Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

До Дарницького районного суду м.Києва звернулась з позовом [PERSON] до ПАТ «ПУМП», третя особа ПАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору. Свої вимоги мотивує тим, що 13.11.2014 року між нею та АТ «Банк Ренесанс Капітал» укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері кредитування №GP-7020346 (далі- «Кредитний договір»), відповідно до умов якого банк надав їй кредитні кошти у сумі 14 136,35 грн. на 24 місяці, із сплатою комісії у розмірі 1,30% та процентної ставки у розмірі 16,00%. ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ТМ «Банк Ренесанс Кредит», який у свою чергу є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал». Позивач вважає, що при укладенні вказаного договору порушені її права як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: недотримання відповідачем норм законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладання; недостатньо інформували її про умови договору; несправедливі умови договору; застосування до неї подвійного покарання за невиконання умов договору; невиконання застереження щодо третейських судів; незаконна обробка персональних даних, а тому просить визнати кредитний договір недійсним. В судове засідання позивач не з'явилась, однак у позові просила суд справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення проти позову, у якому просив відмовити в задоволенні позову, а також про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі. Суд вивчивши та дослідивши позовну заяву та надані докази у справі приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що 13.11.2014 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» укладено Договір про надання споживчого кредиту №GP-7020346, відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит у сумі 14 136,35 грн. (в тому числі на загальні споживчі цілі 10 677,00 грн. та на оплату Договору страхування 3459,35 грн.) на строк 24 місяці, з процентною ставкою 16% річних та розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,3%. Крім того, 13.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» укладено Договір страхування, відповідно до умов якого визначена страхова сума 10 677,00 грн., страховий тариф 1,35%, страхова премія 3459,35 грн.; вигодою набувач: АТ «Банк Ренесанс Капітал»; страховик: ПАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ». ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ТМ «Банк Ренесанс Кредит», який у свою чергу є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал». Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Зважаючи на предмет кредитного договору банк надав позивачу кредит. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України та Закон України «Про захист прав споживачів». При укладанні Кредитного договору сторонами були дотримані належним чином вимоги законодавства необхідні для чинності правочинів відповідно до ст. 203 ЦК України, що вбачається з наступного. Зміст правочину не суперечив Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особи, що його вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі дана обставина підтверджується Заявою - анкетою на отримання кредиту на тих умовах, які позивач обрала сама, а саме: вказала суму та валюту кредиту, цільове використання, форму погашення та строк надання кредиту. Правочин вчинявся у формі, встановленій законом - у письмовій формі. Правочин спрямований на реальне настання наслідків, передбачених ним - позивач отримала кредитні кошти на споживчі цілі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Між сторонами при укладанні договору була досягнута згода з усіх істотних умов договору, а саме: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; відсоткова ставка; порядок плати за кредит; строк дії та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Перед укладенням кредитного договору з позивачем проведена переддоговірна робота, у тому числі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», надано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови кредитування, загальна вартість кредиту, перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням про що свідчать підписи позивача на кожному аркуші договору. В силу ч. І ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (позивачем за зустрічним позовом чи його представником не ставиться під сумнів обсяг цивільної дієздатності сторін); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. [PERSON] була ініціатором укладення кредитного договору, в момент його підписання вона була ознайомлена з усіма умовами та могла обирати, тобто погоджуватися чи не погоджуватися на певні умови. [PERSON] погодилась з усіма умовами договору, зауважень на договір при його укладанні не надавала. Посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору працівники банку ввели її в оману і не ознайомили з умовами договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Спірний правочин вчинений у формі, встановленій законом. Кредитний договір укладений у письмовій формі як того вимагає ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписала договір, не надавши жодних зауважень чи виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору . Факт підписання кредитного договору сторонами не оспорюється. Позивач за позовом отримала свій примірник кредитного договору у день його укладення та грошові кошти. Підписавши кредитний договір позивач усвідомлювала та гарантувала, що умови цього договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від. 10.05.2007 р., ПАТ «ПУМП» повинен укладати кредитні договори разом з сукупною вартістю кредиту. Разом з кредитним договором позивач була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту, погодила та засвідчила власним підписом усі умови договору(сукупну вартість кредиту). Таким чином всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довела, що її недостатньо інформували про умови договору. Також, [PERSON] не довела того, що умови кредитного договору є несправедливими, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Так, позивач не внесла жодних заперечень щодо запропонованих умов договору та погодилась з усіма зазначеними умовами кредитного договору. Про погодження позивача з усіма умовами споживчого кредитування свідчать її підписи на додатках до кредитного договору, які є його невід'ємними частинами, тривалий час користування коштами отриманими на умовах вказаного договору. Також слід зазначити, що позивач не скористалась правом, згідно положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причини та не відмовилася від його виконання, а тривалий строк користувалась кредитними коштами, що також свідчить про згоду позивача з умовами договору. Окрім цього, ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлює перелік умов договору, оскільки в ній міститься виключення "якщо інше не передбачено законом" та право сторін встановлювати й інші умови "інші умови за згодою сторін". Також в даній статті не визначено, що перелічені умови є істотними, а відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови, що визначені законом як істотні. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-95цс13, виходячи з того, що відповідно до Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушуються права сторони та у чому саме полягає порушення цих прав. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення відповідачем її законних прав та інтересів. Зазначення у договорі третейського застереження та не зазначення умов відповідальності відповідача не позбавляє конституційного права позивача на звернення до суду у разі порушення її прав або умов договору, що останньою і здійснено. З огляду на викладене врахувавши, що зобов'язання за кредитним договором на даний час не виконано, обсяг зобов'язань позичальника не змінився. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору, не ґрунтуються на підставі недійсності правочину, передбачених ЦК України, прийшов до висновку, що слід прийняти рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed