Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Керівник Бершадської місцевої прокуратури Гирба В.М. звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.08.2018 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України у зв'язку з примиренням потерпілого [PERSON] з обвинуваченим [PERSON]. Ухвала суду не оскаржувалася і набрала законної сили 13.08.2018 року. Так судом встановлено, що 08.05.2018 року [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців на обох повіках лівого ока з розповсюдженням на ліву щоку, які відповідно до висновку експерта могли утворитися внаслідок переміщення крові по підшкірній клітковині з епіцентру удару та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Відповідно до довідки КНП "Чечельницької ЦРЛ" № 447 від 13 грудня 2018 року потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 08 травня 2018 року по 18 травня 2018 року і на його лікування закладом охорони здоров'я витрачено кошти у сумі 5012 гривень 90 копійок. Прокурор зазначає, що Комунальне некомерційне підприємство "Чечельницька центральна районна лікарня" фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів суттєво зачіпає інтереси держави у зв'язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорон здоров'я. В зв'язку з чим просить стягнути з [PERSON], 5012 гривень 90 копійок на користь Чечельницької районної ради в особі комунального некомерційного підприємства "Чечельницька центральна районна лікарня" та перерахувати їх на відповідний рахунок. Ухвалою суду від 05 березня 2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. Учасникам справи роз'яснено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками отримав, станом на 29.03.2019 року відзиву на позовну заяву не надав, але через канцелярію суду подав заяву про визнання позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] 08.05.2018 року близько 18 години перебуваючи на прибудинковій території (подвір'ї) багатоквартирного будинку, який розташований в [ADDRESS], на грунті неприязних відносин, що виникли під час суперечки, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс [PERSON] один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на обох повіках лівого ока з розповсюдженням на ліву щоку, які відповідно до висновку експерта могли утворитися внаслідок переміщення крові по підшкірній клітковині з епіцентру удару та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я, що підтверджується довідкою КНП "Чечельницької ЦРЛ" від 13.12.2018 року. Згідно ухвали Бершадського районного суду Вінницької області від 06.08.2018 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України у зв'язку з примиренням потерпілого [PERSON] з обвинуваченим [PERSON]. Ухвала суду не оскаржувалася і набрала законної сили 13.08.2018 року. Відповідно до ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат"питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Встановлено, що потерпілий [PERSON] в результаті отриманих тілесних ушкоджень, знаходився на стаціонарному лікуванні КНП "Чечельницької ЦРЛ" з 08.05.2018 року по 18.05.2018 року, тобто 10 ліжко-днів. Вартість лікування по фактичним витратам лікарні склала 5 012,90 грн., тобто вартість одного ліжко-дня склала 501,29 грн., що підтверджується листом КНП "Чечельницької ЦРЛ". Відповідачем [PERSON] кошти на лікування потерпілого [PERSON] в добровільному порядку медичному закладу не відшкодовано. Отже, коли в результаті злочинних дій [PERSON] потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікування в медичному закладі, на його лікування закладом витрачено кошти в сумі 5012, 90 грн., які [PERSON] не сплачено. На підставі вищезазначеного, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь КНП "Чечельницької ЦРЛ" витрат за стаціонарне лікування [PERSON] як потерпілого від злочину в сумі 5 012,90 грн. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір у розмірі 1921,00 грн., як особа звільнена від його сплати та враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.1206 ЦК України,

Outcome: approved