Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] 14 травня 2018 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що [PERSON] [INFO] є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 4,0372 га , розташованої на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2017року №994, виданого державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контори Мороз Н.О.. Чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] ([INFO]) помер [INFO]. При оформленні спадщини в 2017році після померлого чоловіка [PERSON] ([INFO]) [PERSON] дізналася, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 4,0372 га, розташована на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" ( код ЄДРПОУ 30901591, 66431 Одеська область, Ананьївський район, с. Шелехове). Так, згідно витягу з Державного земельного кадастру від 11.10.2017року №НВ-0000902732017, сформованого Центром надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, вказаною земельною ділянкою, на підставі договору оренди від 09 вересня 2016 року, користується Товариство з обмеженою відповідальністю «Новатор», строк оренди 49 років, та 09 вересня 2016 року державним реєстратором Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області було проведено відповідну державну реєстрацію зазначеного договору оренди земельної ділянки (індексний номер: 31405096). Таким чином, незрозуміло, яким чином чоловік позивачки [PERSON], який помер [INFO] року міг укласти договір оренди земельної ділянки з відповідачем ТОВ "Новатор" 09 вересня 2016 року та за своєю заявою здійснити державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки в Гвоздавській сільській раді Любашівського району Одеської області. Спроби позивача [PERSON] разом з сином [PERSON] отримати екземпляр договору оренди земельної ділянки покійного [PERSON] від 09.09.2016року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Новатор" та дізнатися про проведення державної реєстрації були марними (копії запитів та відповідей додаються до позовної заяви). Мирним шляхом питання щодо повернення земельної ділянки ТОВ "Новатор" вирішувати відмовляється. Позивач вважає, що її чоловік не укладав ніяких договорів оренди, будь-яких інших документів з ТОВ "Новатор" не підписував . В договорі оренди земельної ділянки від 09 вересня 2016 року сфальсифіковано підпис її чоловіка [PERSON], тому вважає очевидним недійсність вказаного договору оренди земельної ділянки, так як не може бути укладена письмова угода після смерті особи. Не зважаючи на все вищевикладене, формально, відповідач ТОВ "Новатор" вважається законним користувачем належної позивачу земельної ділянки, оскільки його речове право оренди не вилучено з відповідних реєстрів, баз даних та на даний час залишається чинним, тому [PERSON] вважає за необхідне звернутися до суду. За загальним правилом, встановленим ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.407 п.1 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Як визначено в ст.792 ЦК України та ст.ст.1, 13 Закону України "Про оренду землі" №161-ХІУ від 06 жовтня 1998 року з наступними доповненнями та змінами, за договором оренди земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно з ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», невід'ємною частиною договору оренди землі є: акт визначення меж земельної ділянки в натурі, акт приймання-передачі об'єкта оренди, кадастровий план земельної ділянки та ін. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Відповідно до ст.ст.124, 125, 126 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону. Ст.210 ЦК України зазначає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ч.1ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 628, 638 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначає, що відповідно до статей 215 і 216 ЦК У країни,вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена будь-якою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За приписами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст.25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов'язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. [PERSON] ([INFO]), який проживав в с. Бірки Ананьївського району, помер [INFO], тому відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України з вказаної дати його цивільна правоздатність припинилась. [PERSON], який помер [INFO] року (припинення цивільної правоздатності) ніяк не мав змоги укласти договір оренди земельної ділянки, датований 09 вересня 2016 року та зареєструвати його в Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області 09 вересня 2016 року, тобто через 1 рік і 4 місяці після смерті. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак її представник надала письмову заяву, в якій просить ухвали по справі заочне рішення, позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с.144). Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак його представник надала письмову заяву, в якій просить ухвалити по справі заочне рішення, проти задоволення позовних вимог не заперечує(а.с.143). Представник третьої особи Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області в судові засідання не з'явився, причину неявки не повідомив. Представник відповідача в судове засідання 12.11.2018 року та 29.11.2018 року також не з'явився, про дату,час та місце розгляду повідомлений належним чином. Причину неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, взявши до уваги заяви представника позивача та третьої особи [PERSON], неявку представника третьої особи Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області та представника відповідача, вивчивши документи справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта громадянина України позивач - [PERSON], [INFO], уродженка с. Бірки Ананьївського району Одеської області, мешканка [ADDRESS](а.с.7-9). У відповідності до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року в с. Бірки Ананьївського району Одеської області(а.с.13), його спадкоємцем за законом є позивач(а.с.14), яка оформила на своє ім'я спадкове майно, а саме, земельну ділянку, яка є предметом позову(а.с.15), та є її власником(а.с.16-18). [PERSON] з письмовою заявою звернувся до голови Ананьївської районної ради з приводу незаконної реєстрації права оренди земельних ділянок за ТОВ «Новатор», які належать позивачу(а.с.19), на що отримав письмову відповідь від державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Ананьївської РДА про неможливість видачі завірених копій договорів оренди зазначених земельних ділянок, оскільки такі дії вони мають право виконати лише за рішенням суду(а.с.20). Також [PERSON] листом Ананьївської РДА від 15 березня 2018 року повідомлено, що договір оренди б/н від 01 вересня 2016 року був підписаний [PERSON] 04 березня 2015 року, але його державна реєстрація була зафіксована 01 вересня 2016 року, для чого надано копію листа ТОВ «Новатор»(а.с.21), який підтверджує зазначене в листі Ананьївської РДА(а.с.22). Представником позивача направлялися запити до відповідача, Центру надання адміністративних послуг Ананьївської РДА та Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області щодо надання завіреної копії договору оренди вище вказаних земельних ділянок, на що надійшла відповідь від Центру надання адміністративних послуг Ананьївської РДА про неможливість видачі завірених копій договорів оренди зазначених земельних ділянок, оскільки такі дії вони мають право виконати лише за рішенням суду(а.с.23, 25-26, 28-29, 31). Листом Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської від 08 травня 2018 року повідомлено, що відповідач здійснив оплату за реєстрацію договору оренди земельної ділянки в у вигляді державного мита та за надання інформації. Реєстраційна справа з оригіналами документів направлена до Центру надання адміністративних послуг Ананьївської РДА(а.с.45). До зазначеного листа додано копію договору оренди землі від 01 вересня 2016 року, в якому зазначено, що він укладений між [PERSON] та ТОВ «Новатор» строком на 49 років, та у вказаному договір у відповідних графах наявні підписи сторін(а.с.46-49). Також до договору додано копію акта прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки)(а.с.50). Передача Гвоздавською сільською радою Любашівського району Одеської документів щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку до Центру надання адміністративних послуг Ананьївської РДА підтверджується супровідним листом від 14 квітня 2017 року(а.с.51). На ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,04 га, яка розташована на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області(а.с.52). Своїм заповітом від 19 липня 2017 року позивач на випадок своєї смерті свою земельну ділянку заповідає [PERSON].(а.с.80), та вказаний заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі(а.с.81). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно ст.60 ч.1,3,4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень Земельного Кодексу України, Цивільного Кодексу України та Закону України «Про оренду землі» регулюються відносини виниклі між сторонами по справі та на підставі цих виниклих взаємовідносин вирішується спір. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. У договорі оренди землі визначаються зобов'язання сторін. Виникнення права та користування землею, наданими в оренду, здійснюється відповідно до вимог цих Кодексів та інших законодавчих актів України. Відповідно до ст.203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі ст.215 ЦК України: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивачу відповідно до ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року відстрочено сплату судового збору за подання вище вказаного позову, що відповідає вимогам ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір». Таким чином, вирішуючи питання щодо розподілення судових витрат по справі, суд приходить до висновку про стягнення судових витрат з відповідача на користь держави відповідно до положень ст.141 ЦПК України відповідно до кількості заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved