Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №VOKVGA0000001674 від 04.09.2008 року. Позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20856,90 доларів США на термін до 04.09.2018 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого, станом на 26.05.2015 року, утворилась заборгованість на загальну суму 22753,00 доларів США, яка складається з: 17708,54 доларів США - заборгованості за кредитом; 1528,72 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 393,86 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 2027,14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,83 доларів США - штраф (фіксована частина); 1082,91 доларів США - штраф (процентна складова) /т. 1 а.с. 2-3/. Згідно матеріалів справи, правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк" є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту АТ КБ "ПриватБанк") /т. 3 а.с. 146-150/. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] у заяві від 14.07.2015 року висловила свою незгоду з позовом та просила при розгляді справи застосувати позовну давність вважаючи її пропущеною позивачем /т. 1 а.с. 38/. В подальшому, 30.03.2018 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовна заява від 12.06.2015 року складена та подана з порушенням п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4, ч. 8 ст. 119 ЦПК України в редакції 04.06.2015 року, яка діяла на дату звернення до суду. Також представник відповідача вказує, що позовна заява містить суперечливі та необґрунтовані обставини, а вказаний позивачем розрахунок заборгованості не існує взагалі. Позовна заява містить додатки неналежної якості, які не відповідають вимогам законодавства і нормативно-правовим актам. У зв`язку з цим представник відповідача просив відмовити у задоволені позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором /т. 2 а.с. 165-168/. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 03 липня 2015 року /т. 1 а.с. 2/. 07.07.2015 року суддею Ковельського міськрайонного суду Волинської області Лунковою Т.М. відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання на 14.07.2015 року /т. 1 а.с. 27/. 14.07.2015 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду на 21.07.2015 року /т. 1 а.с. 47/. Ухвалою від 21.07.2015 року в справі призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі /т. 1 а.с. 85-86/. Ухвалою від 16.02.2016 року відновлено провадження в справі /т. 2 а.п. 77/. Ухвалою від 18.03.2016 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором зупинено до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки /т. 2 а.с. 110/. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2016 року, головуючим в даній справі визначено суддю Бойчука П.Ю. /т. 2 а.с. 117/. Ухвалою суду під головуванням судді Бойчука П.Ю. від 28.12.2016 року відновлено провадження у даній цивільній справі та прийнято справу до свого провадження /т. 2 а.с. 119/. Ухвалою від 28.12.2016 року провадження у даній справі зупинено до вирішення справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним /т. 2 а.с. 120/. Ухвалою від 19.02.2018 року провадження у справі поновлено /т. 2 а.с. 139/. 10.01.2019 року відповідачем подано заяву про відвід судді Бойчука П.Ю. /т. 3 а.с. 151-154/. Ухвалою суду від 10.01.2019 року заяву [PERSON] про відвід судді Бойчука П.Ю. визнано необґрунтованою та зупинено провадження в справі до вирішення заяви [PERSON] про відвід судді Бойчука П.Ю. /т. 3 а.с. 156-157/. Ухвалою суду від 11.01.2019 року у задоволені заяви про відвід головуючому судді Бойчуку П.Ю. відмовлено /т. 3 а.с. 159-160/. Ухвалою суду від 15.01.2019 року провадження у справі поновлено /т. 3 а.с. 161/. Ухвалою суду від 27.03.2019 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в справі за позовом [PERSON] до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку /т. 3 а.с. 216-217/. Ухвалою суду від 20.08.2019 року провадження у даній справі поновлено /т. 3 а.с. 224/. Ухвалою суду від 22.06.2020 року в справі призначено судову технічну експертизу документів, а провадження в справі зупинено /т. 4 а.с. 66-67/. Ухвалою суду від 16.10.2020 року провадження у справі поновлено /т. 4 а.с. 76/. Крім цього, за весь період перебування справи в провадженні суду, судові розгляди неодноразово відкладались та оголошувались перерви в судовому засіданні з об`єктивних причин. Стислий виклад позицій сторін в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Вказував на те, що факт укладення кредитного договору з відповідачем та факт отримання кредитних коштів підтверджується судовими рішеннями, а тому доказуванню не підлягає. Розмір заборгованості відповідача перед позивачем повністю підтверджується розрахунком заборгованості та іншими документами, наявними серед матеріалів справи. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, проте вказувала на те, що кредитні кошти отримала не в іноземній валюті, а гривневому еквіваленті, що суперечить умовам договору. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Дементьєв В.Ф., позицію якого поділяла і відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказував на те, що факт отримання відповідачем кредитних коштів саме в іноземній валюті та розмір заборгованості позивачем не доведений. Просив відмовити в задоволенні позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 04.09.2008 року [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" уклали кредитний договір № VOKVGA0000001674 /т. 1 а.с. 9-15, т. 3 а.с. 20-28/. Факт укладення такого договору не оспорюється сторонами та підтверджений відповідними судовими рішеннями /т. 2 а.с. 129-133, 134-138/. В силу вимог п. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, вказаний факт не підлягає додатковому доказуванню. Згідно умов вказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20856,90 доларів США на термін до 04.09.2018 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Згідно з розрахунком та випискою по кредитному рахунку відповідача, наданим позивачем, станом на 26.05.2015 року, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 22753,00 доларів США, яка складається з: 17708,54 доларів США - заборгованість за кредитом; 1528,72 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 393,86 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2027,14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,83 доларів США - штраф (фіксована частина); 1082,91 доларів США - штраф (процентна складова) /т. 1 а.с. 4-8, т. 2 а.с. 232-236/. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на таке. Так, за змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Як встановлено в ході розгляду справи, кредитний договір між позивачем та відповідачем був укладений, заборгованість відповідача перед позивачем за цим кредитним договором існує, чого не заперечувала і сама відповідач. В той же час, розмір такої заборгованості позивачем не підтверджений належними та допустимими доказами. Зокрема, як на підставу своїх вимог позивач покликається на розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем за даним кредитним договором. В той же час, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Належних і допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" позивач, при наявності процесуальної можливості, суду не надав. Крім цього, як зазначалось раніше, ухвалою суду від 21.07.2015 року в даній справі було призначено судову економічну експертизу. Як вбачається висновку експерта № 207/16 від 22.01.2016 року за результатами проведення судово-економічної експертизи, розмір заборгованості за даним кредитним договором документально не підтверджений /т. 2 а.с. 2-75/. Таким чином, позивачем, всупереч вимог ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України, не доведено наявності в позивача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі, а саме - суми отриманого кредиту, тіла кредиту, нарахованих процентів, пені та штрафів. При цьому слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Позиція ЄСПЛ, сформована у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04) вказує на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. В даному випадку, зважаючи на характер правовідносин між учасниками справи, на встановлені обставини справи, суд не вбачає необхідності відповідати на кожен аргумент сторони позивача та відповідача. Решта аргументів обох сторін в даній справі, надані ними в судових засіданнях, не спростовують зазначених вище висновків суду, а тому відхиляються судом за безпідставністю. Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідача проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи. За вказаних обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позову, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed