Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач у справі звернувся до суду із вказаним позовом ( а.с.1-4) до відповідача посилаючись на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» та гр. [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11256976000 від 23.11.2007 року у розмірі 74700,00 доларів США. В забезпечення зобов»язано за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №160126 від 23.11.2007 року та Договір іпотеки №70770 від 23.11.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №8922. Позивач вказував, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, АТ «УкрСиббанк» передає( відступає) АТ «дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у вищевказаних зобов»язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного,належного та реального виконання обов»язків за кредитами та забезпечувальними договорами. Позивач вказував, що 03.06.2013 року АТ «ДельтаБанк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 11256976000 від 23.11.2007року у розмірі 673 698,48 грн. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/8261/13-ц від 18.02.2014 року позов задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва у вказаній справі від 28.05.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Святошинського районного суду . Києва від 18.02.2014 року,змінено та визначено розмір заборгованості в сумі 11987,82 грн. Позивач вказував, що до [PERSON] сплатив АТ «Дельта Банк» за квитанцією №52135067 від 10.07.2015 року залишок заборгованості за Кредитним договором №11256976000 від 23.11.2007року та звернувся із заявою по зняття обтяження з предмету іпотеки через припинення зобов»язання за вказаним кредитним договором. Позивач вказував, що як встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі №759/8261/13-ц1 від 28.05.2015 року не підписаний [PERSON],вказаний договір не можна визнати укладеним і відповідно він не створює юридичних наслідків. Також вказував, що Кредитний договір №11256976000 від 23.11.2007року не забезпечений договором поруки та договором іпотеки. Позивач вказував, що отримав від відповідача відповіді від 08.09.2015 року згідно якої відповідач не визначає припинення основного зобов»язання за кредитним договором та відмовляється зняти обтяження з предмету іпотеки, що належить позивачу, а тому просить суд позов задовольнити та визнати припиненим Договір по надання споживчого кредиту №11256976000 від 23.11.2007 року, з додатковими угодами до нього, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON]; визнати відсутнім у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги з [PERSON] та [PERSON] виконання зобов»язань за Договір по надання споживчого кредиту №11256976000 від 23.11.2007 року, з додатковими угодами до нього;визнати припиненою іпотеку за Договором іпотеки №70700 від 23.11.2007 року посвідченим приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрованим у реєстрі за №8922, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], інд.номер [NUMBER]; визнати відсутнім у ПАТ «Дельта Банк» права на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки №70770 від 23.11.2007 року, а саме квартиру,що розташована за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги просив суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, подала письмові заперечення на позовну заяву ( а.с.46-47), та вказувала, що відповідач не визнає рішення Апеляційного суду м. Києва по справі №759/8261/13-ц1 від 28.05.2015 року законним та обґрунтованим та має намір поновити строки для касаційного оскарження та подати касаційну скаргу. Також вказувала, що між позичальником та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено лише один Кредитний договір під номером №11256976000 від 23.11.2007 року, а згідно Додаткової угоди №2 було визначено, що для ідентифікацій Кредитного договору можуть застосовуватися як номер договору -№11256976000 так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме -№11256976000, тобто Договір про надання споживчого кредиту № 11256976000 від 23.11.2007 року не було припинено та/або розірвано, тощо та не було укладено нового договору, а тому вважає що зобов»язання за вказаним кредитним договором не припинено, та відсутні наслідки щодо припинення Договору іпотеки, а позичальник має виконати всі обов»язки передбачені Договором іпотеки у повному обсязі. Також вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами, яка не є стороною кредитного договору, яким чином оспорюваний Кредитний договір порушує(зачіпає) його права та законні інтереси. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази доручені до справи у якості доказів до матеріалів справи наданих стонами та зібраних судом, за основним та зустрічним позов встановив наступне. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та гр. [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11256976000 від 23.11.2007 року у розмірі 74700,00 доларів США. В забезпечення зобов»язано за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №160126 від 23.11.2007 року та Договір іпотеки №70770 від 23.11.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №8922 ( а.с.5-15). Судом встановлено, що 03.06.2013 року АТ «ДельтаБанк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 11256976000 від 23.11.2007року у розмірі 673 698,48 грн. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/8261/13-ц від 18.02.2014 року позов задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва у вказаній справі від 28.05.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Святошинського районного суду . Києва від 18.02.2014 року,змінено та визначено розмір заборгованості в сумі 11987,82 грн.( а.с.17-20). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі №759/8261/13-ц від 28.05.2015 року встановлено, що у Договорі №2 до Кредитного договору №11256976000 від 23.11.2007 року було змінено схему погашення кредиту та та змінено реєстраційний номер договору в системі обліку банку та присвоєно №11256976001 при цьому ПАТ «Дельта Банк» відокремив в двох Довідках заборгованості, заборгованість за Кредитним Договором №11256976000 у розмірі 11987,82 грн. та за Кредитним договором №11256976001 від 30.01.2009 року розмірі 661 710,66 грн. У ході розгляду справи відповідно до Висновку почеркознавчої експертизи №15712/15713 від 17.03.2009 року підписи від імені [PERSON] в Додатковій угоді №2 від 30.01.2009 року на першому та другому, сьомому аркуші Графіка платежів виконані не [PERSON], а іншою особою. А тому встановлено, що заборгованість, яка була нарахована позивачем відповідно до Кредитного договору № №11256976001 стягненню не підлягає, оскільки такий договір із [PERSON] не укладався, та не створює юридичних наслідків. Згідно ст. 599 ЦПК України зобов»язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Судом встановлено, що згідно Довідки відповідача від 14.05.2016 року ( а.с.16) загальна заборгованість станом на 14.05.2013 року складає 11 987,82 грн. Судом встановлено, що [PERSON] виконав рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2015 року та згідно квитанції №52135067 від 10.07.2015 року сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок, який вказав позивач ( а.с.21) у розмірі 11987,82 грн. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його зобов'язання. Правочин у всіх випадках повинен визначатися недійсним, якщо він суперечить імперативним нормам закону. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання тільки дійсного зобов'язання. Згідно ст.17 Закон України «Про іпотеку» також передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання тільки дійсного зобов'язання. Дана стаття встановлює, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про іпотеку» Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України , Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. Згідно зі ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, що регулює відповідні відносини у сфері іпотеки. Договірні правовідносини, сторін у справі які існували за вказаним Кредитним договором №11256976000 від 23.11.2007року та Додатковою угодою №1 до нього, виконані [PERSON] Договірні правовідносини за Кредитним договором № №11256976001 від 30.01.2009 року розмірі 661 710,66 грн.- із [PERSON] не укладався, та не створює юридичних наслідків. Основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою, відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку». Суд погоджується із позицією позивача, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статті 605 ЦК та ст. 17 Закону України «Про іпотеку». А тому суд враховуючи письмові докази подані сторонами в обґрунтування заявлених позовних вимог, заперечень проти позову, дійшов висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню частково, в частині, визнаня припиненим Договору по надання споживчого кредиту №11256976000 від 23.11.2007 року, з додатковими угодами до нього, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] та визнання припиненою іпотеку за Договором іпотеки №70700 від 23.11.2007 року посвідченим приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрованим у реєстрі за №8922, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], інд.номер [NUMBER]. В решті позовних вимог, позов задоволенню не підлягає, оскільки суперечить ст. 3,4,5,10.11,15 ЦПК України та може позбавити відповідача у праві звернення до суду за захистом прав у порядку п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню, з відповідача , що підтверджені квитанціями ( а.с.4а). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial