Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 193 483,77 грн., з яких: тіло кредиту - 688 541,29 грн.; заборгованість за відсотками - 87 931,69 грн., комісія - 19 880,88 грн., пеня - 375 182,11 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 18 933,44 грн., сума за ставкою 3% від суми прострочених доходів по кредиту - 3 014,36 грн., посилаючись на те, що між ТОВ "Український промисловий банк" та відповідачем укладено кредитний договір, внаслідок не виконання останнім умов якого виникла зазначена заборгованість. Зокрема, мж ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельта Банку", відповідно до умов якого Укрпромбанк передав (відступив) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, таким чином, ПАТ "Дельта Банк" набуло права вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві, заперечував щодо пропущення банком строків позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем кредиту, наявності графіку погашення кредиту, повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором та здійснення такого відступлення, наявності досудової вимоги до відповідача. Зокрема, зазначив що позивач вже використав своє право та було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль відповідача, на підставі якого автомобіль було вилучено та реалізовано. Крім вказаного, вказав на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду, оскільки строк кредитного договору встановлений до 02.07.2012 р., а до суду позивач звернувся лише в 2016 році. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2008 року між ТОВ "Український промисловий банк" та відповідачем був укладений Кредитний договір №1352-1-0201001/ФКВ-08, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 39 608 дол. США, строком до 02.07. 2012р. зі сплатою 11% річних. Відповідно п. 1.12 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми Кредиту, процентів за користування ним, комісій Банку, сукупних послуг, які надаються Позичальнику у зв'язку із укладенням цього Договору, а також інших фінансових зобов'язань Позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього Договору (надалі - "Графік платежів за договором"), який є невід'ємною частиною цього Договору (Додаток №1). Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 825,17 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення кредиту. У випадку внесення позичальником коштів на повернення заборгованості за кредитом у сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу по кредиту, надлишкова сума коштів, після виконання п. 2.9 та п. 4.2.2. цього Договору, зараховується в рахунок повернення кредиту. Розмір останнього платежу по остаточному погашенню кредиту дорівнює залишку заборгованості по кредиту на дату остаточного погашення та може відрізнятись від розміру щомісячного платежу по кредиту, зазначеного у п. 2.4. З огляду з зазначеного вбачається, що строк дії кредитного договору закінчився 02.07.2012 р. 30.06.2010 р. ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Український промисловий банк" та Національний банк України уклали Договір про передачу активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №1352-1-0201001/ФКВ-08 від 03.07.2008р. у відповідача станом на 30.12.2015р. наявна заборгованість у загальній сумі - 119 3483,77 грн., з яких: тіло кредиту - 688541,29 грн.; заборгованість за відсотками - 87931,69 грн., комісія - 19880,88 грн., пеня - 375182,11 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 18933,44 грн., сума за ставкою 3% від суми прострочених доходів по кредиту - 3014,36 грн. (а.с. 14-15). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі, на підставі укладеного договору, виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк, але відповідач всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором кредиту строки, їх не виконав, заборгованість не повернув. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у разі прострочення повернення чергової частини. Встановлено, що відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, про що свідчить розрахунок заборгованості. Посилання сторони відповідача щодо відсутності доказів надання кредитних коштів, відступлення права вимоги спростовуються матеріалами справи. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення розміру позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. В той же час, з розрахунку заборгованості вбачається, що 30.06.2013 р. відбулась сплата відсотків по кредитному договору в розмірі 7 711, 15 дол. США, при цьому відповідач вказує на те, що не сплачував вказаної суми. Стороною позивача не надано доказів, які б свідчили про те, що вказана сума сплачена відповідачем, або зарахована в якості виконання виконавчого напису нотаріуса. Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Вбачається, що кредитний договір укладений з відповідачем діяв до 02.07. 2012 р. У відповідності до п. 3.1 Кредитного договору, виконання відповідачем зобов'язань за договором забезпечувалось заставою транспортного засобу «Мітсубісі», належного відповідачу. З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2012 р. Приватним нотаріусом КМНО Кондратюк В.С. вчинено виконавчий напис №85 щодо звернення стягнення на автомобіль [NUMBER], належний відповідачу з метою задоволення вимог позивача в розмірі 305 562, 51 грн. За таких обставин, суд доходить висновку, що банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту та змінив строк його остаточного погашення. Отже, строк позовної давності щодо вимог до відповідача розпочався з 02.02.2012 р. пред'явленням позивачем вимог щодо повернення частини заборгованості, при цьому до суду з позовом останній звернувся лише 21.01.2016 р., про що свідчить конверт. За приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв'язку з пропуском позивачем строків звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed