів щодо заснування ФГ "Володар-Д" та в подальшому отримання на її ім'я Державного акту на земельну ділянку не підписувалось, в зв'язку з чим вона разом зі своїм чоловіком восени 2011 року звертались до правоохоронних органів де було встановлено, що підписи від її імені виконані не нею , а іншою особою, тому дійсно порушено порядок видачі на її ім'я Державного акту, що є порушенням її права на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки і вважає, що ФГ "Володар-Д" створено з порушеннями законодавства і даним позовом голова ФГ "Володар-Д" Десятерик Володимир Вікторович бажає уникнути відповідальності. Представник відповідача Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області - Дубовик А.В., що діє на підставі доручення від 27 листопада 2014 року (а.с. 117), в судове засідання з'явилась, проти задоволення позову не заперечувала, при цьому в раніше проведених судових засіданнях представник відповідача [PERSON], який діє на підставі доручення від 24 травня 2013 року (а.с. 16, 21) пояснив, що за обставин встановлених в судовому засіданні, а саме те, що як пояснила відповідач [PERSON], вона не підписувала жодних документів, які в послідуючому слугували підставою для затвердження земельної документації Розпорядженням голови РДА та в подальшому видача на її ім'я Державного акту на право на землю, прийняття оскаржуваного Розпорядження та видача Державного акту на право власності на землю на її ім'я є неправомірним, оскільки за таких підстав розпорядження не повинні були приймати і в подальшому видавати Державний акт та в зв'язку з чим розпорядження було прийняте він не знає так як на час його прийняття не працював в Магдалинівській РДА. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком відповідачки [PERSON] та дійсно ніяких заяв та своїх підписів ні він не вона не ставили під час заснування ФГ "Володар-Д" та в подальшому оформлення на їх ім'я Державних актів на землю, чим було порушено їх право на безоплатне отримання земельної ділянки саме ними. В зв'язку з чим, вони звернулись до правоохоронних органів та остаточних результатів і висновків по їх заяві до цього часу не має. Суд, вислухавши пояснення представника позивач, відповідача [PERSON] та її представника, представника відповідача, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами та витребувані судом докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 08 грудня 2006 року відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 134) була введена до складу членів ФГ «Володар-Д», відповідно до установчого договору (а.с. 9-11), статуту ФГ "Володар-Д" (а.с. 39-45). 20 лютого 2007 року відповідач [PERSON] разом із іншими членами ФГ «Володар - Д» (а.с. 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 132) подала до Магдалинівської райдержадміністрації заяву про передачу у приватну власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих у користування Фермерському господарству «Володар - Д» (а.с. 133). Розпорядженням голови райдержадміністрації № 151-р-07 від 01 березня 2007 року (а.с. 89) було надано дозвіл на складання проекту відведення земельних ділянок громадянам - членам фермерського господарства, в тому числі і відповідачу, згідно зі списком, що додається до Розпорядження (а.с. 90). На підставі даного розпорядження на земельну ділянку відповідача [PERSON] була виготовлена технічна документація. Розпорядженням голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 232-р-08 від 15 квітня 2008 року (а.с. 6) була затверджена технічна документація землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю та надано у власність членам фермерського господарства, в тому числі і відповідачу [PERSON], земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) та на підставі даного розпорядження відповідачем [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 918357, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010812300739 від 29 грудня 2008 року (а.с. 8). Восени 2011 року відповідачка та її чоловік [PERSON] звернулись до Магдалинівського РВ ГУМВС із заявою, в якій поставили питання про незаконне виготовлення на їх ім'я Державного Акту про право власності на землю. При перевірці даної заяви працівниками міліції та прокуратури було встановлено, що первинна документація про прийом відповідача [PERSON] в члени господарства, про розпаювання земель ФГ «Володар - Д» замість відповідача оформлялася і підписувалася [PERSON], що також повністю підтверджується постановою старшого слідчого СВ Магдалинівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 26 грудня 2011 року про відмову в порушені кримінальної справи № 07111326 відносно [PERSON] по ст. 358 ч.1 КК України (а.с. 5) та постановою помічника прокурора Магдалинівського району Дніпропетровської області Школа С.О. від 25 січня 2011 року про відмову в порушені кримінальної справи відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 367 КК України в зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину (а.с. 3-4). Крім того, у вказаній постанові слідчого про відмову в порушені кримінальної справи від 26 грудня 2011 року, є висновок почеркознавчої експертизи № 137/4 від 18 листопада 2011 року, відповідно до якої підпис на наданому для дослідження установчому договорі про створення фермерського господарства «Володар-Д» від 08 грудня 2006 року навпроти прізвища [PERSON] виконана не нею, а іншою особою. При таких обставинах позивач вважає, що Розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 232-р-08 від 15 квітня 2008 року в частині затвердження технічної документації землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на ім'я [PERSON] та в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) є недійсним, а також є недійсним виданий на підставі цього на її ім'я Державний акт на парво власності на земельну ділянку (а.с. 1, 2). Згідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. У відповідності до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 140 ЗК України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. У відповідності до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Відповідно до ст. 3.Закону України «Про фермерське господарство» членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім'ї інші члени сім'ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту. Відповідно до ст.31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатись із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Відповідно до ст. 32 ЗК України, ч 5. ст.7, ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). Статтею 118 ЗК України передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно якого громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Також, при розгляді даного спору пов'язаного із земельними правовідносинами, суд враховує «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за перше півріччя 2013 р щодо спорів, що виникають із земельних правовідносин», згідно яких у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Аналіз абз. 1 п. 12 розд. Х «Перехідні положення» ЗК України з урахуванням ч. 2 ст. 19 Конституції України дає підстави для висновку про те, що й державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним. Отже, висновок про те, що визнання державного акта на право власності на земельну ділянку не передбачено законодавством, суперечить наведеним нормам закону (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч. 1 ст. 116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, передбачених цим Кодексом або за результатами аукціону. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, - недійсним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2013 р. № 6-14цс13). Судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Статтею 140 ЗК України визначено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку, а не коли особа набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 р. у справі № 6-57цс13). Наведені вище факти свідчать, що при прийомі відповідачки в члени фермерського господарства, а також в процесі приватизації земельної ділянки [PERSON] порушено порядок, передбачений ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство», ст.118 ЗК України, а саме: відсутнє особисте звернення відповідача, його особистий підпис установчих та інших документів, пов'язаних з прийомом в члени господарства, процесом виготовлення технічної документації, прийняття оскаржуваного розпорядження та отримання відповідачем на підставі вказаного розпорядження Державного акту, що не заперечувалось відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Таким чином, враховуючи викладені обставини та норми Закону, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, а також наявність порушення земельних прав Фермерського господарства "Володар-Д" щодо надання відповідачці із земельної ділянки належної відповідачу земельної ділянки та видачу на її ім'я Державного акту на право власності на землю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо визнання недійсним розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за № 232-р-08 від 15 квітня 2008 року в частині затвердження технічної документації землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на ім'я [PERSON] та в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки у розмірі 5,4762 га по Оленівській сільській раді Магдалинівського району Дніпропетровської області за рахунок земель Фермерського господарства «Володар-Д» та визнання недійсним в зв'язку з цим виданого на ім'я [PERSON] Державного акту на право власності на землю серії ЯЖ 918357, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010812300739 від 29 грудня 2008 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved