Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

В листопаді 2014 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 19394 грн. 27 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № DOI0RX00580394 від 23.11.2006 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3656 грн. 40 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору [PERSON] повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Судовим наказом, виданим Кіровським районним судом м. Донецька 20.11.2009 року за № 2н-2941-09 з [PERSON] було стягнено заборгованість за кредитним договором у сумі 21705 грн. 58 коп. Оскільки заборгованість за даним судовим наказом відповідачем не сплачена, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 1758 грн. 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 14913 грн. 84 коп., заборгованість по комісії у сумі 1711 грн. 20 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у сумі 21316 грн. 20 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг, де 500 грн. штраф (фіксована частина), 899 грн. 73 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у її відсутності суду не надавала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до договору № DOI0RX00580394 від 23.11.2006 року, оформленого шляхом підписання [PERSON] заяви позичальника (а.с. 6-10), вона отримала споживчий кредит у сумі 3656 грн. 40 коп., із зобов'язанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік. Однак, в порушення умов договору [PERSON] не сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Судовим наказом, виданим Кіровським районним судом м. Донецька 20.11.2009 року за № 2н-2941-09 (а.с. 4) з [PERSON] стягнена заборгованість за кредитом у сумі 21705 грн. 58 коп., де 3656 грн. 40 коп. - заборгованість по кредиту, 9108 грн. 96 коп. - заборгованість по процентам, 1711 грн. 20 коп. - заборгованість по комісії, 5203 грн. 48 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 515 грн. 75 коп. - пеня за несвоєчасне повернення комісії, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг, який набрав чинності, але на час розгляду справи в суді не виконаний боржником. З огляду на це суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умови надання споживчого кредиту фізичним особам при порушенні позичальником будь - якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних умов, має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% (п. 5.1.) від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу (а.с. 10). Відповідно до п. 5.3. при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 10). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 1758 грн. 88 коп., яка стягнута на користь банку судовим наказом Кіровського районного суду м. Донецька від 20.11.2009 року за № 2н-2941-09. Відповідно до роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, оскільки після постановлення рішення суду грошові кошти не повернуті, то банком продовжувалось нарахування відсотків, а також комісії, пені та передбачених договором штрафів. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № DOI0RX00580394 від 23.11.2006 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанком" та [PERSON] станом на 10.09.2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 39700 грн. 12 коп., з них 1758 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом, 14913 грн. 84 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1711 грн. 20 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 21316 грн. 20 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом, штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг, де 500 грн. штраф (фіксована частина), 899 грн. 73 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 2; 5). Враховуючи судовий наказ, виданий Кіровським районним судом м. Донецька 20.11.2009 року за № 2н-2941-09 та представлений розрахунок заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 20.11.2009 року, тобто на час винесення судом цього судового наказу заборгованість станом на 10.09.2014 року складає : - заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 5804 грн. 88 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 16112 грн. 72 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1711 грн. 20 коп. - штраф відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг, де 899 грн. 73 коп. штраф (процентна складова). Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі №7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Таким чином, з врахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахований банком розмір пені значно перевищує заборгованість за кредитом у розмірі 1758 грн. 88 коп., тому розмір пені підлягає зменшенню до 1758 грн. 88 коп. Такий розмір неустойки відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості. Крім цього не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з останньої штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина), нарахований у відповідності до вимог п. 5.3. умов надання споживчого кредиту, оскільки зазначена сума вже була стягнена з відповідача по справі за судовим наказом, виданим Кіровським районним судом м. Донецька 20.11.2009 року за № 2н-2941-09. Приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору кредит позивачу не повернула та не сплачує відсотки за його користування, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про повернення заборгованості по кредитному договору у вигляді відсотків, комісії, пені та штрафних санкцій передбаченими умовами договору. Таким чином, суд вражає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial