Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] \~ в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частину усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розмір аліментів, з часу прийняття судового рішення про стягнення аліментів не є актуальним та не відповідає розміру достатньому для утримання спільної дитини. Позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є саме змінити спосіб стягнення аліментів шляхом стягнення з відповідача аліментів в частці від доходів відповідача. Посилаючись на статті 192, 181,182, 183 та внесені зміни до статті 182\~Законом У судовому засідання позивач відсутня до суду надала заяву про розгляд даної справи без її участі. Представник позивача у судовому засіданні відсутня, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився до суду надав заяву з якої вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14.08.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 400 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В силу ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення\~\~нею повноліття. Зі змісту ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~(в редакції Закону\~№ 2037-VIII від 17.05.2017\~року),\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час донька сторін досягла шестирічного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з \~1 липня 2018 року становить 1944 гривень. З наведеного вбачається, що на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 972 грн. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.\~ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року за результатами розгляду цивільної справи №6-143цс13. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, зважаючи на зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину, який\~має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та змінити розмір аліментів, встановлених рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14.08.2013 року (номер справи 749/732/13-ц ), і стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж\~50%\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною першою\~статті 142 ЦПК України\~визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при зверненні до суду позивач за позовну вимогу про стягнення аліментів не сплачувала судового збору у розмірі 704,80 грн., як особа звільнена від його сплати, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved