Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON], в якій просив індексувати суму розміру стягуваних із [PERSON] аліментів на його користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], на розмір інфляції і стягувати з відповідача в його користь аліменти в розмірі 4000 гривень на місяць. Обґрунтовує позов тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2011 року змінено розмір стягуваних аліментів і визначено їх розмір у твердій грошовій сумі - 2000 гривень, щомісячно. Протягом 2011 - 2015 років інфляція в Україні досягла більше 100 відсотків, а законом передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, посилаючись на частину другу статті 184 Сімейного кодексу України та Закон України "Про індексацію грошових доходів населення". Згідно з останніми уточненнями просив суд стягнути з відповідача на його користь суму індексації аліментів у розмірі 18621 гривня. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві та уточненнях до неї обставин. Крім цього, пояснив, що станом на травень 2015 року має враховуватись індекс інфляції за квітень 2015 року, тому він перерахував суму індексації аліментів за період з жовтня 2011 року по квітень 2015 року. З цих підстав просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь суму індексації аліментів у розмірі 25421 гривня. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, вважає його безпідставним, оскільки, на його переконання Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" до спірних правовідносин не повинен застосовуватись. Крім цього, пояснив, що хоч відповідач на даний час перебуває за кордоном, однак роботи там не має, що підтверджується довідкою з центру зайнятості. Також позивачем не обгрунтований розрахунок суми індексації. З цих підстав просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] до 10 вересня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2011 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 700 гривень, щомісячно. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2011 року змінено розмір стягуваних аліментів і визначено їх розмір у твердій грошовій сумі - 2000 гривень, щомісячно. Як убачається з розрахунку заборгованості за аліментами ВДВС Тернопільського районного управління юстиції від 01 квітня 2015 року, виконавчою службою проводиться стягнення аліментів за виконавчим листом №2-6583/11 з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 2000 гривень, щомісячно. Станом на 01 квітня 2015 року розмір заборгованості за аліментами становить 36367,74 гривень. Із наведеного розрахунку слідує, що стягнення аліментів з [PERSON] за період з жовтня 2011 року по березень 2015 року проводилось державною виконавчою службою без нарахування індексації. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховуються аліменти. Відсутність у вказаних вище нормативних актах аліментів серед об'єктів, які підлягають індексації, не є підставою для відмови в проведенні їх індексації, оскільки аліменти є одним із різновидів доходів громадян України. Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України "Про індексацію грошових доходів населення", та при розгляді справи судом установлено, що за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, проте за весь період прострочення сплати аліментів індексація ні органом державної виконавчої служби, ні судом не провадилась, до спірних правовідносин слід застосувати аналогію закону. Застосування аналогії закону в цьому випадку узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України по справі № 6-113 цс 13 від 06 листопада 2013 року, відповідно до якого розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченомуЗаконом України "Про індексацію грошових доходів населення"(далі - Закон). Статтею 4Закону визначено підстави для проведення індексації. Зокрема, зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цьогоЗакону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Таким чином, підставою для проведення індексації є перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 101 відсотка. З довідки № 14-05/106 Головного управління статистики у Тернопільській області від 13 травня 2015 року слідує, що за період з жовтня 2011 року по березень 2015 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації в розмірі 101 відсотка в березні 2014 року - червні 2014 року та у вересні 2014 року - квітні 2015 року. Тобто позивач має право на отримання індексації аліментів з застосуванням індексу споживчих цін, який був встановлений у березні 2014 року - червні 2014 року та у вересні 2014 року - квітні 2015 року, наростаючим підсумком, починаючи з жовтня 2011 року по березень 2015 року. Однак, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого індекс споживчих цін, який був встановлений у березні 2014 року - червні 2014 року та у вересні 2014 року - квітні 2015 року, застосований до загальної суми боргу в розмірі 36367,74 гривень, яка виникла за період з жовтня 2011 року по березень 2015 року. Оскільки аліменти є періодичним платежем та відповідно до ст. 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, то індекс споживчих цін повинен застосовуватись при обчисленні індексації аліментів, виходячи з їх розміру за кожний конкретний місяць. Таким чином, виходячи з розрахунку заборгованості за аліментами, беручи до уваги розмір щомісячного платежу, який підлягав до сплати відповідачем, з урахуванням фактично сплачених сум по 800 гривень за період з жовтня 2011 року по травень 2014 року, по 2000 гривень за період із липня по вересень 2014 року та 15000 гривень у листопаді 2014 року, визначаючи розмір суми індексації аліментів як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць та приросту індексу споживчих цін, який був встановлений у березні 2014 року - червні 2014 року та у вересні 2014 року - квітні 2015 року у відсотках, поділений на 100, судом установлено, що сума індексації аліментів за період з жовтня 2011 року по березень 2015 року становить 11040 гривень, а не 25421 гривня, як на цьому наполягав позивач. При цьому суд звертає увагу на те, що обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннямиСімейного кодексу України, що зобов'язує проводити таку індексацію автоматично,

Outcome: partial