Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

19 червня 2018 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 67918 грн. 56 коп. станом на 30.04.2018 року, яка складається з 3801,90 грн. - заборгованість за кредитом; 57306,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина; 3210,41 грн. - штраф (процентна складова) та судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп.. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.08.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредитну картку за тарифним планом "Універсальна, до 55 днів пільговий період", та отримала кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В порушення умов кредитного договору відповідач заборгованість не сплатила, тому станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 67918 грн. 56 коп., в зв`язку з чим АТ КБ "ПриватБанк" був змушений звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.(а.с.2-4). Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області Кадигроб С.М. від 24 липня 2018 року передано позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, разом з додатками, на розгляд Амур-Нижньодніпровському районному суду міста Дніпропетровська. (а.с.51). Ухвалою судді Амур - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська.(а.с.56). Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви.(а.с.61). Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.73) Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2019 року матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості, передано на розгляд Світловодському міськрайонному суду Кіровоградської області. (а.с.90). Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду від 28 березня 2019 року, у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі.(а.с.107-108). 30.10.2018 року на адресу Ленінського районного суду м.Дніпропетровського суду від представника позивача надійшла позовна заява про стягнення заборгованості в новій редакції в якій представник позивача не змінюючи позовних вимог, предмет та підставу позову зазначає, що строк дій кредитної карти відповідача становить - лютий 2015 року. Вказує на те, що останній платіж на погашення заборгованості було здійснено відповідачем 28.10.2015 року у розмірі 500 грн.(а.с.65-67). 15 квітня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав відсутності належних доказів, що між сторонами існують кредитні правовідносини та пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду з даним позовом, в зв"язку чим просила суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки погашення заборгованості за кредитним договором 28.10.2015 проведено шляхом автоматичного списання коштів з карти [NUMBER] в сумі 500 грн. на що згода відповідачем не надавалась. Зазначає, що одночасне застосування штрафних санкцій як наслідків неналежного виконання боргового зобов"язання суперичть нормам ст.549 ЦК України. Звертає увагу на те, що розмір визначених позивачем штрафних санкцій значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Вказує на те, що Умови та правила надання банківських послуг надані позивачем не містять підпису відповідача. (а.с.114-116,122-123). 10 травня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив представника відповідача, в який представник вказує на те, що Клієнт [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 11.08.2011 року, отримала картку № [NUMBER] , зі строком дії останнього дня 02.2015 року. З анкети-заяви від 11.08.2011 року вбачається, що відповідач [PERSON] висловила свою згоду про укладання договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна", що підтверджується її підписом, підписання якої позичальник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом із Умовами та Правилами є договором надання банківських послуг. Вказує на те, що укладання договору між сторонами по справі здійснювалось за принципом укладання між Банком та клієнтом договору приєднання (ст.634 ЦК України). Посилається на те, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком, що свідчить про користування відповідачем кредитними коштами. Посилається на постанову НБУ "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 29.03.2004 рок, (п.1.4), де передбачено Договірне списання Банку з рахунку Клієнта коштів без надання Клієнтом платіжного доручення, може здійснюватись Банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і Клієнтом, що в свою чергу, закріплено в п.1.1.3.1.6. Умов та Правил. Вказує на те, що операція від 28.10.2015 року у розмірі 500 грн. є наслідком договірного списання коштів, що не перериває перебіг строку позовної давності. Кредитна картка за номером [NUMBER] відповідачу не видавалась. Зазначає, що одночасне стягнення пені та штрафів передбачено умовами договору. Просить позовні вимоги задовольнити. (а.с.137-143). 29 липня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача в яких представник заперечує обставини. викладені у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що форма кредитного договору відповідає нормам закону, нарахування пені та штрафу з підстав невиконання відповідачем умов кредитного договору є правомірним, заперечує доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду з позовом. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до п. 1.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією. В разі коли зміна типу та найменування сталося у процесі вирішення спору судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення. Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені в судове засідання не з`явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с.41) Відповідач та його представник в судові засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі. В задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позовна заява від позивача надійшла вперше до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 19 червня 2018 року. (а.с.2-4). Судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір б/н від 11.08.2011 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.(а.с.7-8). Позивачем ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 26 вересня 2014 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] після державної реєстрації якого [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . (а.с.101). З розрахунку заборгованості за кредитом, який додано позивачем до позовної заяви та виписки по картковому рахунку починаючи з 11.08.2011, вбачається, що відповідачем у 2011-2015 роках були здійснені платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про користування відповідачем кредитними коштами та існування між сторонами кредитних правовідносин.(а.с.5-6,68-70). На підставі довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 5577212706389890 від 11.08.2011), встановлено, що строк дії картки є - 02/15. (а.с.71). Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.08.2011 року станом на 30.04.2018, вбачається, що 28.10.2015 року відбулося погашення за наданим кредитом в розмірі 500 грн. (а.с.5-6). На підставі роздруківки про рух коштів по картковому рахунку, вбачається, що платіж від 28.10.2015 року було здійснено в автоматичному режимі з карти [NUMBER] . (зворотна сторінка а.с.69). На вказану обставину представник позивача посилався у позовній заяві в новій редакції, відповіді на відзив, та письмових поясненнях.(а.с.65-67, 137-143). Як зазначив в правовій позиції Верховний суд України викладеної в постанові від 08.11.2017 року по справі № 6-2891цс16, за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Отже, платіж від 28.10.2015 року в сумі 500 грн. не перериває строку позовної давності оскільки відповідачем він не здійснювався, та згоду на його проведення відповідач не давав, оскільки в заяві про видачу кредиту не зазначено з якої картки банк має право автоматично здійснювати списання коштів. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання такої заяви відповідачем взагалі містили умови, які зазначені позивачем. Такий витяг з Умов та правил про надання банківських послуг, наданий позивачем не може вважатись належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (Провадження № 14-131цс19) від 03.07.2019, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61) Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 серпня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17-ц ) зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивачем порушено строк позовної даності звернення до суду з основною вимогою про стягнення боргу за кредитним договором від 11.08.2011 р. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Позивачем щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом пропущений строк позовної давності, у зв`язку з чим, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача неустойки. За таких обставин у зв`язку із пропуском Банком строку позовної давності щодо основних та додаткових вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості, а також відсутністю правових підстав для нарахування процентів передбачених ст. 1048 ЦК після спливу визначеного Договором від 11.08.2011 строку кредитування, тобто із 01.03.2015, - суд приходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, то судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду відшкодуванню за рахунок [PERSON] не підлягає.

Outcome: dismissed