Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У лютому 2015 року позивач, [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на наступне. Починаючи з 09.05.2000 року позивач працював на Державному підприємстві "Київський державний завод "Буревісник" та займав посаду електромонтера, 28.07.2010 року був звільнений за власним бажанням. На день звільнення [PERSON] Державне підприємство "Київський державний завод "Буревісник" не провело виплату всіх сум, належних позивачеві та не виплатило середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішеннями Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2011 року та від 19.06.2013 року вирішено стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі і середній заробіток за час затримки з Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник". Проте рішення суду на день подання позову не виконані, і у відповідача виникла заборгованість по виплаті середнього заробітку за весь час затримки у сумі 45 285 грн. 30 коп., у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача засідання позивач не з'явився, надіслав до суду свої письмові заперечення, просив відмовити в задоволенні позову та проводити засідання без його участі. Вказав, що Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" з 2009 року знаходиться у глибокій фінансовій кризі, на всі рахунки підприємства накладено арешти, тому юридичної можливості здійснити будь-які виплати, в тому числі й позивачеві, не має. Крім того, з листопада 2011 року підприємство знаходиться в стадії провадження справи про банкрутство, тому всі питання стосовно його діяльності розглядаються арбітражним керуючим - розпорядником майна підприємства. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 09.05.2000 року відповідно до наказу № 112 від 05.09.2000 року позивач працював на Державному підприємстві "Київський державний завод "Буревісник" та займав посаду електомонтера. Судом встановлено, що згідно спільного рішення ДП Київський державний завод "Буревісник" та профкому, підприємство перейшло на дводенний робочий тиждень, а з лютого 2011 року - на одноденний робочий тиждень (а.с.45-66). Будь-яких інших, належних в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказів іншого розпорядку робочого часу позивачем не надано. Згідно наказу № 61 від 28.07.2010 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Невиплата позивачу заробітної плати грубо порушує вимоги закону та право громадянина на отримання грошової винагороди за виконану роботу. Згідно з п.7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені ст 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2011 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" стягнуто з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди у розмірі - 45 051,28 грн. Судом встановлено, що 24.06.2011 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 27200852 з виконання судового рішення у справі № 2-173/11, виданого 22.04.2011 року Дарницьким районним судом м. Києва. Проте рішення суду відповідачем не виконане, зазначені суми не виплачені. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2012 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати у розмірі 5 170 грн. 55 коп. Судом встановлено, що 20.08.2012 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 33949194 з виконання судового рішення у справі № 2-3284/12, виданого 14.08.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва. Проте рішення суду відповідачем не виконане, зазначені суми не виплачені. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.06.2013 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 10 701 грн. 75 коп. Судом встановлено, що 12.07.2013 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38890366 з виконання судового рішення у справі № 753/5666/13, виданого 10.07.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва. Проте рішення суду відповідачем не виконане, зазначені суми не виплачені. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року, № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-2 цього кодексу невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Посилання представника відповідача на відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності та не звільняє від обов'язку своєчасно сплачувати заробітну плату (п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»), оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця - не виключає його відповідальності за ст.117 КЗпП України. Доказів, якими би обґрунтовувались заперечення відповідача, до матеріалів справи не надано, будь-яких клопотань з цього приводу від нього не надходило. Крім того Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Такі висновки ґрунтуються на вимогах норм матеріального права та узгоджуються із положеннями правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 р. в справі №6-76цс14, висновки якої є обов'язковими згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягає задоволенню частково. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки з 20.06.2013 року по 02.04.2015 року. Вказана сума обраховується судом відповідно до п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, виходячи із заробітної плати за останні два місяці роботи шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів за вказаний період. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.06.2013 року, яке набрало законної сили 01.07.2013 року встановлено, що середньоденний заробіток згідно розрахунку позивача становить: заробітна плата за травень 2010 року - 1936 грн.70 коп. + за червень 2010 року -1555грн.43 коп. = 3492 грн. 13 коп. / 31 робочий день = 112 грн. 65 коп. Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, середній заробіток за час затримки становить: 94 робочих днів (за період з 20.06.2013 року по 02.04.2015 року ) х 112 грн. 65 коп. = 10 589 грн. 10 коп. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного, п.7 ст. 43 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. 1, 24, 34 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: partial