Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.12.2006 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладений кредитний договір №014/17-43/1049-33, відповідно до умов якого надано відповідачу кредит у вигляді відновлюваної лінії з лімітом 17 000 доларів США, строком до 21.12.2016 року, зі сплатою відсотків у розмірі 14,00 % річних. [PERSON] зобов'язалась належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Крім того, позивач вказав, що 15.12.2006 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед Банком по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Однак відповідачами були порушені умови кредитного договору та договору поруки, станом на 23.09.2013 року [PERSON] має заборгованості за кредитним договором у розмірі 364 160 грн. 52 коп., з яких сума заборгованості за кредитом у розмірі 1 347 грн. 62 коп., заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 46 917 грн. 23 коп., пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 315 895 грн. 67 коп. Позивач просив суд стягнути солідарно достроково з [PERSON], [PERSON] на їх користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 364 160 грн. 52 коп., а також суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 441 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] також проти позову заперечували, просили в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 22.12.2008 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/17-43/1049-33. Відповідно до п.1 кредитного договору, кредитор надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 17 000 доларів США, строком до 21.12.2016 року, зі сплатою відсотків у розмірі 14,00 % річних. Згідно п.3.1. кредитного договору, кредит надавався позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п.5.1 кредитного договору, позичальник зобов'язалась здійснювати щомісячно безготівковими платежами або готівкою часткове погашення кредиту згідно п.1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 21.12.2016 року (включно) на рахунок, зазначений в п.4.1 цього договору, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п.5.7 кредитного договору, позичальник зобов'язалась здійснювати повернення суми кредиту та сплату процентів у валюті, що відповідає валюті кредиту. Відповідно до п.6.5 кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках передбаченим цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Згідно п.8.1. кредитного договору, договір набуває чинності з часу його підписання та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування, неустойок, відшкодування можливих збитків). Відповідно до п.10.1. кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому договорі. Також, встановлено, що 15.12.2006 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладений договір поруки. Згідно п.1.1 договору поруки, сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року, в повному обсязі цих зобов'язань. Відповідно до п.2.1 договору поруки, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки. Відповідно до п.3.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості встановлену на момент подання позовної заяви, у відповідності до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України. Згідно п.3.2 договору поруки, днем виникнення зобов'язання поручителя погасити заборгованість боржника, вважається день закінчення строку надання кредиту за кредитним договором, в тому числі і з урахуванням пролонгації. Згідно п.4.1 договору поруки, договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. 19.05.2010 року позивачем було направлено вимогу на адресу [PERSON], [PERSON], за вих. № 12-21/11-978, відповідно до якої позивач вимагав від відповідачів протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги погасити перед ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль" загальну заборгованість по кредитному договору № 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року в розмірі 14 998,39 доларів США та пеню в розмірі 468,58 доларів США. Як вбачається з поштових повідомлень, дану вимогу [PERSON] отримала 01.06.2010 року, а [PERSON] 02.06.2010 року. Також, судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2012 року (справа № 2-556/11), задоволено позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту. Звернуто стягнення на квартиру № 38, загальною площею 56,24 кв.м., житловою 32,24 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 18, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги по кредитному договору № 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль" в сумі 129 163,27 грн., в тому числі 111 208,75 грн. - заборгованість по кредиту; 10 138,56 грн. - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 7 815,96 грн. - пеня за порушення умов договору (989,70 доларів США). Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль" судовий збір (державне мито) у розмірі 1 291,63 грн., та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн., на загальну суму 1 411,63 грн. На виконання вищезазначеного рішення суду, 12.06.2012 року стягувачу були видані виконавчі листи. Згідно квитанції № ПН432044С1 від 20.06.2013 року, [PERSON] сплачено 111 208,75 грн. заборгованості за кредитним договором 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року, відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2012 року. Згідно квитанції № ПН432046С1 від 20.06.2013 року, [PERSON] сплачено 17 954,52 грн., за кредитним договором 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року, відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2012 року, з яких 10 138,56 грн. - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом, 7 815,96 грн. - пеня за порушення умов договору. Відповідно до квитанції № 007/265-7 від 07.05.2013 року, [PERSON] сплачено на користь позивача 1 411,63 грн. - судових витрат, відповідно до виконавчого листа № 2-556/11. Згідно квитанції № ПН432043С1 від 20.06.2013 року, [PERSON] сплачено на користь Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції - 16 191,32 грн. за оцінку майна, витрати ДВС та виконавчий збір. Як вбачається із постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 23.06.2013 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-556/11, виданого 12.06.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя - закінчено, у зв'язку з тим, що боржником сума боргу за рішенням суду, виконавчий збір та витрати сплачено у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, станом на 23.09.2013 року [PERSON] має заборгованості за кредитним договором 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року у розмірі 364 160 грн. 52 коп., з яких сума заборгованості за кредитом у розмірі 1 347 грн. 62 коп., заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 46 917 грн. 23 коп., пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 315 895 грн. 67 коп. На час розгляду справи вищезазначений розрахунок заборгованості відповідачами не оспорювався, що підтверджується поясненнями сторін наданих в судовому засіданні. Також, не заперечувалось і сторонами та обставина, що кредитний договір 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року припинений або розірваний не був. За таких обставин, позивач і продовжував нараховувати відповідачу проценти та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, що передбачено кредитним договором. Виплативши суму боргу на користь позивача, виконавши рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2012 року, [PERSON] зобов'язання відповідно до умов кредитного договору в повному обсязі виконано не було, що дає право позивачу, відповідно до положень ч.2 ст. 1050 ЦК України вимагати достроковогоповернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов'язку кредиторові надається право на власний розсуд вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. В судовому засіданні з'ясовано, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] порушені умови як кредитного договору так і договору поруки. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення частини третьої статті 551 ЦК про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи зазначені обставини, загальні засади цивільного законодавства, такі, як розумність, справедливість, правова визначеність, а також те, що відповідачем [PERSON] здійснювалось погашення кредиту, та розмір пені значно перевищує суму основного боргу, суд вважає за можливе зменшити суму пені, що нарахована позивачем за невчасну сплату кредиту та відсотків з 315 895,67 грн. до 20 000,00 грн. За таких обставин, стягненню в солідарному порядку з [PERSON], та [PERSON] підлягає достроково заборгованість за кредитним договором № 014/17-43/1049-33 від 22.12.2006 року у сумі 68 264 грн. 85 коп., у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 347 грн. 62 коп., заборгованість по сплаті відсотків у сумі 46 917 грн. 23 коп., пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків у сумі 20 000 грн. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Що стосується наданих у судовому засіданні заперечень проти позову відповідача [PERSON] та його представника, а також відповідача [PERSON], то суд їх до уваги не бере, оскільки вони є безпідставними та спростовуються дослідженими матеріалами справи в їх сукупності, та вищезазначеними нормами Закону. Отже, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, та необхідності їх часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витратиприсуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати, які пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 682 грн. 85 коп.

Outcome: partial