Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №337-02/02-2008 (далі - Договір), згідно умов якого [PERSON] отримала на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у сумі 29522,22 доларів США на споживчі цілі строком до 26.02.2038 року з умовою повернення кредиту та нарахованих відсотків у розмірі 13,39% річних шляхом сплати щомісячно, до 10 числа поточного місяця, мінімально необхідного платежу у розмірі 338,27 доларів США. Згідно п. п. 4.3.3., 4.3.4. Договору, відповідачка зобов'язувалася сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п. п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3. Договору; у випадку порушення виконання зобов'язань, передбачених договором, сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п.5.1.-5.3. кредитного договору. Пунктом 4.2.4. Договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3. договору. У відповідності до п.5.1. та п.5.2. Договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ; у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, за кожен випадок. На забезпечення повернення кредиту, 14.03.2008 року сторонами було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 300. Предметом вказаного договору є нерухоме майно - будинок з надвірними спорудами за адресою: с.Великі Комяти, вул.І.Франка, 87 «а», який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 257 та зареєстрованого Виноградівським бюро технічної інвентаризації 11.03.2008 року за номером запису 652 в книзі 2, реєстраційний номер 10241034. Пунктом 3.3.5. договору іпотеки, передбачено право банку у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо при настанні строку виконання зобов'язання (або тієї чи іншої частини), воно не буде виконане. 10.12.2010 року між ВАТ КБ «Надра», [PERSON] (позичальником) та [PERSON] (поручителем) було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, згідно умов якого сторони виклали кредитний договір в новій редакції. При цьому незмінними залишилися: сума кредиту 29522,00 доларів США, розмір відсотків за користування кредитними коштами 13,39% річних. Кінцевий строк користування кредиту сторони змінили на 12.01.2038 року. Одночасно з укладенням вказаної додаткової угоди № 1 сторонами було погоджено графік платежів, що викладений в Додатку № 1 до додаткової угоди № 1 до Договору. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 18 серпня 2015 року заборгованість перед банком становить 1\~355 943,80 грн. Дана сума складається з: заборгованості за кредитом у сумі 29163,80 доларів США (що еквівалентно 642152,14 грн.); заборгованості за відсотками у сумі 22988,32 доларів США (що еквівалентно 506172,43 грн.); пені за прострочення сплати кредиту у сумі 207616,23 грн. (9429,04 доларів США). Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 337-02/02-2008 від 27.02.2008 року та додатковій угоді № 1 від 10.12.2010 року до кредитного договору № 337-02/02-2008 від 27.02.2008 року у сумі 52152,12 доларів США та 207616,23 грн. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований за адресою с.Великі Комяти, вул.І.Франка, 87 «а», а також виселити відповідачку [PERSON] із вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, згідно позовної заяви позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи по суті в їх відсутності до суду не подавали. Однак в матеріалах справи міститься заява представника відповідачів [PERSON], згідно якої представник відповідачів просив суд при вирішенні спору застосувати до нарахованих сум позовну давність окремо по кожному простроченому платежу. У відповідності до порядку, встановленого ст.ст.\~169,\~224,\~225 ЦПК України\~суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.\~11-16,\~202,\~509,\~525,\~526,\~610,\~614,\~625,\~629,\~1054 ЦК України, цивільні зобов'язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі відповідно до умов договору та положень закону вимагати виконання порушеного зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. 27.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №337-02/02-2008 (далі - Договір), згідно умов якого [PERSON] отримала на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у сумі 29522,22 доларів США на споживчі цілі строком до 26.02.2038 року з умовою повернення кредиту та нарахованих відсотків у розмірі 13,39% річних шляхом сплати щомісячно, до 10 числа поточного місяця, мінімально необхідного платежу у розмірі 338,27 доларів США. Згідно п. п. 4.3.3., 4.3.4. Договору, відповідачка зобов'язувалася сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п. п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3. Договору; у випадку порушення виконання зобов'язань, передбачених договором, сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п.5.1.-5.3. кредитного договору. Згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Аналогічне передбачено і пунктом 4.2.4. кредитного договору, згідно якого банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3. договору. 10.12.2010 року між ВАТ КБ «Надра», [PERSON] (позичальником) та [PERSON] (поручителем) було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, згідно умов якого сторони виклали кредитний договір в новій редакції. При цьому незмінними залишилися: сума кредиту 29522,00 доларів США, розмір відсотків за користування кредитними коштами 13,39% річних. Кінцевий строк користування кредиту сторони змінили на 12.01.2038 року. Одночасно з укладенням вказаної додаткової угоди № 1 сторонами було погоджено графік платежів, що викладений в Додатку № 1 до додаткової угоди № 1 до Договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №337-02/02-2008 від 27.02.2008 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором за період з 27.02.2008 року по 18.08.2015 року становить 61581,16 доларів США, що еквівалентно 1355943,80 грн. за курсом 22,018809 грн. за 1 долар США. Дана сума боргу складається з заборгованості: -за кредитом у сумі 29163,80 доларів США, що еквівалентно 642152,14 грн.; -за відсотками у сумі 22988,32 доларів США, що еквівалентно 506172,43 грн. ( при цьому загальна заборгованість по сплаті кредиту, відсотків становить 52152,12 доларів США, що еквівалентно 1148324,57 грн.); -пені за прострочення сплати кредиту у сумі 207616,23 грн. ( 9429,04 доларів США). У відповідності до п.1.1.додаткової угоди № 1 погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами у розмірі мінімально необхідного платежу, що визначений графіком погашення, що є додатком № 1 до вказаної додаткової угоди. Відповідно до\~статті 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно із ст.ст.\~257,\~258,\~266 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З даним позовом позивач звернувся до суду\~03.09.2015 року \~(а.с.1). Розрахунок боргу проведено за період з 27.02.2008 року по 18.08.2015 року. До вимог про стягнення щомісячних платежів, що складаються з тіла кредиту та відсотків застосовується позовна давність у три роки, а до вимог про сплату неустойки (пені) - один рік. Згідно наданого суду розрахунку боргу, останнє погашення відповідачкою боргу відбулося 05.12.2012 року у розмірі 50 доларів США, тобто у розмірі меншому, ніж передбачено умовами кредитного договору. Вказаний платіж зарахований банком як плата за відсотками по кредиту. Отже, трирічний строк позовної давності з дня звернення до суду відносно платежів щодо повернення тіла кредиту та відсотків починається з 03.09. 2012 року, а до вимог про сплату пені - з 03.09. 2014 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Представник відповідачів подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до кожного окремого платежу, тому в частині стягнення кредитного боргу щодо повернення тіла кредиту та відсотків за період з 27.02.2008 року до 03.09. 2012 року (21 щомісячний платіж в розмірі згідно графіку до додаткової угоди № 1 до Договору = 12873,22 доларів США), а до вимог про сплату пені - за період з 18.08.2014 року до 03.09. 2014 року (217,48 доларів США), суд вважає відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВСУ по справах №6-160цс14 від 19.11.2014 року, № 6-31цс15 від 03.06.2015 року, № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, № 6-20цс14 19.03. 2014 року та № 6-61цс14 від 18.06.2014 року. Згідно розрахунку боргу за період з 03.09. 2012 року по 18.08.2015 року з урахуванням позовної давності борг відповідачки [PERSON] становить 48490,46 доларів США, що еквівалентно 1067702,18 грн. Дана сума складається з боргу: -по тілу кредиту та відсотках - 39278,90 доларів США (52152,12 доларів США - 12873,22 доларів США), що еквівалентно 864874,60 грн.; - по пені 9211,56 доларів США, що еквівалентно 202827,58 грн. (9429,04 доларів США - 217,48 доларів США). За таких обставин суд вважає, що вимога ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором підлягає задоволенню саме на вищевказану суму. Що стосується вимоги банку про звернення стягнення на іпотечне майно, суд приходить до наступного. 14.03.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 300. Предметом вказаного договору є нерухоме майно - будинок з надвірними спорудами за адресою: с.Великі Комяти, вул.І.Франка, 87 «а» , який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 257 та зареєстрованого Виноградівським бюро технічної інвентаризації 11.03.2008 року за номером запису 652 в книзі 2, реєстраційний номер 10241034. Пунктом 3.3.5. договору іпотеки , передбаченого право банку у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки,якщо при настанні строку виконання зобов'язання (або тієї чи іншої частини), воно не буде виконане. Відповідно до ст. ст.\~7,\~11,\~33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, що було передбачено умовами договору, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи наведене суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою. Однак, згідно п.42 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення\~статті 11 Закону України "Про іпотеку"\~(або\~статті 589 ЦК\~щодо заставодавця). Оскільки в даному випадку і позичальником, і іпотекодавцем є одна і та сама особа відповідачка [PERSON], суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки\~задовольнити частково, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (48490,46 доларів США, що еквівалентно 1067702,18 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами в с.Великі Комяти, вул.І.Франка, 87 «а». Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності [PERSON] України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" №1304-V11 від 3 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:\~\~таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.\~\~\~\~ Даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору, оскільки позичальник [PERSON] одержала кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передала в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м. \~[PERSON] прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Основною метою Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань. Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії\~Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція міститься у постановах ВСУ № 6-58цс15 від 27 травня 2015 року, №6-483цс15 від 15.09.2015 року. Що стосується вимоги банку про виселення відповідачки [PERSON] з будинку без надання іншого житла, суд приходить до наступного. Згідно ч.3\~ст.109 ЖК України\~та\~ст.40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. В той же час, відповідно до ч.2\~ст.109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачці [PERSON] було надано кредит на купівлю нерухомості\~предмету іпотеки. З огляду на те, що вказаний будинок був придбаний за рахунок кредитних коштів, тому є всі передбачені законом підстави для виселення відповідачки із вказаного будинку без надання йому іншого постійного житла. Вищевикладене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постановах від 18.03. 2015 року, 24.06.2015 року, 02.09.2015 року по справах №6-39цс15, №6-447цс15, №6-1049цс15. За таких обставин, суд вважає, що вимога про виселення відповідачки із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення. Оскільки відповідно до п.22\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~(в ред. від 01.09.2015 р.) позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, відповідно до ч.3\~ст. 88 ЦПК України стягнути такий із відповідачів на користь держави в сумі 16015,53 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial