Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач у лютому 2008 році звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 серпня 2007 року, рухаючись по вул. Полтавській в м. Кіровограді, водій [PERSON] керуючи автомобілем БАЗ 2215 СПГ, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], та який знаходиться в оперативному управлінні відповідача приватного підприємства «Транспортна компанія «Імперія Авто» на підставі договору оренди, здійснюючи пасажирські перевезення по маршруту № 50, порушуючи Правила дорожнього руху, не витримав безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, д/н [NUMBER] під керуванням , його, [PERSON] В результаті ДТП , йому, позивачу, була завдана матеріальна шкода, внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ 21099, яка згідно звіту автотоварознавчого дослідження від 01 жовтня 2007 року склала -19 276, 98 грн. Остаточно свої матеріальні збитки оцінив у 32 679, 91 грн. Від самої ДТП та її наслідків [PERSON] отримав нервовий стрес і психологічний дискомфорт. Відсутність транспортного засобу порушила встановлений ритм його життя. Внаслідок цього, позивач завдану йому моральну шкоду оцінив у 7 000 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача всі понесені ним витрати, пов'язані зі справою в розмірі -6691 грн. ( т.1 а.с.3-4, т.4 а.с.67-70). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційною інстанцією було зазначено, що суд першої інстанції, встановивши, що на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто» не володіло на відповідній правовій підставі автомобілем БАЗ 2215 СПГ, державний номер державний реєстраційний номер [NUMBER], та з [PERSON] у трудових відносинах не перебувало, не роз'яснив позивачу відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій, не прийняв заходи для притягнення до участі у справі в якості належного відповідача [PERSON], апеляційний суд був позбавлений можливості в силу повноважень, наданих йому законом, цей недолік суду першої інстанції усунути( т.5 а.с.141-144). Під час нового розгляду справи, представник позивача , збільшив розмір заявлених вимог та розширивши коло відповідачів, категорично, просив, стягнути із відповідача , зокрема, приватного підприємства "Транспортна компанія "Імперія -Авто", так як вважає його належним, збиток , з урахуванням індексу інфляції , який станом на вересень 2014 року становить 36 737 грн. 24 коп., спричинену моральну шкоду позивачу в розмірі - 7 000 грн. , та судові витрати в розмірі - 7451 грн. 95 коп. ( т.5 а.с. 182- 225, т.6 а.с. 169-176). Відповідач - ПП»Транспортна компанія »Імперія- Авто», її представник та одночасно представник залученого співвідповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала письмові заперечення проти позову (т. 1 а.с.40-41, а.с. 147-149, а.с. 180-182, т. 2 а.с. 101-105, т. 3 а.с. 109-113, т.5 а.с. 239-245). Зазначила, що ПП «ТК» «Імперія Авто» не є належним відповідачем, так як не являється власником автомобіля БАЗ 2215 СПГ, державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], а відтак і не має відповідати за майнову та моральну шкоду, заподіяну позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за вказаних позивачем обставин. Крім того, залучений співвідповідач [PERSON] також не може відповідати за спричинену позивачу шкоду, так як із [PERSON] також не перебував у трудових правовідносинах . Разом з тим, вважає, що позивач не надав доказів вини самого водія [PERSON] Залучений співвідповідач -[PERSON] ( т. 5 а.с.226), в суді позов не визнав, вважає себе невинним у спричиненні шкоди позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.08.2007 року за його участі. Третя особа -Закрите акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», її представник , на неодноразові виклики до суду не з'являлись, повідомлялись належно. Свідок [PERSON] , який надавав свої покази в судовому засіданні при першому судовому розгляді справи в суді першої інстанції, та в подальшому які були прослухані при новому розгляді справи , за клопотанням сторони позивача, пояснив, що 22.08.2007 р. він на ДТП не виїжджав та матеріалів ДТП у нього не було. Коли із страхової компанії надійшов запит про ДТП, Управлінням ДАІ УМВС України в Кіровоградській області була видана довідка від 18.09.2007 р. В довідці дані про час ДТП, належність автомобіля БАЗ ПП «ТК» «Імперія Авто», перебування [PERSON] у трудових відносинах з ПП «ТК» «Імперія Авто» та те, що ДТП сталося з вини [PERSON] були записані на підставі телеграми, підготовленої слідчо-оперативною групою. Свідок [PERSON], дружина позивача, в судовому засіданні пояснила, що 22.08.2007 р. була учасником ДТП, яке сталося біля 20 год. Їх автомобіль стояв метрів 3-4 позаду від автомобіля «Лексус». Пояснення стосовно обставин ДТП слідчому в прокуратурі вона надавала 04.09.2007 р. та підтверджує, що перше зіткнення в ДТП допустив водій автобуса [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що перевірку по факту ДТП 22.08.2007 р. по вул.Полтавській в м.Кіровограді він проводив особисто. Викликав учасників ДТП в прокуратуру Ленінського району та відбирав пояснення. Водії [PERSON] та [PERSON] добровільно давали пояснення. Також зазначив, що в постанові про відмову порушенні кримінальної справи від 17.09.2007 р. ним помилково зазначено, що у даній дорожній обстановці водію автомобіля ВАЗ 21099 д/н [NUMBER] необхідно було діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху, текст яких приведено у дослідницькій частині по даному питанню. Насправді це стосується автомобіля [PERSON], ВАЗ-21099 д.н. [NUMBER]. Свідок [PERSON] пояснював, що 22.08.2007 року, він в якості пасажира знаходився в маршрутному таксі жовтого кольору , яке рухалось по маршруту №50 та стоячи біля водія вільно спостерігав за дорогою, маршрутка їхала на великій швидкості і водій не знижуючи швидкість вдарив автомобіль ВАЗ 21099, який в свою чергу вдарив автомобіль»Лексус», що знаходився попереду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 22.08.2007 р. був учасником ДТП по вул.Полтавській в м.Кіровограді. 23.08.2007 р. давав пояснення слідчому [PERSON] Підтвердив, що обставини ДТП були такі, як він зазначив в своїх поясненнях в прокуратурі Ленінського району. Разом з тим, зазначав, що перед зіткненням бачив , як автомобіль ВАЗ 21099 отримав удар від маршрутного таксі «Газель» жовтого кольору у задню частину, після чого він ударив автомобіль «Лексус» також у задню частину і потім вилетів на зустрічну смугу, після чого відбулось зіткнення з його, [PERSON], автомобілем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він досліджував матеріали перевірки прокуратури Ленінського району м.Кіровограда по факту ДТП, яке сталося по вул.Полтавській в м.Кіровограді 22.08.2007 р. та складав висновок спеціаліста. Зазначив, що у висновку відповідь на питання 4 слідчого прокуратури стосується автомобіля [PERSON], а не автомобіля [PERSON] Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, та одночасно залученого співвідповідача, прослухавши пояснення свідків , а також заслухавши свідчення за його ж згодою самого представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи (в т.ч. матеріал № 302 прокуратури Ленінського району перевірки по факту ДТП, яка мала місце на вул.Полтавській у м.Кіровограді 22.08.2007 р.), оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступного. З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року приблизно о 19:40 год. у м. Кіровограді по вул. Полтавській сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля ВАЗ-2109, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], БАЗ 2215 СПГ, д.н. [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Лексус ЄС-300», д.н. [NUMBER] власником якого є [PERSON] та автомобіля ВАЗ-21099, д/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зокрема, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля ВАЗ-21099, д.н.[NUMBER] від 01 жовтня 2007 року, матеріальний збиток складає - 19 276,98 грн (т. 1, а.с. 7-19). Прокуратурою Ленінського району м. Кіровограда по факту вказаної ДТП за участю співробітника міліції [PERSON], водіїв [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведено перевірку та постановою від 17 вересня 2007 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом ДТП, у зв'язку з відсутністю складу злочину (т. 1, а.с. 21-22). За повідомленням начальника відділу ДАІ з обслуговування м. Кіровограда при УМВС України в області , на запит суду повідомлено, що 22.08.2007 року в м. Кіровограді по вул.Полтавській мало місце ДТП за участю автомобіля БАЗ 2215 СПГ, д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Лексус ЄС-300», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ-21099, д/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] По вищевказаному ДТП до адміністративної відповідальності ніхто не притягувався з причини не надання матеріалів органом, який приймав рішення про відмову в порушенні кримінальної справи ( т.1 а.с. 240). Тобто, вина в ДТП особи не була встановлена і протокол про адміністративне правопорушення ДАІ не складався. Згідно висновку спеціаліста №196 від 17.09.2007 року , дії водіїв [PERSON] та [PERSON] в даній дорожній ситуації не знаходяться в причинному зв»язку з ДТП. Відтак, вина [PERSON] та [PERSON] у справі про адміністративне правопорушення не встановлена, а тому, виходячи із загальних засад цивільного судочинства, наявність шкоди, протиправність діянь її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вину останнього в її заподіянні необхідно доводити в порядку цивільного судочинства, виходячи із змагальності сторін відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України та обов"язку доказування /ч.1 ст.60 ЦПК України/. Із матеріалів №302 перевірки по факту ДТП, яка мала місце на вул. Полтавській у м. Кіровограді 22.08.2007 року, зокрема висновку спеціаліста №196 від 17.09.2007 року, вбачається, що до наданих старшим слідчим прокуратури Ленінського району м. Кіровограда , даних про фактичний хід розвитку подій перед пригодою , тобто траєкторії руху автомобілів ВАЗ-21099, д/н [NUMBER] та БАЗ, д/н [NUMBER] ОН перед ДТП , а також черговість зіткнення транспортних засобів, вирішення питання на даному етапі не можливо. Згідно довідки ВДАІ УМВС України №10/684 від 18.09.2007 року, яка видавалась на запит Української транспортної страхової компанії було вказано про порушення п.13.1 Правил дорожнього руху та про винність [PERSON] ( т.1 а.с.233). Проте, як зазначав в суді свідок [PERSON], що саме він готував дану довідку , та 22.08.2007 р. на ДТП не виїжджав та матеріалів ДТП у нього не було. Коли із страхової компанії надійшов запит про ДТП, Управлінням ДАІ УМВС України в Кіровоградській області була видана довідка від 18.09.2007 р. В довідці дані про час ДТП, належність автомобіля БАЗ ПП «ТК» «Імперія Авто», перебування [PERSON] у трудових відносинах з ПП «ТК» «Імперія Авто» та те, що ДТП сталося з вини [PERSON] були записані на підставі телеграми, підготовленої слідчо-оперативною групою. Допитані в судових засіданнях свідки [PERSON]- пасажир марштурного таксі, [PERSON].( на час ДТП мала прізвище Рибак) та старший інспектор [PERSON] пояснили, що [PERSON] без гальмування допустив зіткнення із автомобілем позивача , та останній отримавши удар від автобуса в задню частину свого автомобіля ударив потім автомобіль «Лексус « під керуванням [PERSON], а потім вилетів на зустрічну смугу руху , де відбулось зіткнення із автомобілем під керуванням працівника ДАІ [PERSON] Вказана послідовність подій під час ДТП підтверджена також безпосередньо схемою ДТП. Так, в дорожній ситуації, що склалася, водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що водій залежно від швидкості руху , дорожньої обстановки , особливостей вантажу ,що перевозиться , і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Порушення саме вказаного пункту Правил дорожнього руху України спричинило дорожньо-транспортну пригоду. Однак, представник позивача , як в судовому засіданні , так і в остаточних своїх вимогах , категорично вказує на відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки на момент дорожньо-транспортної пригоди - ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто», та вважає її належним відповідачем, а крім того, ще й на розсуд суду , просить також застосувати до ПП «Транспортна компанія »Імперія-Авто» та [PERSON] принцип солідарної або часткової відповідальності за завдану [PERSON] матеріальну та моральну шкоду , у частках визначених судом відповідно до ступеня вини кожного. В суді було безспірно з»ясовано, що згідно відповіді ДАІ №10/330 від 23.07.2008 р. за даними АІПС ВДАІ автобус БАЗ 2215 СПГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 04.05.2005 р., зареєстровано за [PERSON], прож. за адресою:[ADDRESS]. Тимчасово по дорученню до 06.10.2011 р. вказаним автобусом має право користуватися ПП «Транспортна компанія «Імперія Авто», тимчасовий реєстраційний талон [NUMBER] від 04.10.2006 р. (т.1 а.с.5). В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб , переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб , то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2. ПДР України). Відповідно до Постанови КМУ від 10.10.2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху», п.п. 2.2. власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог цих Правил ( вказаний пункт правил діяв на момент вчинення ДТП). Згідно п.6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою КМУ 7 вересня 1998 р. N 1388, тимчасовий реєстраційний талон видається за заявою власника транспортного засобу і надає право керування цим транспортним засобом. Відповідно до договору № М/50-17 оренди транспортного засобу від 12.12.2006 р. ПП [PERSON] надав в оренду Приватному підприємству «Транспортна Компанія «Імперія Авто» автобус БАЗ 2215 СПГ, державний номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 156-159). Відповідно до ч.2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, що в порушення даної норми права не дотримано сторонами. Відповідно до ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору, він вважається нікчемним та не породжує правових наслідків. Посилання сторін на той факт, що на підставі договору оренди від 12.12.2006 р., [PERSON] передав в оренду ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто» автобус БАЗ 2215 СПГ, державний номер [NUMBER], не є належним доказом по справі, оскільки даний договір всупереч вимогам ч.2 ст.799 ЦК України не був нотаріально посвідчений і відповідно до ст. 220 ЦК України є нікчемним. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також судом приймається до уваги, що в період дії договору оренди, власник передавав право керування транспортним засобом [PERSON], що також доводить нікчемність договору оренди та перебування автобуса в повному розпорядженні власника. З приписів ч.1 ст. 216 ЦК України вбачається, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язанні з його недійсністю. Отже, на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто» не володіло на відповідній правовій підставі автобусом БАЗ 2215 СПГ, державний номер [NUMBER]. Також безпідставні посилання представника позивача про наявність трудових відносин між ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто» та [PERSON] Відповідно до штатного розкладу ПП «Транспортна компанія «Імперія Авто» на 2007 рік , посада «водій» на підприємстві відсутня (т.1 а.с. 42). Заробітна плата [PERSON] не нараховувалась і не виплачувалась, податків [PERSON] не сплачував , виручку до каси підприємства від пасажирських перевезень не здавав, в його трудовій книжці відсутній запис про працевлаштування у відповідача. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто» є сервісним центром, який надає послуги лікаря та механіка, обслуговування автотранспорту при виїзді на лінії (маршрути), які обслуговуються підприємством за допомогою автотранспорту, орендованого у приватних підприємців. Дійсно, 12.12.2006 році між ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто» та [PERSON] укладено договір про співпрацю в області пасажирських перевезень. Предметом даного договору є надання послуг, перевірка технічного стану транспортного засобу, проведення перед рейсового медичного огляду водія та проведення ТО-1, ТО-2 ремонту та мийки (т. 1 а.с. 43-44). Таким чином, будь-яким усним чи письмовим належним доказом причетність ПП «Транспортна Компанія «Імперія Авто» до автобуса ВАЗ 2215 СПГ, д/н [NUMBER] та його водія під час скоєння ДТП , що мала місце 22.08.2007 року -не доведена , а відтак і правових підстав для відшкодування позивачу заявленої шкоди у ПП«Транспортна Компанія «Імперія Авто» не виникає, як і не виникає у [PERSON] За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду" та «особа, яка відповідає за шкоду". Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб»єктного складу відповідальних осіб та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, крім того, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає, як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. У матеріалах справи міститься звіт по визначенню вартості матеріального збитку від 01 жовтня 2007 року, відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 19 276, 98 грн. ( т.1 а.с. 7-19). Зазначений висновок ніким не спростовано, не надано інших доказів на підтвердження матеріального збитку в іншій сумі, а тому, на користь позивача із належного відповідача [PERSON] підлягає стягненню 19 276, 98 грн . заподіяної матеріальної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення вказаної суми шкоди з врахуванням індексу інфляції станом на вересень 2014 року , то суд зазначає наступне. Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК , боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів н встановлено договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утримуватися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов»язання , що складається , у тому числі , з правовідношення , в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов»язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Тобто, положення ст. 625 ЦК регулює зобов»язальні правовідносини , а саме поширюються на порушення грошового зобов»язання , яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди- це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов»язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Така правова позиція викладена і у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року , де зазначається, що стаття 625 ЦК України, на яку і посилається представник позивача, не застосовується до відносин з відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю , а не грошовим зобов»язанням, яке виникає з договірних зобов»язань .Винятком є відповідальність страховика( ст. 992 ЦК). Отже , позовні вимоги про покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України про стягнення збитку з врахунням індексу інфляції задоволенню не підлягаюь з вищенаведеного. Відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах регулюється ст.ст.23, 1167 ЦК України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин /п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року/. З огляду на наведене, ураховуючи фактичні обставини справи та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди позивачу у -1200 грн. Як роз'яснено у Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди» (Лист Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 р.) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи; будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а п. 4 ч. 3 даної статті визначає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належить витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Виходячи з тлумачення ст.ст.79,86 ЦПК України витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 700 грн. не можуть бути відшкодовані на користь позивача у зв»язку з ухваленням рішення на його користь, оскільки відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, а в даному випадку дослідження проводилося в експертній установі не за ухвалою суду, а на вимогу позивача суб'єктом оціночної діяльності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як убачається з наявного в матеріалах справи договору про надання юридичних послуг представника у цивільному процесі та правової допомоги , укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 01 липня 2008 року , останній взяв на себе зобов'язання здійснювати представництво позивача , використовуючи всі визначені цивільним процесуальним законом права та засоби з метою захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта, а також надавати клієнту необхідну правову допомогу ( т.2 а.с.71) У той же час , в матеріалах справи ( т.2 а.с. 68, т.4 а.с.231 ) міститься довіреність від 01 липня 2009 року та 22 серпня 2012 року на представництво [PERSON] інтересів [PERSON] у судових інстанціях. Разом з тим, в журналах судових засідань процесуальний статус зазначеної особи вказано як представник, а не адвокат або інший фахівець в галузі права. Тому, суд вважає, що оскільки вказана особа не була допущена у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК України, до участі у справі, як особа, яка має право на надання правової допомоги [PERSON], а діяв як представник по довіреності, то суд відмовляє і у стягненні на користь позивача 5750 грн. понесених витрат на правову допомогу. Таким чином , відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, з яких : 971 грн. 95 коп.- судового збору (211,00 грн.+277,76 грн.+15,00 грн.+ 162,49 грн.+ 198, 40 грн.+ 107, 30 грн.) та 30 грн. -витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, а в решті вимог відмовляє, за їх безпідставністю. На підставі вищевикладене та

Outcome: partial