Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь", третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання пов`язаного з виробництвом. У позові зазначив, що він працював в ПАТ „Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 25.01.1979 року по 28.12.2012 року шлакувальником. Стаж роботи у шкідливих умовах складає 35 років 10 місяців. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників позивач отримала професійне захворювання. Висновком Державної установи „Український науково-дослідний інститут промислової медицини" м. Кривий Ріг від 10.03.2015 року № 406, підтверджено хронічне захворювання, а висновком МСЕК від 26.06.2017 року встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 30.04.2015 року. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи і умовах впливу вібрації та шкідливих виробничих факторів на ПАТ „Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь". Позивач зазначає, що професійне захворювання встановлено лише 10.03.2015 року. Однак професійне захворювання відбулося задовго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих векторів позивач вже мав стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися. Тобто захворювання було тривалим. За станом здоров`я позивач обмежений у побуті, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач постійно вимушений знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені звичайні соціальні зв`язки, та позивач постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на його психологічний стан. З моменту втримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. Також у зв`язку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності для організації свого життя позивач докладає додаткових зусиль, потребує сторонньої допомоги. Разом з ним також мешкає його дружина, яка також є інвалідом 3 групи. Крім того, за станом здоров`я не може надавати гідної допомоги рідним, що також негативно відображується на здоров`ї. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 07.12.2018 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. 31.01.2019 року від відповідача до суду надійшла заява про часткове визнання позовних вимог, в якій відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги у розмірі 15 000 грн. 16.04.2019 року [PERSON] подав суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „ Запоріжсталь" на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп. 17.04.2019 року від Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „ Запоріжсталь" надійшла заява про визнання позову [PERSON] , а саме заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, у розмірі 20 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не порушує права та інтереси інших осіб. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що працював в ПАТ „Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 25.01.1979 року по 28.12.2012 року шлакувальником. Стаж роботи у шкідливих умовах складає 35 років 10 місяців. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників внаслідок тривалого стажу в умовах впливу шкідливих виробничих факторів [PERSON] отримав професійне захворювання, про що свідчить Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.04.2015 року форма П-4. Як зазначено в п. 16 Акта, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу робот в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ „Запоріжсталь" та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Відповідно до п. 17 Акта, причиною виникнення професійного захворювання стала наявність на робочих місцях [PERSON] на ПАТ „Запоріжсталь": кремню діоксиду кристалічного з вмістом у пилу від 2 до 10 % у концентрації 12,7-190,0 мг/куб. м (ГДК-4,0 куб.м),пилу доменного шлаку у концентрації 4,5-120,2 мг/куб.м (ГДК-6,0 мг/куб.м), марганцю оксидів у концентрації 0,94 мг/куб.м (ГДК-0,3 мг/куб.м); шуму з рівнем 87,3 дБ(А) (ГДР-80 дБ(А)), інфрачервоного випромінювання з рівнем 1780 Вт/кв.м (ГДР-140 ВТ/кв.м). 26.06.2017 року за результатами обстеження Медико-соціальної експертної комісії [PERSON] було безстроково встановлено III групу інвалідності з 60 % втрати працездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 26.06.2017 серії АВ № 0823296 у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання. Окрім того, позивачу надано протипоказання до тяжкої фізичної праці, стато-динамічних навантажень, рекомендовано амбулаторне лікування профпатолога, невролога, санаторно-курортне лікування. Таким чином з встановленням інвалідності позивач відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Звичні життєві зв`язки позивача порушені, адже, відтепер він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. Позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні зокрема, з 21.05.2014 року по 02.06.2014 року (виписка з медичної картки № 9018), 06.01.2015 року по 16.01.2015 року (виписка з медичної картки № 184), з 25.02.2015 року по 11.03.2015 року (виписка-епікриз № 819); з 23.04.2015 року по 05.05.2015 року з медичної картки № 7440; з 28.04.2016 року по 06.05.2016 року (виписка з медичної картки № 8101), з 21.03.2017 року по 03.04.2017 року (виписка з медичної картки № 579), з 27.04.2018 року по 08.05.2018 року (виписка з картки № 7861). Позивач постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки за станом здоров`я обмежена у побуті, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені звичайні соціальні зв`язки, через свою інвалідність позивач вже не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім`ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. З моменту отримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. Також позивач потребує сторонньої допомоги для організації життєдіяльності, що також спричиняє моральні страждання. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина. її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Стаття 64 Конституції України передбачає, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 2-4 ст. 153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо (ст. 158 КЗпП України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови прані відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці: забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи зазначені положення законодавства, саме відповідач мав створити Позивачу, як і іншим своїм працівникам, належні умови праці, за яких настання професійного захворювання або іншого пошкодження здоров`я було б неможливими. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237і КЗпП України), Відповідно до положень ст. 23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненням, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Сам факт отримання Позивачем професійного захворювання, з настанням таких негативних наслідків як визнання її інвалідом III групи з втратою 60 % працездатності, з обмеженнями щодо умов та характеру праці свідчить про те, що вона в силу ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, конкретну ситуацію, що склалась, з порушенням нормального ритму життя, втратою соціальних зв`язків, перспективи реалізації особистих планів, інші істотні обставини та виходячи із пред`явлених доказів заподіяння моральної шкоди та ступеню моральних переживань позивача. Оскільки відповідачем завдано позивачу майнову шкоду та порушено його права, внаслідок чого позивачу заподіяно моральну шкоду, а також беручи до уваги, що відповідач визнав обставину заподіяння моральної шкоди та її розмір в сумі 20 000 грн. 00 коп., тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання. Отже, оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними, а тому позов підлягає до задоволення. Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача, однак він звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати слід стягнути із відповідача в користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved