Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до СП ТОВ "Світловодськпобут" та з урахуванням уточнень, викладених у заяві від 09.08.2017 року, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 2535,95 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він працював у СП ТОВ "Світловодськпобут" і був звільнений 04.11.2016 року на підставі п. 1, ст.36 КЗпП України за згодою сторін. При його звільненні відповідачем не був проведений розрахунок. Оскільки з дня його звільнення і по теперішній час розрахунок з ним не проведений, тому відповідно до вимог ст.117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, а саме з 04.11.2016 року по 09.08.2017 року виходячи із середньоденної заробітної плати 173, 63 грн. за 193 робочих дні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити посилаючись на обставини та докази що їх стверджують. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та у своїх запереченнях вказав, що за даними бухгалтерського обліку підприємства, заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня. Розрахунок з позивачем відбувався за його заявами на підставі посвідчень комісії по трудовим спорах, які виконувались у примусовому порядку державним виконавцем. Останній платіж було здійснено 14.12.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, період затримки розрахунку, на думку відповідача становить з 04.11.2016 року по 14.12.2016 року тобто, 28 робочих днів. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач працював у СП ТОВ "Світловолдськпобут" та був звільнений 04.11.2016 р. на підставі п. 1, ст.36 КЗпП України за згодою сторін. (а.с. 2) Відповідно до постанов про закінчення виконавчого провадження (а.с. 110-113) позивачу було сплачено заробітну плату на загальну суму 19444,83 грн. Довідкою про виплату заборгованості по заробітній платі (а.с. 101) підтверджується проведення розрахунку з позивачем після його звільнення. Відповідно до виписки по картковому рахунку (а.с. 51) останнє безготівкове зарахування заробітної плати на картковий рахунок позивача здійснено 18.01.2017 року. Як на доказ наявності заборгованості по заробітній платі позивачем надані відомості з державного реєстру фізичних осіб- платників податків ДФС України про суми виплачених доходів та довідка з Пенсійного фону України ( а.с. 43-44), відповідно до яких він самостійно провів розрахунок, та визначив, що підприємство має перед ним заборгованість у сумі 2535,95 грн. Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки вказані довідки видані на підтвердження сум заробітку для нарахування пенсії позивача, а також доходів позивача та джерел їх отримання та не містять інформації щодо заборгованості СП ТОВ «Світловодськпобут» перед позивачем. Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не знайшли свого підтвердження належними та допустими доказами, суд дійшов висновку, що позов у цій частині не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з того що відповідно до частини першої\~статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган сплачує зазначене відшкодування лише у разі коли спір вирішено на користь працівника. Тобто для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В судовому засіданні встановлено, і даний факт не заперечується сторонами, що з позивачем не був проведений розрахунок у день його звільнення. Беручи до уваги зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, а саме стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, а саме з дня звільнення позивача та по день проведення з ним фактичного розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого.\~ Період затримки розрахунку середнього заробітку суд визначає з дня звільнення позивача, тобто з 04.11.2016 року та по день останнього безготівкового зарахування заробітної плати на картковий рахунок позивача, тобто по 18.01.2017 року. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з 04.11.2016 року по 18.01.2017 року\~кількість робочих днів складає: листопад 2016 року - 19 робочих днів, грудень 2016 року 22 робочих дні, січень 2017 року -13 робочих днів. Всього - 54 робочі дні. З довідки вбачається, що середньоденна заробітна плата працівника [PERSON] складає 170 грн. 57 коп.( а.с. 21). Таким чином, суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд визначає у розмірі 9210,78 грн. ( 54 день х 170,57 грн.). Судові витрати у справі суд розподіляє між сторонами у відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якою передбачено що у разі якщо позовзадоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial