Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У травні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Позивач, Кредитор, Іпотекодержатель) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про примусове виселення з житлового приміщення, в якому просив виселити без надання житла Відповідача-1, Відповідача-2 з квартири під номером 32 у будинку під номером 12/14 по вулиці Студентська у місті Києві. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості від боржників разом з правом грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржником процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Разом з тим, 28.11.2012р. між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. Так, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статус нового кредитора/стягувача за договором від 29.07.2008р. № 2619/0708/71-062 позичальником якого є [PERSON]. Позивач зазначив, що 29.07.2008р. ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2619/0708/71-062, за умовами якого Банк зобовязується надати Боржнику кредит в сумі 180\~000,00 доларів США, а Відповідач-1 зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Також, 29.07.2008р., в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між Кредитором та Відповідачем-1 укладено Іпотечний договір № 2619/0708/71-062-Z-1, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1492, відповідно до якого Відповідач-1 передала в іпотеку Кредитору нерухоме майно, а саме: квартиру під номером 32 у будинку під номером 12/14 по вулиці Студентській у місті Києві. У порушення умов Договору, Відповідач-1 свої зобовязання належним чином не виконував, в результаті чого Банк прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно. 22.11.2013р приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки, укладеному в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, на підставі якого 20.02.2014р відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи малолітню дитину, так згідно довідки про реєстрацію та склад сімї від 31.03.2014р. № 512, в квартирі № 32, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Студентська, буд. 12/14, зареєстровані: - [PERSON], 1979р.н., [PERSON], [INFO] Таким чином, подальша реєстрація [PERSON], 2011р.н. в квартирі, що є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси Іпотекодержателя. Так, враховуючи те, що заборгованість за кредитним договором досі залишається не виплаченою, письмова вимога іпотекодержателя про добровільне виселення з займаної житлової площі залишилась поза увагою мешканців, право користування спірною квартирою в малолітньої особи виникло після її купівлі та укладення Договору іпотеки, у Позивача є законне право вимагати через суд примусового виселення Відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки. В серпні 2014 року через канцелярію суду від Відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких остання зазначила, що 22 липня 2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/8978/14-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 22.11.2013р., зареєстрований в реєстрі за № 1918, про звернення стягнення на [ADDRESS], що належить [PERSON], а тому в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про виселення слід відмовити (а.с.73-74). У жовтні 2014 року [PERSON] подано клопотання про зупинення провадження у цивільній справі № 761/14935/14-ц до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2014р. у цивільній справі № 761/8978/14-ц (а.с.95-96). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 24.11.2014р. зупинено провадження у цивільній справі № 761/14935/14-ц, провадження № 2/761/4939/2014 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про примусове виселення з житлового приміщення, до перегляду Апеляційним судом м. Києва в апеляційному порядку рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року у цивільній справі № 761/8978/14-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.110-111). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2014р. рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 липня 2014 року скасовано, в звязку з чим ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2015р. провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про примусове виселення з житлового приміщення відновлено, та призначено до розгляду у судовому засіданні на 31.07.2015р. (а.с.127). Представник Позивача в судове засідання не зявився, до позовної заяви додав клопотання, в якому просив розглядати справу без його присутності на підставі наявних доказів та матеріалів (а.с.57). Представник Відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, пояснив суду, що Позивач не надав суду належних доказів отримання всіма відповідачами вимоги про звільнення приміщення, зокрема, Позивач долучив до позовної заяви лише копію листа про направлення повідомлення про звільнення приміщення лише Відповідачу-1, а іншим мешканцям квартири не направив, а відтак Відповідач фактично був позбавлений права добровільно звільнити приміщення, оскільки Позивач оминув відповідний порядок, передбачений законом і звернувся про виселення безпосередньо до суду. Окрім того, представник Відповідача зазначив, що двокімнатна квартира, що є предметом Договору іпотеки є єдиним житлом для Відповідача та членів її родини, а також використовуються ними для постійного проживання, іншого житла родина немає, а відтак, оскільки звернення стягнення на квартиру заборонено на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то і виселення не здійснюється. Окрім того, посилання Позивача в поданому позові як на підставу своїх вимог про виселення на ст. 109 Житлового кодексу Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку», де передбачена можливість виселення з квартири, що була придбана за рахунок кредиту є не правомірним, оскільки таке право виникло у Позивача лише після внесення відповідних змін згідно із Законом № 3795-VI від 22.09.2011р. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON] проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши представника Позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2619/0708/71-062 (а.с.5-12). Відповідно до п.п.1.1.,1.3. Кредитного договору, Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 180\~000,00 доларів США, на строк з 29 липня 2008р. по 29 липня 2038р. включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. В забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, 29 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 2619/0708/71-062-Z-1 (далі Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1492 (а.с.15-17). За умовами п.2 вказаного Договору іпотеки, на забезпечення виконання Основного зобовязання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером 32 у будинку під номером 12/14 по вулиці Студентська у місті Києві, що належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 29.08.2008р. за реєстром № 1488 та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 29.07.2008р. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15, згідно якого Банк відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації, що підтверджується витягом з договору факторингу № 15 від 28.11.2012р. (а.с.33-34), Актами прийому-передачі Реєстру заборгованостей Боржників (а.с.35), Персональних даних в електронному вигляді (а.с.36) та інформації згідно Реєстру Заборгованості Боржників (а.с.37). Водночас, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (Клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактор) було укладено Договір факторингу, згідно якого Клієнт відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників та у Переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення, право вимоги якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває Права Вимоги такої Заборгованості від Боржників та передає клієнту за плату грошові кошти у розпорядження, у розмірі, що становить Ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором (а.с.40-48). [PERSON] з Реєстру п Договору факторингу від 28.11.2012р. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передав право вимоги за кредитним договором № 2619/0708/71-062 від 29.07.2008р. на користь Позивача - ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.49). Разом з тим, у звязку з укладенням між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» Договору факторингу від 28.11.2012р., між зазначеними сторонами 28.11.2012р. укладено Договір про передачу прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2187 (а.с.50), за умовами якого Іпотекодержатель передає Новому Іпотекодержателю права за Іпотечними договорами, перелік яких наведено у Додатку № 1 до цього Договору, зокрема згідно [PERSON] з Договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012р. ТОВ «Вектор Плюс» передав право вимоги за іпотечним договором № 2619/0708/71-062-Z-1 від 29.07.2008р. ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.51). Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. [PERSON] зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відбулась заміна кредитора за зобов'язаннями по Кредитному договору № 2619/0708/71-062 від 29.07.2008р., укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON], та по Іпотечному договору № 2619/0708/71-062-Z-1 від 29.07.2008р., укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1492. Новим Кредитором за зобов'язаннями по Кредитному договору № 2619/0708/71-062 від 29.07.2008р. та Новим Іпотекодержателем по Іпотечному договору № 2619/0708/71-062-Z-1 від 29.07.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1492 в результаті відступлення прав вимоги стало ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до п.11 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобовязанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). Пунктом 12 Іпотечного договору передбачено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в пп.12.3.1. та 1.2.3.2. цього пункту Договору; - шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом способу звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом субєкта оціночної діяльності. [PERSON] виконавчого напису, вчиненого 22.11.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1918, звернуто стягнення на квартиру номер 32 в будинку під номером 12/14 по вулиці Студентській у місті Києві, що належить на праві власності [PERSON], та за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником [PERSON] умов Кредитного договору з 28 листопада 2012 року по 01 вересня 2013 року у розмірі: - заборгованість за кредитом 1\~108\~175,90 гр.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом 278\~826,29 грн.; - суми плати, що сплачена ТОВ «Кредитні ініціативи» за вчинення виконавчого напису 4\~000,0 грн., що разом становить суму загальної заборгованості станом на 01.09.2013р. 1\~391\~002,19 грн. (а.с.23). [PERSON] зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). На підставі виконавчого напису № 1918, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 22.11.2013р., державним виконавцем Волошиною М.Д. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 42166940) від 20.02.2014р. (а.с.24). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року у справі № 761/8978/14-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1918 про звернення стягнення на квартиру номер 32 в будинку під номером 12/14 по вулиці Студентській у місті Києві, що належить на праві власності [PERSON], яка народилася 29.12.1979р. у місті Києві, зареєстрована за адресою: [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER] (а.с.115-121). Проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2014р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року скасовано, та ухвалено нове рішення наступного змісту у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити (а.с.122-126). [PERSON] довідки Форми № 3 № 512 від 31.03.2014р., виданої ТОВ «Кийградсервіс» в [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], 29.12.1979р.н. та її дочка [PERSON], 12.06.2011р.н., яка зареєстрована у спірній квартирі з 18.08.2011р. (а.с.22). На підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» Позивач в квітні 2014 року направив [PERSON] та [PERSON] вимоги про добровільне виселення вих.№ 2029-34 від 01.04.2014р. (а.с.27-29), в яких просив у звязку з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання вимоги добровільно звільнити всіма мешканцями житлове приміщення, яке є предметом іпотеки, а саме: квартиру під номером 32 в будинку під номером 12/14 по вулиці Студентській в м. Києві з обовязковим зняттям всіх мешканців зазначеного житла з реєстраційного обліку у Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб відповідного РВ УМВС України (а.с.27-30), що підтверджується реєстром поштових відправлень та фіскальним чеком № 3826 від 03.04.2014р. (а.с.30-31). Вказані вимоги були отримані Відповідачами 09.04.2014р., що підтверджується зворотними повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.32). Проте вимоги Позивача про добровільне виселення Відповідачі залишили без уваги та без задоволення. [PERSON] з ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. [PERSON] зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. [PERSON] з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Водночас, пунктом 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. визначено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Разом з тим, слід зазначити, що згідно п. 4 Іпотечного договору встановлено, що Іпотекодавець свідчить, що Предмет іпотеки належить йому на праві власності, до укладення цього Договору ні Предмет іпотеки, ні будь-яку його частину нікому будь-яким способом не відчужено, не передано в оренду, найом, користування на будь-яких інших підставах, він не є предметом податкової застави, судового спору і не перебуває під забороною (арештом), треті особи не мають на нього будь-яких прав, в тому числі прав та вимог, що підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства. З довідки Форми № 3, виданої ТОВ «Кийградсервіс» № 512 від 31.03.2014р. вбачається, що неповнолітня дочка [PERSON] [PERSON], 12.06.2011р.н., була зареєстрована у спірній квартирі 18.08.2011р., тобто після укладення Іпотечного договору № 2619/0708/71-062-Z-1 від 29.07.2008р., та без згоди на таку реєстрацію Іпотекодержателя, а відтак, суд дійшов висновку, що в даному випадку дозвіл органу опіки і піклування щодо питання виселення неповнолітньої особи з іпотечного майна, право користування яким в неї виникло після укладення відповідного іпотечного договору та без відповідного погодження з Іпотекодержателем, - не вимагається. Водночас, згідно положень п.1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а який посилається Скаржниця як на доказ неправомірності дій державного виконавця, передбачає, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Водночас, виселення боржника з житлового приміщення, що виступає предметом іпотеки, не ототожнюється з поняттям примусового стягнення вказаного майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань позичальника за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, а тому прийняття рішення про виселення боржника з житлового приміщення, що є предметом іпотеки в забезпечення виконання зобовязань боржника за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті не суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на той факт, що Відповідачі в порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно не звільнили квартиру [ADDRESS], суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON], про примусове виселення з житлового приміщення, грунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню шляхом виселення Відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з Відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 513, 514, 516 ЦК України, ст.ст. 3, 33, 40 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням п.п.43, 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р., та

Outcome: approved