Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 листопада 2006 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 747-і. У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором між банком і [PERSON] 17 листопада 2006 року укладено іпотечний договір № 11/1і, за яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Бадаєва (зараз Бузкова), 16/1, належну йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2006 року. Свої зобов'язання за договором кредиту відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення. Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2013 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначають, що у квартирі зареєстровані: [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], [INFO] Просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] (колишня назва Бадаєва) в м. Кривий Ріг. Представник позивача у судовому засіданні 12 березня 2018 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позові. У судове засідання 26 квітня 2018 року не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляд у справи не заперечує. Відповідач [PERSON], який також є законним представником неповнолітньої гук А.В., та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляд у справи повідомлені належним чином та своєчасно через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу у судове засідання не зявився, надав заперечення, відповідно до яких з метою захисту прав неповнолітньої дитини проти задоволення позовних вимог заперечують, просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу як органу опіки та піклування у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин судом ухвалено про заочний розгляд справи без участі учасників справи на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] комітет Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування (а. с. 80). Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Вислухавши пояснення представника позивач, дослідивши письмові матеріли справи, суд вважає встановленими такі обставини. 10 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 747-і, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти на придбання житла у розмірі 8075 доларів США з процентною ставкою в розмірі 12 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 09 листопада 2021 року (а. с. 6-10). З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором 17 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір № 11/1і, відповідно до умов якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кривий ріг, вул. Бадаєва (зараз Бузкова), 16/1 і складається з: 3-кімнатної квартири на 1 поверсі 1-поверхового будинку, загальною площею 70,5 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м; сарай ? частина (літера Б), сарай (літера Ж), вбиральня (літера Г), огорожа (І), хвіртка (5), огорожа (4), замощення (ІІ). Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 17 листопада 2006 року за реєстраційним № 13471 (а. с. 11-13). 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор зобовязався продати (відступити), а новий кредитор прийняти кредитний портфель та сплатити первісному кредитору грошову винагороду. Відповідно до п. 2.2. договору новий кредитор набуває усі права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань, правом звернення стягнення за зобовязаннями на заставлене майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. При цьому передача прав вимоги за забезпеченнями, що випливають із договорів застави/поруки та іпотечних договорів оформлюються окремими договорам про передачу прав вимоги за забезпеченнями (а. с. 18-28). Відповідно до витягу з реєстру позичальників (додаток № 1) до договору пр відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року позивач отримав право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 747-і від 10 листопада 2006 року (а. с. 29). 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, за яким у звязку з передачею (відступленням) кредитного портфелю за договором відступлення ПАТ «АК Промінвестбанк» передало позивачу договори забезпечення, зокрема, іпотечний договір № 11/1і від 17 листопада 2006 року (а. с. 30-33, 34). Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Бадаєва (зараз Бузкова), 16/1 і складається з: 3-кімнатної квартири на 1 поверсі 1-поверхового будинку, загальною площею 70,5 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м; сарай ? частина (літера Б), сарай (літера Ж), вбиральня (літера Г), огорожа (І), хвіртка (5), огорожа (4), замощення (ІІ) шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціні на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 747-і від 10 листопада 2006 року. Рішення набрало законної сили 22 січня 2014 року (а. с. 17). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (зараз Бузкова), 16/1 (а. с. 52). Інформація про місце реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] відсутня, зареєстрованими або знятими з реєстрації не значаться (а. с. 53, 54, 162). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із наслідків звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами 1, 2 цієї статті в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або приміщення. Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Спеціальним правилом, яким визначається порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК України,\~у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (далі Постанова Пленуму) визначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109\~Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення . При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України. За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК України). Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК України). Зі змісту ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16 та постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 303/1590/15-ц. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, позовні вимоги мають бути належним чином сформульовані та доведені саме позивачем, судом цивільні справи розглядаються в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою, позивачем звернуто стягнення на іпотечне майно, позивач не зобовязаний був письмово повідомити мешканців квартири про добровільне звільнення приміщення, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного житла без надання їм іншого постійного жилого приміщення. Суд враховує, що у спірній квартирі зареєстрований лише [PERSON] [PERSON] та неповнолітня [PERSON] у спірній квартирі не зареєстровані, тому відсутні підстави для їх виселення. Копію довідки відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Інгулецької районної у місті ради від 13 лютого 2017 року про реєстрацію у спірній квартирі, зокрема, [PERSON] та неповнолітньої [PERSON], суд не бере до уваги, оскільки на запит суду відділом реєстрації надано довідку від 14 березня 2018 року про відсутність відомостей про реєстрацію зазначених осіб. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 132-1 ЖК України жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 132-2 ЖК України жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім'ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку. Порядок надання та користування жилою площею в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 422 (далі Порядок), житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються за рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської і Севастопольської міськдержадміністрацій: громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення; біженцям, які набули цього статусу відповідно до Закону України "Про біженців", та громадянам, які вимушені залишити житлові приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного приміщення. Пунктом 7 Порядку передбачено, що для взяття на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, Київської і Севастопольської міськдержадміністрації подається заява з підписами усіх повнолітніх членів сім'ї. Перелік документів, що додаються до заяви громадянами, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного приміщення передбачений пунктами 7, 8 Порядку. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виселенню зі спірної квартири [PERSON] Позовні вимоги про виселення [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають як безпідставні. Також підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. Оскільки на час дії\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п. 1.1 п. 1 якого передбачено, що\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно не підлягає виконанню, дія закону поширюється і на правовідносини сторін, у звязку з чим не підлягає виконанню й рішення про виселення на час дії цього Закону. Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15.\~Тому суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення.

Outcome: partial