Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

16.04.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила 24.09.2019 року, до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури. В своєму позові просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду в розмірі 300000 грн. з Державного бюджету України шляхом списання коштів зі спеціального рахунку Державного бюджету України Державною Казначейською службою України. Позовна заява мотивована тим, що Прокуратурою Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.02.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013040740000008 внесено відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України за наступним фактом: Фізична особа підприємець [PERSON] , здійснює підприємницьку діяльність в м. Кривому Розі з 2008 року. В період з 23.11.2012 року по 30.11.2012 року головний державний ревізор-інспектор відділу податкового контролю фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Сіманько І.П. знаходячись в приміщенні Криворізької південної МДПІ Дніпропетровської області ДПС за адресою: м. Кривий Ріг, вул., Пушкіна, буд. 4-А, провела позапланову перевірку ФОП [PERSON] за період діяльності з 01.10.2009 року по 30.09.2012 року. Після цього [PERSON] 10.12.2012 року, знаходячись в приміщенні Криворізької південної МДПІ Дніпропетровської області ДПС за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пушкіна, буд. 4-А, умисно, з метою застосування до ФОП [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ, акт документальної перевірки №1000/172/ [NUMBER] від 10.12.2012 року в якому зазначила завідомо неправдиві відомості, щодо результатів підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , а саме в п. 2.4. (Правильність нарахування та своєчасність перерахування до бюджету податку на додану вартість), було вказано про те, що за 2009 рік дохід склав 407066,04 грн., за 2010 рік - 313553,08 грн., за 2011рік - 205062,51 грн., за 2012 рік - 358993,56 грн., що є підставою для переходу на загальну систему оподаткування з подальшою реєстрацією платником ПДВ та що призвело до заниження ПДВ за 2010, 2011, 2012 роки в сумі 175521,85 грн., про те згідно з висновком судово - економічної експертизи №1014/1015-13 від 07.06.2013 року, за 2009 рік дохід склав 404969,24 грн., за 2010 рік- 249805,79 грн., за 2011 рік - 199030,25 грн. За результатами перевірки ФОП [PERSON] . Криворізькою південною МДПІ винесені податкові рішення - повідомлення про збільшення суми податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 175521,85 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 44043,23грн. 15.03.2013 року вищевказане кримінальне провадження було закрито слідчим на підставі п.2 ч. 1ст. 284 КПК України у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення. 01.04.2013 року вищевказана постанова слідчого була скасована прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу Зуковим Д.Д. та кримінальне провадження було направлено для проведення досудового розслідування. 11.06.2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України. 18.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] було повідомлено про завершення досудового розслідування, вручено обвинувальний акт та вказано, що обвинувальний акт направляється до Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. 15.07.2013 року ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області обвинувальний акт з додатками було направлено в Апеляційний суд Дніпропетровської області для вирішення питання про його передачу на розгляд іншого суду, відповідно до правил територіальної підсудності. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.07.13 року (провадження 11-п\\774\\162\\13) подання Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг було задоволено та матеріали кримінального провадження було направлено до Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області для здійснення судового провадження. 13.08.2013 року ухвалою Центрально - Міського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області обвинувальний акт було повернуто прокурору по причині невідповідності його вимогам КПК України. 18.10.2013р. обвинувальний акт відносно [PERSON] та [PERSON] повторно було направлено до суду. 08.11.2013 року ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області обвинувальний акт вдруге було повернуто прокурору, оскільки прокурором не були усунені недоліки вказані в ухвалі суду від 13.08.2013 року. 06.03.2014 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривий Ріг Зуковим Д.Д. на підставі п.4 ч. 1 ст. 284 КПК України було винесено постанову про закриття кримінального провадження по ч. 1 ст. 364 КК України у зв`язку з декриміналізацією. 17.03.2014 року старшим слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Сіманько І.П. було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 1 ст. 366 КК України. 10.04.2014 року ухвалою слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області постанова прокурора від 06.03.2014 року про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 364 КК України відносно [PERSON] була визнана незаконною та скасована. 21.03.2014 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривий Ріг знов було направлено в суд обвинувальний акт за ч. 1 ст. 366 КК України відносно [PERSON] 15.04.2014 року втретє суддею Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг було повернуто обвинувальний акт в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України. 09.07.2014 року [PERSON] , знову було вручено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 366 КК України. Обвинувальний акт знов було направлено в суд. 28.07.2014 року вчетверте обвинувальний акт Центрально - Міським районним суду м. Кривий Ріг було повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України. На ухвалу Центрально - Міського районного суд м. Кривий Ріг про повернення обвинувального акту прокурором було подано апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2014 року апеляційна скарга залишена без задоволення. 04.08.2015 року старшим слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області була винесена постанова про перекваліфікацію кримінального провадження відповідно до якої дії [PERSON] у кримінальному провадженні №4201304074000008 від 12.02.2013 року первісно кваліфіковані, як кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 366 КК України, перекваліфікувати на ч. 1 ст. 364-1 КК України. 05.08.2015 року [PERSON] було вручена підозра та обвинувальний акт, відповідно до якого за обставинами справи (складання акту документальної перевірки №1000\\172\\ [NUMBER] від 10.12.12р. як працівником державної податкової служби) [PERSON] , вже підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України, а саме: зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб використання в супереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно - правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересів окремих громадян. 03.11.2015 року ухвалою Центрально - Міського суду м. Кривий Ріг обвинувальний акт знову уже вп`яте було повернуто прокурору. Далі, як їй стало відомо 11.03.2019 року (завдяки запиту її адвоката) з постанови про закриття кримінального провадження від 27.05.2016 року, 14.12.2015 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рога було винесено постанову про закриття кримінального провадження №42013040740000008 у зв`язку з встановленням відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Однак про винесення такої постанови її, як обвинувачену по цьому кримінальному провадженні повідомлено не було. 14.12.2015 року прокурором Інгулецького району м. Кривий Ріг, вищевказана постанова була скасована. 30.12.2015 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу, винесено постанову про закриття кримінального провадження №42013040740000008 у зв`язку з встановленням відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Про винесення такої постанови її також повідомлено не було. 20.01.2016 року заступником прокурора Дніпропетровської області скасовано постанову про закриття кримінального провадження №42013040740000008 від 12.02.13 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України через незаконність, та підслідність вищевказаного кримінального правопорушення та кримінальне провадження скеровано до другого слідчого відділення прокуратури Дніпропетровської області. З листопада 2015 року її по вищевказаному кримінальному провадженні ніхто не викликав, ніяких повідомлень та інших документів вона не отримувала. В грудні 2018 року, за її дорученням, її захисник звернувся до Криворізької місцевої прокуратури №1 з адвокатським запитом щодо стану кримінального провадження, в якому вона є обвинуваченою. Ним було отримано відповідь на адвокатський запит в якій вказувалось, що 20.01.2016 року заступником прокурора Дніпропетровської області визначено підслідність по кримінальному провадженню №42013040740000008 за Прокуратурою Дніпропетровської області. В лютому 2019 року за її дорученням, її захисник звернувся до Прокуратури Дніпропетровської області з адвокатським запитом щодо стану досудового розслідування по кримінальному провадженні, в якому вона є обвинуваченою. На його адвокатський запит була надана відповідь від 11.03.2019 року, в якій вказується, що в ході досудового розслідування в діях [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України не встановлено. До відповіді була додана копія постанови від 27.05.2016 року про закриття кримінального провадження № 42013040740000008 від 11.02.2013 року. За час проведення вказаного кримінального провадження, їй було вручене повідомлення про підозру та висунуто обвинувачення. Вона постійно відчувала стрес, що кожен раз погіршувало стан її здоров`я. Вона була вимушена багато разів з`являтись на виклики слідчого та прокурора, де намагалась довести їм свою невинуватість. Правоохоронні органи викликали її на слідчі та процесуальні дії через місце її роботи. Викликались та Допитувались її керівники та колеги, що призвело до того, що вона була вимушена виправдовуватись на роботі перед керівниками та колегами. Через те, що вона перебувала під слідством та судом вона була позбавлена можливості своєї професійної реалізації шляхом участі в конкурсах на більш високі вакантні посади. Ураховуючи викладене, [PERSON] просила суд стягнути на її користь за рахунок Державного бюджету України 300000 грн. моральної шкоди шляхом списання вказаних коштів у безспірному порядку з Єдиного рахунку Державної казначейської служби України. (а.с. 1-4, 46-52). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 року дану справу передано на розгляд судді Ткаченкові А.В. (а.с.14). Ухвалою суду від 20.06.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду (а.с.16-17). 24.07.2019\~рокуна адресу суду від відповідача Держави в особі Державної казначейської служби України, надійшов відзив на позовну заяву, до якого надано докази направлення відповіді учасникам процесу (а.с. 20-21). З якого вбачається, що представник відповідача Державної казначейської служби України заперечує проти задоволення позову. Просила відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало і шкоди не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій, позивачка не надала доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Розмір морального відшкодування вважає необґрунтовано завищеним, так як відшкодування шкоди повинно відбуватися в розмірах і порядку, передбачених законом. 06.08.2019 року на адресу суду від відповідача Прокуратури Дніпропетровської області, надійшов відзив на позовну заяву, до якого надано докази направлення відповіді учасникам процесу (а.с.33-37). В якому посилається на те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позовні вимоги є безпідставними. Вважає, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди, тому позивач повинен довести, що органами досудового розслідування, прокуратури і суду їй була завдана моральна шкода, яка призвела до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, але позивач не надала жодних доказів на підтвердження цього. На даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. При цьому при здійсненні розрахунків слід застосовувати у якості розрахункової величини мінімальну заробітну плату. Позивачка перебувала під кримінальним переслідуванням у період з 11.06.2013 року до 27.05.2016 року, тобто повних 35 місяців. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 27.09.2019\~року ухвалою\~суду витребуваноз прокуратури Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 42013040740000008 від 12.02.2013 року відносно [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 56-57). 13.12.2019 року на виконання ухвали суду направлено матеріали кримінального провадження стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 366 КК України. (а.с.68). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представники відповідачів будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не з`явилися надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Судовим розглядом встановлено, прокуратурою Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.02.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013040740000008 внесено відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України за наступним фактом: Фізична особа підприємець [PERSON] , здійснює підприємницьку діяльність в м. Кривому Розі з 2008 року. 01.04.2010 року ФОП [PERSON] було отримано право застосовувати спрощену систему оподаткування, з ІІ кварталу 2010 року вона перебувала на спрощеній системі оподаткування. В період з 23.11.2012 року по 30.11.2012 року головний державний ревізор-інспектор відділу податкового контролю фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Сіманько І.П. знаходячись в приміщенні Криворізької південної МДПІ Дніпропетровської області ДПС за адресою: м. Кривий Ріг, вул., Пушкіна, буд. 4-А, провела позапланову перевірку ФОП [PERSON] за період діяльності з 01.10.2009 року по 30.09.2012 року. Після цього [PERSON] 10.12.2012 року, знаходячись в приміщенні Криворізької південної МДПІ Дніпропетровської області ДПС за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пушкіна, буд. 4-А, умисно, з метою застосування до ФОП [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ, акт документальної перевірки №1000/172/ [NUMBER] від 10.12.2012 року в якому зазначила завідомо неправдиві відомості, щодо результатів підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , а саме в п. 2.4. (Правильність нарахування та своєчасність перерахування до бюджету податку на додану вартість), було вказано про те, що за 2009 рік дохід склав 407066,04 грн., за 2010 рік - 313553,08 грн., за 2011рік - 205062,51 грн., за 2012 рік - 358993,56 грн., що є підставою для переходу на загальну систему оподаткування з подальшою реєстрацією платником ПДВ та що призвело до заниження ПДВ за 2010, 2011, 2012 роки в сумі 175521,85 грн., про те згідно з висновком судово - економічної експертизи №1014/1015-13 від 07.06.2013 року, за 2009 рік дохід склав 404969,24 грн., за 2010 рік- 249805,79 грн., за 2011 рік - 199030,25 грн. За результатами перевірки ФОП [PERSON] . Криворізькою південною МДПІ винесені податкові рішення - повідомлення про збільшення суми податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 175521,85 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 44043,23 грн. Крім цього, у відповідності до висновку судово-економічної експертизи №1014/1015-13 від 07.06.2013 року підтверджується документально обґрунтованість застосування ФОП [PERSON] спрощеної системи оподаткування в період з 01.10.2009 року по 30.09.2012 року, крім 1-го кварталу 2010 року, та документально не підтверджується\~\~зазначене в акті документальної перевірки Криворізької південної МДПІ Дніпропетровської області ДПС №1000/172/2719713471 від 10.12.2012 року., за результатами підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , заниження об`єкта оподаткування податку на додану вартість у розмірі 163665,94 грн. 15.03.2013 року вищевказане кримінальне провадження було закрито слідчим на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказане рішення 01.04.2013 року скасоване прокурором та кримінальне провадження направлено для проведення досудового розслідування слідчому прокуратури. 11.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України. 18.06.2013 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано до суду. Ухвалою Центрально - Міського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13.08.2013 року обвинувальний акт повернуто прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу. 04.10.2013 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42013040740000008 за підозрою [PERSON] та [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України направлено в суд. 08.11.2013 року ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області обвинувальний акт повернуто прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу. 06.03.2014 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу кримінальне провадження стосовно [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. 17.03.2014 року старшим слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 1 ст. 366 КК України. 09.07.2014 року складено обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні та скерованого його до суду. 28.07.2014 року ухвалою Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу обвинувальний акт повернуто прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу. 04.08.2015 року старшим слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про перекваліфікацію діяння у кримінальному провадженні ч.1 ст. 366 КК України, перекваліфікувати на ч. 1 ст. 364-1 КК України. 05.08.2015 року [PERSON] повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364-1 КК України. 14.12.2015 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу винесено постанову про закриття кримінального провадження № 420130407400000008 у зв`язку з встановленням відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. 14.12.2015 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу винесено постанову про скасування постанови про закриття даного кримінального провадження. 30.12.2015 року прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу, винесено постанову про закриття кримінального провадження №42013040740000008 у зв`язку з встановленням відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. 20.01.2016 року заступником прокурора Дніпропетровської області скасовано постанову про закриття кримінального провадження №42013040740000008 від 12.02.13 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України через незаконність, та підслідність вищевказаного кримінального правопорушення слідчим прокуратури та кримінальне провадження скеровано до другого слідчого відділення прокуратури Дніпропетровської області. 27.05.2016 року слідчим другого СВ слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Ващенком С.Д. винесено постанову про закриття кримінального провадження №42013040740000008 від 12.02.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366 КК України в діях головного державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового контролю фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб [PERSON] у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (а.с. 7-8). Постанова про закриття кримінального провадження не оскаржувалась та не скасовувалась. Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" N 266/94-ВР від 01.12.94 (зі змінами), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Стаття 2 зазначеного Закону України N 266/94-ВР від 01.12.94 (зі змінами) передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Аналізуючи встановлені факти і надані докази, суд вважає, що має місце факт незаконного перебування [PERSON] під слідством та судом. При визначенні періоду незаконного перебування позивача під слідством та судом враховується рішення Конституційного Суду України N 9-рп/99 від 27.10.99 по справі N 1-15/99, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Отже, початком перебігу такого строку слід вважати 11.06.2013 року, а саме з моменту повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України, а кінцем перебігу зазначеного строку слід вважати 27.05.2016 (день винесення постанови про закриття кримінального провадження, за винятком періоду з 30.12.2015 року по 20.01.2016 року, коли кримінальне провадження було закрито). Тому, загальний строк незаконного перебування позивача під слідством становить 34 місяці 25 днів. У відповідності до ст. 4 Закону України N 266/94-ВР від 01.12.94 року (зі змінами), відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 2 та 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4723 гривні. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд погоджується з твердженнями позивачки, що внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду вона впродовж тривалого проміжку часу (більш ніж 34 місяців) зазнавала душевних страждань, пов`язаних з протиправною поведінкою щодо неї, інформація відносно неї про порушену кримінальну справу принижувала честь та гідність і її ділову репутацію, що формувало в її оточенні і на роботі негативну думку про неї. Вказані обставини порушили звичайний ритм життя позивача, призвели до погіршення реалізації нею своїх звичок і бажань, внаслідок чого [PERSON] була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спрямовувати свої зусилля на захист і відновлення попереднього становища. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, яку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру відшкодовування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 по справі № 619/1922/16, постанові від 27.11.2018 по справі № 727/3926/16 та постанові від 21.08.2019 року по справі № 212/3121/18. Так, з 01.01.2020 року установлена мінімальна заробітна плата у розмірі 4723 грн. Позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 300000 грн., однак суд вважає, що такий розмір моральної шкоди позивачем значно завищений та об`єктивно нічим не підтверджений. Враховуючи вищевказані норми Закону та факт перебування позивача під слідством та судом повних 34 місяці та 25 днів, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 164517,75 грн., виходячи з такого розрахунку (4723 грн. х 34 місяці)+(157,43 грн. х 25 днів) = 164517,75. Приймаючи до уваги висновки постанови Верховного Суду по справі № 757/32334/15-ц від 28.03.2018 року, суд вбачає, що вказаний розмір відшкодування з урахуванням моральних страждань, спричинених позивачці, є розумним і достатнім. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Доводи представника Державної казначейської служби про те, що Казначейство не є належним відповідачем у справі не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки у даному випадку стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України. Не заслуговують на увагу і доводи позивача про те, що в строк її перебування під слідством необхідно враховувати і той час коли вона не знала, що кримінальне провадження відносно неї закрите (27.05.2016 року по 11.03.2019 року), оскільки їй ніхто не направив постанову про закриття кримінального провадження від 27.05.2016 року, про існування якої вона дізналася лише отримавши відповідь від 11.03.2019 року на запит її адвоката. Так, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України). 27.05.2016 року слідчим вчинено процесуальну дію, а саме винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] , в зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. Таким чином, позов необхідно задовольнити частково та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 164517,75 грн. моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовити. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави, так як відсутній порядок компенсації судових витрат у зв`язку із звільненням обох сторін від їх оплати.

Outcome: partial