Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк"Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ "Укргазбанк" або Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на його користь суму заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 (далі - кредитний договір) у розмірі 55800,35 доларів США та 28718,20 грн. В обґрунтування позову зазначало, що 29 липня 2008 року ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] (далі - Позичальник) уклали кредитний договір № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1, за умовами якого Банк надав Позичальнику на споживчі цілі кредит у розмірі 55000,00 доларів США на строк по 28 липня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних, що підтверджується заявою на видачу готівки № 354_42 від 29 липня 2008 року. За умовам цього договору Позичальник зобов`язувався сплачувати заборгованість за кредитом щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця в розмірі не менше 669,00 доларів США,з яких платіж по кредиту складає суму згідно із графіком, останній платіж у розмірі 540,97 доларів США сплачується в день закінчення строку, на який надано кредит. Своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 05 лютого 2016 року складає 55800,35 доларів США та 28718,20 грн., з яких: 47755,25 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 1193,61 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 665,57 доларів США - поточна заборгованість по процентам, 6185,92 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 4753,66 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 23964, 53 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Також 29 липня 2008 року з метою забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за цим кредитним договором між Банком і [PERSON] (далі - Поручитель) був укладений договір поруки № 92604 Ф ИЖН 42192 П 1, за умовами якого остання поручилася перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основної суми кредиту, процентів за користування ним, неустойки (штрафу, пені), а також інших зобов`язань за даним кредитним договором у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до Банку, у якому просив визнати недійсним кредитний договір № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 від 29 липня 2008 року. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що 29 липня 2008 року між ним і ПАТ АБ "Укргазбанк" був укладений кредитний договір № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1, даний договір не відповідає вимогам закону. Зокрема, у порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" Банк не повідомив Позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту, у кредитному договорі така інформація відсутня, повної інформації про умови кредитування йому не надано. Кредитний договір містить несправедливі умови, що спричинили суттєвий дисбаланс інтересів сторін, тому відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України він має бути визнаний судом недійсним. Відповідач [PERSON] також подала до суду зустрічний позов до Банку, у якому вона просила визнати припиненим укладений нею договір поруки № 92604 Ф ИЖН 42192 П 1 від 29 липня 2008 року. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що 29 липня 2008 року між нею і ПАТ АБ "Укргазбанк", у забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 від 29 липня 2008 року, був укладений договір поруки № 92604 Ф ИЖН 42192 П 1. Вказувала на те, що [PERSON] зобов`язувався повернути суму кредиту з процентами до 28 липня 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно із графіком платежів з 1-го по 10-е число кожного місяця. Посилалася на те, що з лютого 2015 року [PERSON] прострочив сплату щомісячних платежів за кредитом, до суду з позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося лише в лютому 2016 року, тому вона вважає, що виходячи із змісту положень ч. 4 ст. 559 ЦК України Банк втратив право звернення до суду з вимогою до неї як до поручителя про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки у даному випадку порука припинилася. Представники позивача Лінніченко І.В., Футорян С.М. та Амосов А.П. у судовому засіданні первісний позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, оскільки відповідачі належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки не виконують. Зустрічні позови відповідачів позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] не визнали, проти їх задоволення заперечували, просили у суд задоволенні зустрічних позовів відмовити в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Представники відповідачів [PERSON] і [PERSON] у суді первісний позов Банку не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити, зустрічні позови про визнання недійсним кредитного договору та визнання поруки припиненою підтримали, просили суд їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 29 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" (далі - також Банк чи Кредитор), правонаступником усіх прав та обов`язків якого є позивач ПАТ АБ "Укргазбанк", і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1. За умовами п. п. 1.1, 1.4 кредитного договору Банк надає Позичальникові на споживчі цілі кредит у сумі 55000,00 доларів США, на строк з 29 липня 2008 року по 28 липня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних. Відповідно до п. п. 3.3.1, 3.3.3 цього договору Позичальник зобов`язувався використати кредит на зазначені у п. 1.4 договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки. Повернення суми кредиту та процентів за його використання згідно із п. 1.1 цього договору Позичальник зобов`язувався здійснювати щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця в розмірі не менше 669,00 доларів США. За змістом п. 3.3.4 даного договору Позичальник зобов`язаний у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом, та пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. У п. 3.1.10 кредитного договору передбачено, що Банк на залишок простроченої заборгованості за кредитом нараховує проценти виходячи із 14,8 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно із п. 5.3 кредитного договору за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Відповідно до п. 5.8 кредитного договору строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штрафів та всіх видатків понесених банком під час виконання умов цього договору. За змістом п. п. 3.2.5, 3.2.6 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання від Позичальника зобов`язань за цим договором, забезпеченого іпотекою, у разі неналежної сплати страхових платежів за договором страхування майна, переданого в іпотеку, від усіх ризиків та договору страхування власного життя, а також у разі невиконання письмової вимоги Банку щодо часткового погашення кредиту. Суд встановив, що Банк свої зобов`язання за укладеним сторонами кредитним договором № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 від 29 липня 2008 року виконав повністю, надав відповідачу [PERSON] кредит у визначеному договором розмірі в сумі 55000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 29 липня 2008 року за № 354_42. Цей факт у суді сторона відповідача не заперечувала. Проте Позичальник у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, заборгованість за кредитом, проценти за його користування та інші платежі Банку своєчасно він не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 лютого 2016 року внаслідок неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 29 липня 2008 року [PERSON] має перед ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за цим договором у загальному розмірі 55800,35 доларів США та 28718,20 грн., з яких: 47755,25 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 1193,61 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 665,57 доларів США - поточна заборгованість по процентам, 6185,92 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 4753,66 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 23964,53 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття і зміст договору, свобода договору, закріплені загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). За змістом ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642, 643, 644 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 7 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказав на те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочинів, встановлені у ст. 203 ЦК України, зокрема, у ч. ч. 1, 3 цієї статті визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Із загальних умов укладеного 29 липня 2008 року між Банком і [PERSON] кредитного договору № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 вбачається, що сторонами цього договору досягнуто домовленості щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту. Оспорюваний Позичальником кредитний договір від 29 липня 2008 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач [PERSON] ознайомився та погодився з умовами кредитного договору, проти них він не заперечував, скріпивши його своїм підписом, вчинив дії на виконання його умов, отримавши від Банку визначену цим договором суму кредиту, яку зобов`язався повернути позивачеві на умовах, визначених кредитним договором відповідно до ст. 1049 ЦК України. Позичальник добровільно при підписанні кредитного договору взяв також на себе зобов`язання сплатити проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки встановленої у кредитному договорі, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Виконання зобов`язань за цим кредитним договором ним було розпочато та виконувалось, що свідчить про те, що сторони встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Доводи відповідача [PERSON] у зустрічному позові, заявленому ним з підстав порушення Банком положень Закону України "Про захист прав споживачів", суд не приймає до уваги, оскільки між сторонами виникли договірні відносини, які перш за все регулюються нормами ЦК України, а не Законом України "Про захист прав споживачів". Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Враховуючи викладене, суд вважає, що посилання [PERSON] на те, що умови договору суперечать вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", є безпідставними та на умовах укладеного сторонами кредитного договору вони не ґрунтуються. Законних підстав для визнання кредитного договору недійсним суд не вбачає. Інші доводи [PERSON] не спростовують висновків суду щодо необґрунтованості заявлених ним зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним. Також 29 липня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором між Банком та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір поруки № 92604 Ф ИЖН 42192 П 1. За умовами п. п. 1.1, 1.3 цього договору [PERSON] поручилася перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 від 29 липня 2008 року. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і Позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. У п. 1.2 договору поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність із Позичальником за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно із п. 2.1 договору поруки у випадку невиконання Позичальником зобов`язань по договору Кредитор звертається з письмовою вимогою до Позичальника та/або Поручителя про виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до п. 4.1 договору поруки цей договір набуває юридичної сили з моменту підписання його сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання Позичальника за кредитним договором. Випадки припинення поруки встановлені сторонами зазначеного вище договору поруки у п. п 4.2, 4.3, 4.4 цього договору. Згідно із п. 4.2 вказаного договору порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя. Судом встановлено, що 04 вересня 2015 року та 10 лютого 2016 року позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] відповідно, Банком були направлені претензії про погашення заборгованості за кредитним договором № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 протягом 10 днів з дня отримання ними претензії (т. 1 а. с. 52-57). У ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування", що набрав чинності 04 листопада 20018 року та введений в дію з 04 лютого 2019 року, у ч. 4 ст. 559 ЦК України було внесено зміни, викладено її в новій редакції та встановлено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. У п. 2 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка неминуче має настати. Судом встановлено, що 04 вересня 2015 року позивач ПАТ АБ "Укргазбанк" направив позичальникові [PERSON] вимогу про повне дострокове погашення ним заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 28 серпня 2015 року, зокрема, поточної та простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 48948,86 доларів США, тобто всієї суми заборгованості за наданим кредитом, поточної та простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3869,59 доларів США, яку вимагав сплатити протягом 10 днів від дати отримання цієї вимоги. Дану вимогу відповідач [PERSON] отримав 16 вересня 2015 року, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомлення про вручення йому поштового відправлення (т. 1 а. с. 52-54). Виходячи з наведеного, зазначена вимога підлягала виконанню Позичальником у строк до 26 вересня 2015 року. Пред`явивши Позичальникові вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом, Банк відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг строку за вимогами Банку про повернення суми кредиту, процентів за користування ним та штрафних санкцій почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто з 27 вересня 2015 року. Враховуючи наведені вище обставини справи, норми ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на момент направлення Банком вимоги Позичальнику про дострокове повернення всієї суми кредиту, суд вважає, що вимога до Поручителя про виконання зобов`язань за договором поруки від 29 липня 2008 року № 92604 Ф ИЖН 42192 П 1 та сплату [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором Банк повинен був пред`явити до суду протягом шести місяців з дати зміни Банком строку виконання основного зобов`язання, тобто до 27 березня 2016 року. Вимогу поручителю [PERSON] про сплату нею згідно із договором поруки суми заборгованості за кредитним договором № 92604 Ф ИЖН 42192 К 1 від 29 липня 2008 року у зв`язку із невиконанням позичальником [PERSON] зобов`язань за цим договором Банк направив 10 лютого 2016 року, що свідчить про дотримання ним визначеного законом строку пред`явлення вимоги до поручителя (т. 1 а. с. 55-57). 18 лютого 2016 року ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до суду з позовом про стягнення із [PERSON] та [PERSON] солідарно суми заборгованості за кредитним договором, що свідчить про дотримання Банком строку пред`явлення вимоги до Поручителя в судовому порядку. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що Банк не порушив строку пред`явлення до Поручителя в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання припиненою поруки за укладеним нею із Банком договором поруки від 29 липня 2008 року відсутні, тому зустрічний позов [PERSON] до ПАТ АБ "Укргазбанк" про визнання поруки припиненою задоволенню не підлягає. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, укладеними ними з Банком 29 липня 2008 року, не виконують, суд дійшов висновку, що позов ПАТ АБ "Укргазбанк" про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним та зустрічний позов [PERSON] про визнання поруки припиненою задоволенню не підлягають, оскільки вони на вимогах законодавства не ґрунтуються. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідачів у рівних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 22090,29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved