Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

28 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2012 року вона звернулася до Красноокнянської райдержадміністрації з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства на території Красноокнянської селищної ради, на що розпорядженнями від 09.08.2012 року №387/А-2012 отримала відповідний дозвіл. 10.09.2015 року між нею та ТОВ «Вектор» було укладено договір на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. У грудні 2015 року технічна документація була виготовлена і надана [PERSON] управлінню Держгеокадастру в Одеській області, якому з 01 січня 2013 року надано повноваження щодо розпорядження землями даної категорії, із заявою про затвердження документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність вищевказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Красноокнянської селищної ради Красноокнянського району Одеської області (за межами населеного пункту). Однак 06 червня 2016 року [PERSON] управлінням Держгеокадастру в Одеській області позивачу було відмовлено у затвердженні технічної документації, так як було встановлено, що вищевказана земельна ділянка відноситься до земель колективної власності, право власності на які посвідчено Державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-15 №0019, виданим колективному сільськогосподарському підприємству «Шлях Ілліча», та який було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №12, а у власність можуть бути передані лише ті земельні ділянки, які перебувають у державній власності. Наявність зазначеного державного акту ,яким встановлено право колективної власності, яке не передбачено ні Конституцією України ,ні Цивільним кодексом України, унеможливлює реалізацію її права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Тому вона просила припинити право колективної власності на вказану земельну ділянку з вищезазначених підстав. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, однак від неї до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. На задоволенні позову наполягають /а.с.16, 67/. Представник відповідача - [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не зявився, але від нього надійшли заперечення проти позову в частині зазначення [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеській області відповідачем по даній справі, посилаючись на те, що основними учасниками процесу паювання земель колективної власності були відповідні сільські, селищні міські ради та районні державні адміністрації, а [PERSON] управлінням Держгеокадастру в Одеській області жодного рішення стосовно розпаювання земель колективної власності не приймалось, тому заявлені до [PERSON] управління, як відповідача, вимоги, на його думку, є безпідставними. При цьому, так як на теперішній час відсутній механізм передачі земель колективної форми власності до державної, то вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП «Шлях Ілліча» можливо лише у судовому порядку /а.с.43-47/. Представники відповідачів Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області та Окнянської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не зявились, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Проти задоволення позову не заперечують /а.с.20, 21/. Судом були встановлені факти і відповідні їм правовідносини. 09 серпня 2012 року розпорядженням Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області №387/А-2012 позивачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га пасовищ із земель запасу на території Красноокнянської селищної ради Одеської області (за межами населеного пункту) /а.с.8/. ТОВ «Вектор» було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу у власність, який у грудні 2015 року було погоджено із відділом Держземагенства у Красноокнянському районі /а.с.11, 13/. На підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було присвоєно кадастровий номер: 5123155100:01:001:0309 /а.с.11/. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, Інформація про зареєстроване право на вищезазначену земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відсутня /зворот а.с.10/. Після звернення позивача до [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеській області з заявою про затвердження документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства листом №Б-6280/0-2620/6-16 від 06 червня 2016 року [PERSON] управлінням Держгеокадастру в Одеській області позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки було встановлено, що зазначена земельна ділянка відводиться за рахунок земель колективної власності, яка рахується за КСП «Шлях Ілліча» згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 №0019 від 25.12.1995 року, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №12 /а.с.14/. Відповідно до запису №12 Книги записів державних актів на право колективної власності на землю, 25 грудня 1995 року зареєстровано державний акт серії ОД-15 №0019 ,яким надано КСП «Шлях Ілліча», розташованому на території Красноокнянської селищної ради, у колективну власність 3192,8 га землі /а.с.73/. За інформацією, наданою архівним відділом Окнянської райдержадміністрації Одеської області, КСП «Шлях Ілліча» реорганізовано в СВК «Поділля», а СВК «Поділля» ліквідовано, у звязку з визнанням його банкрутом /а.с.56, 63/. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] управлінням Держгеокадастру визначено ,що єдиною підставою, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на отримання земельної ділянки, є те, що бажана земельна ділянка мала б відводитися за рахунок земель колективної власності, які рахуються за КСП «Шлях Ілліча» згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 №0019 від 25.12.1995 року, а розпорядження землями колективної власності, відповідно до положень ст.15-1, 122 ЗК України та п.4.13 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, яке затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №26 від 03.03.2015 р., не віднесено до повноважень [PERSON] управління. Разом з тим, чинною Конституцією України та Земельним кодексом України взагалі не передбачено таку форму власності на землю як колективна, тоді як на час видачі КСП «Шлях Ілліча» державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0019 від 25.12.1995 року , Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року) визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Відповідно до ч.3 ст.78 3К України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно ч.1 ст.374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Крім того, розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи, що діючим законодавством не визначено випадку припинення права власності на землю із підстав відсутності такої форми власності як колективна, що апріорі неможливо через відсутність такого визначення в чинному законодавстві, то суд вважає, що слід застосувати положення ст.8 Конституції України щодо принципу верховенства права, ст.1 ЦПК України щодо завдань судочинства та ст.5 ЗК України щодо базування земельного законодавства на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави та забезпечення гарантій прав на землю. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача- Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - щодо помилковості визнання його відповідачем через відсутність будь-якого відношення до розпаювання земель колективної власності ,так як предметом спору не є питання розпаювання земель. Відповідно до ст. 3 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і саме відмова відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеській створює перешкоди в реалізації права позивача на отримання безоплатно у власність земельної ділянки . Крім того, відповідно до ст.152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та ін. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тому, враховуючи відсутність такої форми власності на землю як колективна та відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених вимог та вирішити незаявлену вимогу щодо визнання державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 №0013 недійсним в частині права колективної власності на вищеозначені земельні ділянки.

Outcome: approved