Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що між нею ([PERSON].) та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану. Так, за період перебування у шлюбі у них з відповідачем народилося двоє : син - [PERSON], [INFO] та донька- [PERSON] [INFO]. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося, виявилося, що у них різні погляди на сімейне життя, на виховання дітей, на ведення спільного господарства, у зв'язку з чим два роки вони проживають окремо. Зазначає, що протягом цих двох років, як вони проживають окремо, відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки регулярно не надає, в той час як вона ([PERSON].) працює на посаді вихователя в НВК №11, але її доходів не вистачає на утримання доньки, оскільки неповнолітня дитина потребує постійних матеріальних витрат на забезпечення нормального рівня життя, необхідно для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Звертає увагу на те, що між нею та відповідачем на момент пред'явлення позову, не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання неповнолітньої дитини [PERSON], 2003 року народження. Тому на підставі вищенаведеного вона ([PERSON].) звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити. Ухвалою суду від 14 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач - [PERSON]., який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Беручи до уваги клопотання позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER], виданого Мукачівським міським відділом реєстрації громадського стану, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 22 жовтня 1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №549 (а.с.7). У сторін по справі, [INFO] народилася донька - [PERSON], про що свідчить копія Свідоцтва про народження видане відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області 16 жовтня 2003 року (а.с.8). З копії Довідки за № 1-018965 виданої управляючою компанією ТзОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" від 29 травня 2018 року, вбачається, що [PERSON], проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS], і разом з нею зареєстровані [PERSON], 1995 року народження та [PERSON], 2003 року народження (а.с.10). Відповідно до копії Довідки № 89 наданої Директором Мукачівського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. - дошкільний навчальний заклад" №11 Мукачівської міської ради Попович В. від 31 травня 2018 року, [PERSON] дійсно працює в НВК №11 на посаді вихователя з 01 жовтня 2007 року по теперішній час (а.с.11). Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно пункиту 1 частини 1 статті Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення нею повноліття, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні доньки мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому обов'язок відповідача [PERSON] як батька утримувати та надавати доньці матеріальну допомогу. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути частково з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved