Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі - АТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 06.08.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №F86VILON02M50, до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 137034 грн. 23 коп. на термін до 02.02.2017 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а тому станом на 09.12.2019 року допустив заборгованість в сумі 659486 грн. 24 коп., яка складається з: 129558 грн. 04 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5998 грн. 04 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 491573 грн. 67 коп. - зпеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: в розмірі 1000 грн. - штраф (фіксована частина) та 31356 грн.49 коп. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №F86VILON02M50/DR. Позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №F86VILON02M50 від 06.08.2015 року. Однак, вимога позивача залишилась без належного реагування. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути солідарно з відповідачів вищевказану заборгованість і судові витрати. Ухвалою суду від 17 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні 12.03.2020 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду відзив, який в подальшому відкликали. Позов не визнали та пояснили, що позивачем не надано суду доказів, що ним надано кредит відповідачу [PERSON] на суму 137034 грн. 23 коп., у зв`язку з чим, не можна вважати, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином та заперечують факт існування вищевказаної заборгованості по зазначеному договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до ст.128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №2480000528713. Відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, вислухавши відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом установлено, що 06.08.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №F86VILON02M50, до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 137034 грн. 23 коп. на термін до 02.02.2017 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору №F86VILON02M50 від 06.08.2015 року), відповідач мав здійснювати платежі щомісяця починаючи з 25.08.2015 року по 02.02.2017 року. На виконання умов кредитного договору №F86VILON02M50 від 06.08.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» було надано [PERSON] кредит у розмірі 137034 грн. 24 коп. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно з кредитним договором). Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №F86VILON02M50 від 06.08.2015 року, 06.08.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №F86VILON02M50/DR, згідно якого останній поручився відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань у повному обсязі. Згідно п.2 договору поруки від 06.08.2015 року у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого кредитним договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань. Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. Відповідно до нової редакції статуту Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». 24.10.2019 року АТ КБ «Приватбанк» на адресу [PERSON] було направлено письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором №F86VILON02M50 від 06.08.2015 року. Однак, вимога позивача залишилась без належного реагування. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання за договором своєчасно не виконав, як і його поручитель [PERSON] , тому станом на 16.07.2019 року виникла заборгованість в розмірі 659486 грн. 24 коп., яка складається з: 129558 грн. 04 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5998 грн. 04 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 491573 грн. 67 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: в розмірі 1000 грн. - штраф (фіксована частина) та 31356 грн.49 коп. - штраф (процентна складова). В силу ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530,631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У цивільній справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Щодо вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне. Відповідно до А.7 договору, у випадку порушення позичальником будь-якого зобов`язання позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,178 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені зійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленям. При цьому проценти за користування кредитом та винагороди не нараховуються та не сплачуються. Позивачем була нарахована пеня на суму заборгованості в розмірі 491573 грн. 67 коп.. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, предметом розгляду якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору розмір пені за прострочення виконання грошового зобов`язання визначений у розмірі 0,178% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені зійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленям. В той же час, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Отже, згідно вказаних норм закону і висновку ВСУ суд має право зменшити розмір пені (яка є різновидом неустойки) незалежно від наявності клопотання сторони у справі. Як роз`яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за пенею становить 491573 грн. 67 коп., що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмір неустойки, нарахований відповідачам, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню з 491573 грн. 67 коп., до 90 000 грн, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості, в тому числі і неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом. Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Враховуючи положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, розмір пені у сумі 90 000 грн. є таким, що відповідає загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Відповідно до п.1.1. Договору поруки №F86VILON02M50/DR від 06 серпня 2015 року, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №F86VILON02M50 від 06.08.2015 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 137034 грн. 24 коп.. Згідно із п.1.2 зазначеного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 1.5 договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 4.1 Договору встановлено, що сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього Договору. У випадку виконання Боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за Кредитним договором цей договір припиняє свою дію. Згідно п. 4.2 договору поруки зміни і доповнення до нього вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідного договору про внесення змін. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.ст. 553, 554 ЦК України). Відповідно до пункту А.3. кредитного договору термін повернення кредиту встановлено згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток №1 до цього Договору). Згідно додатку №1 до кредитного договору №F86VILON02M50 від 06.08.2015 року позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі не пізніше 02.02.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін. В договорі поруки передбачено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Відповідно до ч.4. ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Згідно ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі).Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1844цс15). Судом встановлено, що відповідно до п. 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладення і дія цього договору припиняється через 15 років після укладання цього договору , що вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, що відповідає ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідачів солідарно заборгованість за тілом кредиту в розмірі 129558 грн. 04 коп.; 5998 грн. 04 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитним договором та пеню в сумі 90 000 грн., є обґрунтованими та підлягають стягненню. При цьому, доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано суду доказів, що ним надано кредит відповідачу [PERSON] на суму 137034 грн. 23 коп. та заперечення факту існування вищевказаної заборгованості по зазначеному договору не доведено ніякими належними та допустимими доказами в силу ст.81 ЦПК України. В частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафів відповідно до договору в розмірі 1000 грн. - штраф (фіксована частина) та 31356 грн.49 коп. - штраф (процентна складова), слід відмовити з наступних підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Як зазначалося раніше, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно вказаного договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 у справі № 347/1910/15- ц. Відповідно до вимог п.39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів солідарно підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 9892 грн. 29 коп. відповідно до платіжного доручення №ZZ426B0PKR від 16.12.2019 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial