Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

14 грудня 2016 р. [PERSON] через свого представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати припиненим договір іпотеки від 22.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. за реєстраційним номером №6781; визнати припиненим договір від 04.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. за реєстраційним номером №749; зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень за, адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м, номер РПВН: 14356455, належних [PERSON] ([ADDRESS]; ідентифікаційний код [NUMBER]), накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. ([ADDRESS]) по договору іпотеки від 22.06.2007 року, реєстраційний № 6781, запис про заборону відчуження від 22.06.2007 року № 5188646; зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень за, адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м, номер РПВН: 14356455, належних [PERSON] ([ADDRESS]; ідентифікаційний код [NUMBER]), накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. по договору від 04.02.2009 року, реєстраційний № 749, запис про заборону відчуження від 04.02.2009 року № 8428992; вилучити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження, а саме: Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", 2949, 08.12.2011, Приватний нотаріус Київського МНО Шевченко Д.Г., що зареєстровано 17.12.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 5188508; вилучити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження, а саме: Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", 2949, 08.12.2011, Приватний нотаріус Київського МНО Шевченко Д.Г., що зареєстровано 17.12.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 8428873. На підставі заяви представника позивача про уточнення позовних вимог від 16.04.2018 року було додатково доповнено вищевказані позовні вимоги позивача вимогою про визнання [PERSON] (ідент. код [NUMBER]) звільненим від виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №11174216000 від 22.06.2007 року укладеного між [PERSON] (ідент. код [NUMBER]) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (код ЄДРПОУ:09807750). Інші позовні вимоги були залишені позивачем змін. Вищевказані позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 22.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11174216000, який був забезпечений укладеними між цим ж особами договором іпотеки від 22.06.2007 року, на підставі якого [PERSON] передав Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсиббанк» в іпотеку нежилі приміщення, загальною площею, 89,4 м. кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На підставі укладеного договору іпотеки від 22.06.2007 року було накладено заборону відчуження нежилих приміщень за, адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження від 22.06.2007 року № 5188646. На підставі укладеного договору від 04.02.2009 року про внесення змін до договору іпотеки від 22.06.2007 року було додатково накладено заборону відчуження нежилих приміщень за адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м, та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження від 04.02.2009 року № 8428992. 08.12.2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року, а також набув права іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.06.2007 року. В вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], в якому просило в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 203 622,48 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 2 111 963,48 грн., сума заборгованості за відсотками - 756 916,19 грн., пеня - 312 870,88 грн., сума за ставкою 3%річних від простроченої заборгованості по тілу - 13 024,94 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 8 8846,99 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення, загальною площею 89,4 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання права власності на вказані нежилі приміщення за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (код ЄДРПОУ:34047020). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц, що наявне матеріалах справи № 523/18503/16-ц, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року (основним зобов'язанням). Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц набрало законної сили 01.11.2016 року і на сьогодні є чинним. Представник позивача зазначив, що з дня набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц [PERSON] згідно рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (пункт 570) та рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства») (пункт 51), ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 10, ч. 4 ст. 14, ч. 1 ст. 509 ЦК України та пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є звільненим від виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року, а саме зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року є припиненим. А оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, то й договір іпотеки на підставі вищевказаним норм представник позивача також вважає припиненим з дня набрання чинності сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц. Також представник позивача зазначив, що 29.11.2016 року [PERSON] засобом поштового зв'язку направив ПАТ «Дельта банк» заяву про зняття заборони відчуження нерухомого майна, в якій просив протягом 3-х робочих днів з дати отримання вказаної заяви подати до приватного нотаріуса, який посвідчив договір іпотеки від 22.06.2007 року або до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради заяву про припинення іпотеки за договором іпотеки від 22.06.2007 року, зняття заборони відчуження нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень за, адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м, та вилучення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження. Зазначена заява позивача від 29.11.2016 року про зняття заборони відчуження нерухомого майна була залишена ПАТ «Дельта банк» без задоволення. ПАТ «Дельта Банк» не визнає тих обставин, що зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки припинились в позивача з дня набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц, у зв'язку з чим позивач з метою захисту свої майнових прав вимушений був звернутися до суду із вказаним позовом та просив суд його задовольнити. Представник відповідача надав відзив на позов згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача свої заперечення на позов обґрунтовувала тим, що за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняються. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.08.2017 року зупинено провадження по цивільній справі за № 523/18503/16-ц за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів припиненими, зняття заборон на відчуження нерухомого майна, до розгляду касаційного провадження по суті у цивільній справі за № 523/14443/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (суддя доповідач Фаловська І.М.). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2017 року було скасовано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року про зупинення провадження по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів припиненими, зняття заборон на відчуження нерухомого майна та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року було продовжено розгляд справи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року було задоволено заяву про забезпечення позову представника позивача та до набрання законної сили судового рішення Суворовського районного суду м. Одеси ухваленого за наслідком розгляду по суті цивільної справи № 523/18503/16-ц накладено арешт на нежилі приміщення, загальною площею, 89,4 м. кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON] ([ADDRESS]; ідент. код: [NUMBER])) на підставі Договору (ВАА № 222278) купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Гребенюк І.М., 22.06.2007 року, за реєстром № 6, зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів 22.06.2007 року, витяг № 4185451, право чин 2171983, бланк ГВ 475199; заборонено організатору відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги Товарній біржі «ІННЕКС», (03040, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 70, кім. 1103; код ЄДРПОУ: 32388652) вчиняти дії щодо організації продажу права вимоги за кредитним договором №1117421600041174216001 від 22.06.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON]; заборонено ПАТ «Дельта банк» (01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, буд. 38; код ЄДРПОУ: 34047020) вчиняти будь-які дії, спрямовані на продаж права вимоги за кредитним договором №11174216000M1174216001 від 22.06.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.04.2018 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року про забезпечення позову залишено без змін. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2018 року підготовче засідання закрито. Призначити судовий розгляд по суті позову [PERSON] до ПАТ «Дельта банк» про визнання звільненим від виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, припиненим договору іпотеки, договору змін до договору, зняття заборон, вилучення з реєстру іпотек, на 12 липня 2018 р. на 11 годину 20 хвилин Представник позивача адвокат [PERSON] присутній в судовому засіданні, що проведено 12 липня 2018 року позовну заяву підтримав, з відзивами не погодився та просив суд задовільними позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Бойко.А.В. за довіреністю в судове засідання, що проведено 12 липня 2018 року не з'явилась, подала заяву 12.07.2018р. про відкладення розгляду справу через її зайнятість в розгляді іншої справи в Приморському районному суді м. Одеси. Суд визнав неявку сторони відповідача з неповажних причин, оскільки до заяви не додані будь-яких підтверджуючих документів про зайнятість представника відповідача Бойко.А.В. в розгляді іншої справи в Приморському районному суді м. Одеси. При цьому, справа тривалий час розглядається, сторони висловили свої позиції по справі, у т.ч. відповідач подав відзив 25 квітня 2018 р. на останню редакцію уточненої позовної заяви. В судовому засіданні, що проведено 12 липня 2018 року зважаючи на необхідність в додатковому часі при викладенні повного тексту рішення, судом проголошено його вступну та резолютивну частини. Суд розглянувши справу та дослідивши всі наявні докази встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 22.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11174216000. З метою належного виконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 22.06.2007 року, реєстраційний номер №6781, згідно якого [PERSON] передав Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсиббанк» в іпотеку нежилі приміщення, загальною площею, 89,4 м. кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На підставі укладеного договору іпотеки від 22.06.2007 року було накладено заборону відчуження нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень за, адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м, номер РПВН: 14356455, належних [PERSON] ([ADDRESS]; ідентифікаційний код [NUMBER]), накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. ([ADDRESS]) по договору іпотеки від 22.06.2007 року, реєстраційний № 6781, внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження від 22.06.2007 року № 5188646. 03.02.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 11742216/1 до договору про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року відповідно до умов якої було визначено, що [PERSON] зобов'язувався повернути Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсиббанк» залишок отриманих в кредит грошових коштів на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року в розмірі 96 665,45 доларів США в строк до 22.06.2022 року сплачуючи до 26 числа кожного календарного місяця розмір автентичного платежу в розмірі 1255,00 доларів США. Також згідно вказаної додаткової угоди сторони погодили, що в системі обліку Банку реєстраційний номер договору про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року буде відображатись за № 11174216001 від 03.02.2009 року. Враховуючи, що додатковою угоду № 11742216/1 від 03.02.20009 року до договору про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року було змінено строк погашення основного зобов'язання та розмір і порядок погашення чергових платежів за кредитом 04.02.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 22.06.2007 року, реєстраційний № 749, який за своєю правовою природою фактично був додатковою угодою до укладеного договору іпотеки від 22.06.2007 року. На підставі укладеного договору від 04.02.2009 року про внесення змін до договору іпотеки від 22.06.2007 року було додатково накладено заборону відчуження нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень за, адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м, номер РПВН: 14356455, належних [PERSON] ([ADDRESS]; ідентифікаційний код [NUMBER]), накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. по договору від 04.02.2009 року, реєстраційний № 749, внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження від 04.02.2009 року № 8428992. 08.12.2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року (в системі обліку банку відображається за № 11174216001 від 03.02.2009 року), а також набув права іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.06.2007 року. На підставі укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року до Державного реєстру іпотек було внесено 2 (два) записи про обтяження, а саме: Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", 2949, 08.12.2011, Приватний нотаріус Київського МНО Шевченко Д.Г., що зареєстровано 17.12.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 5188508; Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", 2949, 08.12.2011, Приватний нотаріус Київського МНО Шевченко Д.Г., що зареєстровано 17.12.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 8428873. В вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], в якому просило в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 203 622,48 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 2 111 963,48 грн., сума заборгованості за відсотками - 756 916,19 грн., пеня - 312 870,88 грн., сума за ставкою 3%річних від простроченої заборгованості по тілу - 13 024,94 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 8 8846,99 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення, загальною площею 89,4 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання права власності на вказані нежилі приміщення за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (код ЄДРПОУ:34047020). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц, що наявне матеріалах справи № 523/18503/16-ц, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року (основним зобов'язанням). Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц набрало законної сили 01.11.2016 року і на сьогодні є чинним. Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц встановлено факт того, що строк давності повернення споживчого кредиту минув. Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц не може бути поставлено під сумнів Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц встановлено порушення прав банку на отримання коштів, встановлено суму заборгованості, а також встановлено те, що строк позовної давності по основному зобов'язанню минув. Заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року на час розгляду справи № 523/18503/16-ц позивачем не погашена. Згідно вимог ст. 266 ЦК України закріплено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦК України визначено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 ЦК України законодавцем закріплена пріоритетність дій норм міжнародного договору над нормами національного законодавства, зокрема встановлено те, що якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Згідно приписів пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" діючої на час набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року по справі № 523/14443/15-ц закріплено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тобто з правової дефініції зобов'язання, що визначена в ч. 1 ст. 509 ЦК України вбачається, що законодавець визначає зобов'язання, як вид цивільних правовідносин, тільки тоді, коли в цих правовідносинах особа (кредитор) наділена правом вимагати від іншої особи (боржника) виконання певного обов'язку. Враховуючи, що згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (пункт 570) та рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства») (пункт 51), Європейський суд з прав людини вважає, що національні суди при застосуванні строків давності при вирішенні справ реалізують передбачено законом право боржника бути звільненим в подальшому від переслідування або притягнення до суду, тобто звільняють від цивільного обов'язку або його виконання, а також враховуючи, що ПАТ «Дельта банк» згідно пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не має права вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, то в спірних правовідносинах щодо погашення кредиту після набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц ПАТ «Дельта Банк» в розумінні вимог ч.1 ст. 509 ЦК України не може вважатись кредитором, а спірні правовідносини щодо погашення кредиту не можуть вважатись зобов'язанням. Згідно вимог ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання. Таким чином, на підставі вищенаведеного суд погоджується з тим, що з дня набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц [PERSON] згідно рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (пункт 570) та рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства») (пункт 51), ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 10 , ч. 1 ст. 509 ЦК України та пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є звільненим від виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року, а саме зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 11174216000 від 22.06.2007 року є припиненим. А оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, то й договір іпотеки від 22.06.2007 року на підставі ч. 5 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» є припиненим. ПАТ «Дельта Банк» не визнає тих обставин, що зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки припинились в позивача з дня набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц, у зв'язку з чим майнові права позивача потребують судового захисту. Згідно вимог ч. 1 ст. 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Вищезазначену конституційну норму детально розкривають вимоги ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Частина 1 ст. 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частини 1 та 2 ст. 319 ЦК України встановлюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України встановлює, що: - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); - особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2). Згідно ст.1 першого протоколу до Конвенції гарантовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» не визнає тих обставин, що зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки припинились в позивача з дня набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц, позивач не може у повній мірі реалізовувати своє право власності на належні йому нежилі приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею 89.4 кв. м, зокрема позивач не може без обмежень користуватись та розпоряджатись вищевказаним об'єктом нерухомості. Вказані обставини порушують права позивача, як власника, та суперечать вимогам зазначених норм національного та міжнародного права, що гарантують та захищають право власності. Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, є превентивні способи захисту права власності. Згідно зі ст. 15 ЦК України суб'єктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ч. 1 ст. 129 Конституції України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Вимогами ч. 1 ст. 10 ЦПК України також закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Поняття принципу верховенства права розкрито в рішенні Конституційного суду України від 02 листопада 2004 року по справі N 1-33/2004, яке є обов'язковим згідно ст. 151-2 Конституції України. Так Конституційний суд України в своєму рішенні від 02 листопада 2004 року по справі N 1-33/2004 зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. На підставі вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною другою вищевказаної норми цивільно-процесуального закону передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно вимог ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. З урахуванням вищевикладених норм суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту про визнання [PERSON] (ідент. код [NUMBER]) звільненим від виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №11174216000 від 22.06.2007 року укладеного між [PERSON] (ідент. код [NUMBER]) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (код ЄДРПОУ:09807750) не суперечить закону та є ефективним способом захисту невизнаного права у спірних правовідносинах. Крім того, підстава обрання позивачем вищевказаного способу судового захисту ґрунтується на рішенні ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та рішенні ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»), вимогах ст.1 першого протоколу до Конвенції, які повинні застосуватись судом при розгляді справ згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, пункті 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" на підставі якої в спірних правовідносинах щодо погашення кредиту після набрання законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року по справі № 523/14443/15-ц ПАТ «Дельта Банк» позбавлений права вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, внаслідок чого в розумінні вимог ч.1 ст. 509 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» не може вважатись кредитором, а спірні правовідносини щодо погашення кредиту не можуть вважатись зобов'язанням, то суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ч.4 ст. 14 ЦК України, а також

Outcome: approved