Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ "СОЖ-АГРО АГ", в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 16.01.2020 року, просила стягнути з ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" на її користь: - заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі в сумі 8 747 грн 79 коп та компенсації за невикористані відпустки в сумі 25 598 грн 33 коп; - середньомісячний заробіток за весь час затримки заробітної плати по день звернення до суду в сумі 45 813 грн 60 коп; - моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що вона у період з 01.03.2016 року по 27.08.2019 року працювала на посаді головного бухгалтера ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" та в цей день була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. При цьому, в наказі про звільнення була передбачена виплата компенсації за 51 календарний день невикористаної основної відпустки та 34 календарних дня додаткової відпустки. Всупереч ст. ст. 43, 47, 83, 115, 116 КЗпП України, відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, в день звільнення, а на даний час не виплачено їй нараховану заробітну плату в сумі 8 747 грн 79 коп за серпень 2019 р. та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 25 598 грн 33 коп, розрахований відповідачем у відзиві на позовну заяву, які просила стягнути на її користь. Тому, з огляду на скасування судового наказу від 11.11.2019 року (справа №743/2082/19) про стягнення з ТОВ «СОЖ-АГРО АГ» на її користь 49 967 грн 38 коп заборгованості по заробітній платі та з огляду на не проведення фактичного розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач має виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 45 813 грн 60 коп (72 робочих днів х 636 грн 30 коп). Також вказуває, що, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, так як заробітна плата є джерелом існування її та сім`ї, вона була змушена шукати гроші щоб годувати себе та дітей, платити вчасно комунальні платежі, змушена брати гроші в борг, тому вона зазнала моральних страждань, моральну шкоду оцінює в 10000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, з підстав зазначених в ньому та в заяві про зміну позовних вимог. Додатково вказала, що на заявлені нею вимоги не поширюється тримісячний строк звернення до суду, що підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013. Узагальнена позиція представника відповідача [PERSON] по суті даної справи, яка викладена у відзиві на позовну заяву, у поясненнях в судовому засіданні, у письмових поясненнях, зводиться до безпідставності позовних вимог та заявлення всіх позовних вимог з порушенням тримісячного строку звернення до суду, виходячи з того, що: - розмір компенсації за невикористані 42 календарних днів основної відпустки та 17 днів додаткової соціальної відпустки, обрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» становить 25 598 грн 33 коп (433 грн 87 коп /середньоденна заробітна плата/ х 59 /кількість календарних днів/ = 25 598 грн 33 коп); - позивач не зверталась до відповідача з вимогою про проведення розрахунку та отримання виплат при звільненні, як того вимагає ст. 116 КЗпП України та фактично відмовилась від отримання належних їй виплат, так як не надала відповідачу реквізитів для перерахунку коштів, тобто вина відповідача у порушені строків проведення розрахунку при звільненні відсутня; - позивач більше ніж через три місяці звернулася до суду для врегулювання питання щодо звільнення, що вказує на пропуск встановленого законодавством України строку позовної давності та не надано доказів, які були об`єктивно непереборними на підтвердження наявності поважних причин звернення до суду; - позивач з часу звільнення не вжила заходів для свого подальшого працевлаштування та не зареєструвалася в якості безробітної особи у центрі зайнятості, тобто невиплата заробітної плати позивачу не спричинила скрутного матеріального становища. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" з 01.03.2016 р. (наказ "Про прийняття на посаду головного бухгалтера" від 29.02.2016 року № 2-к) по 27.08.2019 р. (в цей день була звільнена з посади за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу «Про звільнення [PERSON] » від 27 серпня 2019 р. №66-к). Згідно наказу ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" «Про звільнення [PERSON] » від 27 серпня 2019 р. №66-к нараховано останній компенсацію за 51 календарний день невикористаної основної відпустки за період з 01.03.2016 р. та 34 календарних дня додаткової відпустки, як матері-одиначки, яка виховує двох дітей до 15 років. В той же час, до наказу ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" «Про звільнення [PERSON] » від 27 серпня 2019 р. №66-к внесено зміни згідно наказу ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" від 6 грудня 2019 р. №84 та викладено п. 2 в новій редакції: "Нарахувати компенсацію за 42 календарних днів невикористаної основної відпустки за період з 01.03.2016 р. по 06.12.2016 р. (4 к.д.) і з 29.01.2018 р. по 27.08.2019 р. (38 к.д.) та 17 календарних днів додаткової відпустки "на дітей" за 2019 р. згідно ст. 19 Закону про відпустки, як матері-одиначки та матері, яка виховує двох дітей до 15 років". З довідки ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" № 18 від 31.10.2019 р. вбачається, що борг Підприємства перед [PERSON] , на жовтень 2019 р., складає 49 967 грн 38 коп. В той же час, у зв`язку з проведеною перевіркою, вказана Довідка була скасована згідно розпорядження ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" від 06.12.2019 р. № 85 "Про скасування довідки вих. № 18 від 31.10.2019". Судом встановлено, що 11.11.2019 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ №743/2082/19 про стягнення з ТОВ «СОЖ-АГРО АГ» на користь [PERSON] 49 967 грн 38 коп заборгованості по заробітній платі та 192 грн 10 коп судового збору, але ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.12.2019 року було скасовано вказаний судовий наказ № 743/2082/19. Згідно проведеного ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" розрахунку компенсації за невикористану відпустку СКАЧОК Т.П. від 27.12.2019 р., який перевірений судом, розмір компенсації за невикористані 42 календарних днів основної відпустки (з 01.03.2016 р. по 06.12.2016 р., з 29.01.2018 р. по 29.08.2019 р.) та 17 днів додаткової соціальної відпустки за 2019 р., обрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» становить 25 598 грн 33 коп (433 грн 87 коп /середньоденна заробітна плата/ х 59 /кількість календарних днів/ = 25 598 грн 33 коп). З довідки ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" № 3 від 07.02.2020 р. вбачається, що [PERSON] була нарахована заробітна плата в сумі 20 997 грн 77 коп, в т.ч. за червень 2019 в сумі 12 705 грн 55 коп, а за липень 2019 р. в сумі 8 292 грн 22 коп. Середньоденна нарахована заробітна плата за два місяці, що передують місяцю звільнення складає 636 грн 30 коп. З наданих позивачкою Виписок з картки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" вбачається, що на картки [NUMBER] та [NUMBER] : -30 серпня 2019 р. була перерахована заробітна плата (платник ТОВ "СОЖ-АГРО АГ") в сумі 5 227 грн 97 коп; -23 вересня 2019 р. була перерахована заробітна плата (платник ТОВ "СОЖ-АГРО АГ") в сумі 10 227 грн 97 коп; -12 листопада 2019 р. була перерахована заробітна плата (платник ТОВ "СОЖ-АГРО АГ") в сумі 11 532 грн 04 коп. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Заробітна плата, як визначено частиною першою статті 115 Кодексу законів України про працю та статтею 24 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці», виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ст. 19 Закону України "Про відпустки" ж інці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП України). За приписами ст. 47, 116 КЗпП України власник чи уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення провести з працівником розрахунок в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відтак, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Ст. 116 КЗпП України передбачає 2 моменти виплати працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в залежності від того чи працював працівник в день звільнення, а саме, якщо: - працівник працював в день звільнення, то в день звільнення; - працівник не працював в день звільнення, то не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органом належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як: -невиплата належних працівникові сум при звільненні; -факт проведення з ним остаточного розрахунку. У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга). Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці") вказано, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Правовий аналіз наведених норм матеріального права, з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 та в Постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 р. (справа № 6-159цс13), дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Оцінка суду. Враховуючи те, що [PERSON] працювала в день звільнення, протилежного відповідач не довів, то всі належні останній суми при звільненні повинні були їй виплачені в день звільнення, і вона не зобов`язана пред`являти вимоги про розрахунок, це законодавчий обов`язок власника чи уповноваженого ним органу, а відтак безпідставними є заперечення відповідача в цій частині. Виходячи з того, що трудовим законодавством не передбачено, що дії працівника по не інформуванню працедавця про банківські реквізити для перерахування коштів є обставиною, що виключають вину працедавця у порушення строків проведення розрахунків при звільненні, зважаючи на те, що ТОВ "СОЖ-АГРО АГ", після звільнення [PERSON] , перераховувала їй заробітну плату, за відповідні місяці, як на рахунок [NUMBER] (30.08.2019 р.), так і на рахунок [NUMBER] (23.09.2019 р. та 12.11.2019 р.), що свідчить про обізнаність відповідача про реквізити позивачки, то, на думку суду, безпідставним є заперечення відповідача про те, що вина відповідача у порушені строків проведення розрахунку при звільненні відсутня, так як позивачка не надала відповідачу реквізитів для перерахунку коштів. З огляду на те, що жоден документ по справі не доводить, що ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" має заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі в сумі 8 747 грн 79 коп за серпень 2019 р., то відсутні правові підстави для стягнення з ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в сумі 8 747 грн 79 коп, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що згідно розрахунку компенсації за невикористану відпустку СКАЧОК Т.П. від 27.12.2019 р., проведеного ТОВ "СОЖ-АГРО АГ", з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», розмір компенсації за невикористані [PERSON] 42 календарні дні основної відпустки за періоди з 01.03.2016 р. по 06.12.2016 р., з 29.01.2018 р. по 29.08.2019 р. та 17 календарних днів додаткової відпустки за 2019 р. відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" становить 25 598 грн 33 коп, і він позивачем не оспорюється, то з ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" на користь [PERSON] слід стягнути 25 598 грн 33 коп компенсації за невикористані відпустки (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано), задовольнивши позов в цій частині. При цьому, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці"), на думку суду, відсутні правові підстави для відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь 25 598 грн 33 коп компенсації за невикористані відпустки, з підстав пропуску строку звернення до суду, про, що вказує у відзиві на позовну заяву та в письмових поясненнях представник відповідача [PERSON] , так як у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, в т.ч. і щодо компенсації за невикористані відпустки не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить. Враховуючи вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", межі заявлених вимог, а саме те, що позивачка просить тільки за 72 робочих днів стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, зважаючи на те, що в довідці ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" № 3 від 07.02.2020 р. вказано, що середньоденна нарахована заробітна плата за два місяці, що передують місяцю звільнення [PERSON] складає 636 грн 30 коп, то з ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" на користь [PERSON] слід стягнути 45 813 грн 60 коп (636 грн 30 коп. /середньоденний заробіток/ х 72 робочих днів = 45 813 грн 60 коп) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано), задовольнивши позов в цій частині. Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, на підставі ст. 237-1 КЗпП України, суд погоджується з доводами [PERSON] про те, що шляхом тривалої невиплати належних їй сум було завдано душевних страждань, вона була змушена долучати додаткові зусилля для організації свого життя. З огляду на це, заперечення представника відповідача в цій частині є безпідставними. Враховуючи вищеописані характер і спосіб завдання цих втрат, тривалість їх, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, суд знаходить, що розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди належить визначити у розмірі 2 000 грн, який буде достатнім для справедливої сатисфакції. Враховуючи те, що ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" фактично не виплатив [PERSON] всі належні суми при звільненні, тобто остаточно з останньою не розрахувався, що, в силу ст.ст. 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу), свідчить, що тримісячний строк звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди не розпочався, так як не відбулося факту виплати належних працівникові сум при звільненні та не відбулося факту проведення з ним остаточного розрахунку, а відтак строк звернення до суду, який не розпочався не може бути ні пропущеним, ні перерваним, ні поновленим, що спростовує заперечення представника відповідача [PERSON] про відмову в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, через пропуск тримісячного строку звернення до суду. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, з ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" слід стягнути судовий збір: - в сумі 658 грн 29 коп на користь [PERSON] , пропорційно задоволеним вимогам останньої про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, які останньою оплачені при зверненні до суду; - в сумі 626 грн 65 коп в дохід держави, пропорційно задоволеним вимогам [PERSON] про стягнення заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки, від сплати, яких позивачка була звільнена при зверненні до суду.

Outcome: partial