Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 15.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та [PERSON] укладено договір кредиту №063/10-1405, згідно з яким відповідачу надано кредит на загальну суму 8000 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 10.10.2021 року. 15.12.2006 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір б/н. Позивач зазначає, що на порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач станом на 17.09.2015 року має заборгованість за даним договором на загальну суму 3709,40 дол. США., що згідно курсу НБУ станом на 17.09.2015 року становить 80948,79 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3585 доларів США 56 центів (78246,24 грн.), заборгованості за відсотками 60 доларів США 41 цент (1318,35 грн.), пені за несвоєчасне повернення кредиту - 50 доларів США 29 центів (1097,35 грн.). Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.03.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з наведених в ній підстав, також зазначив, що письмові доповнення чи зміни до кредитного договору між банком та відповідачем не укладались, процентна ставка була змінена банком і відповідача про це було повідомлено шляхом направлення листа на його адресу. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, як безпідставного та зазначив, що договір кредиту №063/10-1405 від 15.12.2006 року він підписував, укладав, однак взагалі не отримував кошти за даним кредитним договором, хоча в подальшому близько десяти років виконував зобов'язання за кредитним договором та сплачував як тіло кредиту, так і відсотки. Також відповідачем надано письмові заперечення проти позову, в яких він просить відмовити в задоволенні позову, враховуючи наступне. В заяві на видачу готівки №53-09 від 15.12.2006 року вказано лише прізвище [PERSON], але відсутні паспортні дані та підпис про отримання готівки, що на думку відповідача, свідчить про неотримання ним коштів. Також, в порушення умов договору, позивач, в односторонньому порядку змінив процентну ставку з 12,5 % до 15%, про що відповідачеві стало відомо лише у 2015 році. Умови кредитного договору відповідач, з посиланням на ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вважає несправедливими, оскільки має місце істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема дисбаланс було внесено банком до умов договору при його укладенні, також під час його виконання, починаючи з 2014 року через девальвацію гривні та підвищення в декілька разів курсу долара витрати відповідача за вказаним кредитом зросли до непомірних розмірів. Разом з тим, відповідач зазначає, що на протязі дії договору він виконував зобов'язання належним чином, навіть після девальвації гривні, зокрема до січня 2015 року. Відповідач є пенсіонером, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім того, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, а також виписка містять суперечності, зокрема вказано, що 07.11.2008 року було внесено 45 доларів США і заборгованість за кредитним договором становить 7010 доларів США, 10.12.2008 року також було внесено 45 доларів США і заборгованість за кредитним договором не змінилась і становила 7010 грн. Заборгованість в сумі 5299,23 дол. США також не змінювалась після сплати 45 доларів США 10.05.2012, 10.07.2012 р. 10.02.2012, 13.03.2012, 11.04.2012 року було внесено кошти на погашення заборгованості по кредиту, однак у розрахунку заборгованості ці суми не були відображені. Окрім того, банк неодноразово завчасно не проводив кошти, внесені відповідачем у визначений договором термін, тобто не зараховував їх у день сплати, натомість нараховував пеню за прострочення сплати. Відповідач просив врахувати, що в період з жовтня 2015 року по лютий 2016 року ним було здійснено платежі по кредиту на загальну суму 225 доларів США. За таких обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа у судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви від 05.05.2016 року просила розглядати справу за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор), правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та [PERSON] (Позичальник) укладено договір кредиту №063/10-1405 (надалі - договір). Відповідно до п. 1.1. договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 8000 доларів США, зі сплатою 12,5 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: щомісячно до 10 числа, починаючи з січня 2007 року рівними частинами в сумі 45 доларів США та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості в сумі 35 доларів США до 10 жовтня 2021 року, на умовах, визначених цим Договором (п.п. 1.1.1 п. 1.1 договору). Кредит надається позичальнику на споживчі потреби (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 3.3 договору позичальник, зобов'язався суворо дотримуватись положень цього Договору, а також договору, визначеного п.1.3 цього Договору. Сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 Договору (п.п. 3.3.7 п. 3.3 договору). Своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 Договору (п.п.3.3.8 п. 3.3 договору). Достроково повернути Кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 Договору (п.п 3.3.9 п. 3.3 договору) (а.с. 30-33). В якості забезпечення виконання [PERSON], як позичальником, зобов'язань за Договором кредиту №063/10-1405 від 15.12.2006 року, 15.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Іпотекодержатель), правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір. Відповідно до п. 1.1 договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язання за договором кредиту № 063/10-1405 від 15.12.2006 року квартиру під номером 2, розташовану в м.Хмільник Вінницької області по вул. Ватутіна, в будинку під номером 2 (а.с.35-37). Відповідно до ст.ст. 526, 530, 629, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за Договором виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки № 53-09 від 15.12.2006 року (а.с.34), з якої встановлено, що 15.12.2006 року грошові кошти в сумі 8000 доларів США, еквівалентом 40400 грн. були зараховані на рахунок № [NUMBER], тобто рахунок, відкритий відповідачем, відповідно до умов п. 3.3.1 договору кредиту від 15.12.2006 року. Обов'язок відкриття кредитором даного рахунку визначений в п.п. 3.1.1 п. 3.1 договору, в якому вказано, що протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, визначеним п.п. 1.3 договору, і за умови виконання Позичальником своїх обов'язків, передбачених в п.п. 3.3.1, 3.3.14 договору, кредитор відкриває позичковий рахунок № [NUMBER]. Вказаний рахунок, відповідно до виписок банку (а.с.95-122) є особовим рахунком [PERSON] Тобто видача кредиту відбувалась шляхом безготівкового зарахування коштів на рахунок позичальника, з подальшою видачею коштів. Зазначені обставини спростовують доводи відповідача про те, що він грошових коштів за укладеним договором не отримував. У своїх письмових запереченнях відповідач вказує, що він на протязі дії договору належним чином виконував свої зобов'язання до січня 2015 року. Тобто виконання умов договору підтверджується також діями відповідача після укладення договору, а саме тим, що впродовж майже десяти років відповідач виконував умови договору, погашаючи тіло кредиту, сплачуючи проценти, що свідчить про його обізнаність та згоду з умовами договору. Виконання як позивачем, так і часткове виконання зобов'язань відповідачем за даним договором підтверджується виписками по особовому рахунку відповідача № [NUMBER]. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, він не звертався до суду з вимогами про розірвання чи визнання недійсним договору, тобто не ставив під сумнів умови договору, належне надання банком послуги, виконання умов договору. Судом також було роз'яснено відповідачеві право пред'являти зустрічний позов, проте цим правом відповідач не скористався. З наданих відповідачем копій листів (а.с. 52, 64, 68) видно, що в 2015 році відповідач звертався до позивача з приводу підняття процентної ставки банком, з питаннями щодо реструктуризації, однак не вказував на не отримання ним коштів. У свою чергу, відповідач належним чином свої зобов'язання за вказаним договором не виконав, мотивуючи це тим, що після девальвації гривні його фінансовий стан погіршився і виконання умов договору стало непомірним. Умови кредитного договору, на думку відповідача, з посиланням на ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", є несправедливими, оскільки має місце істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема дисбаланс було внесено банком до умов договору при його укладенні, також під час його виконання, починаючи з 2014 року через девальвацію гривні та підвищення в декілька разів курсу долара витрати відповідача за вказаним кредитом зросли до непомірних розмірів. Однак, відповідно до кредитного договору та пояснень відповідача, він підписав цей договір, ознайомлювався з його умовами. За своїм змістом договір кредиту містить повну інформацію про умови кредитування, а позичальник засвідчив особистим підписом про те, що погоджується з такими умовами. Підписавши вказаний вище кредитний договір, відповідач вступив у договірні відносини з банком. У вказаному договорі сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі. Позичальник погодився з тим, що повернення тіла кредиту (п. 1.1 договору) та процентів (п. 2.4 договору) буде здійснюватись в валюті кредиту, тобто в доларах США. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З цього приводу, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права в постанові від 02 липня 2014 року у цивільній справі № 6- 79цс14 дійшла наступних висновків: «Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня». Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція також підтверджується Постановою Верховного Суду України від 04.07.2011 року у справі № 3-62гс11. Враховуючи викладене, умови вказаного вище кредитного договору стосовно суми зобов'язання та суми погашення зобов'язання (суми платежу) викладені у повній відповідності з нормами чинного цивільного законодавства та судової практики їх застосування. Крім того, в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Згідно з вищезазначеними умовами договору те, що основні кредитні кошти надаються відповідачеві саме в іноземній валюті, кошти повертаються, а проценти сплачуються у валюті кредиту було узгоджено самими сторонами договору, ці умови не суперечать вимогам закону, отже, відповідають принципам справедливості та добросовісності. Як встановлено судом, що також не заперечується відповідачем, станом на 17.09.2015 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, наявність вказаної заборгованості підтверджується як виписками по особовому рахунку так і розрахунками наданими позивачем, зокрема розмір заборгованості за кредитом становить за тілом кредиту - 3585,56 дол. США (78246,24 грн.), яка підлягає стягненню. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача також заборгованість за відсотками - 60,41 дол. США (1318,35 грн.), пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 50,29 дол. США (1097,35 грн), пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 13,14 дол. США (286,85 грн.). При цьому позов мотивований тим, що відповідач має сплачувати 15 процентів річних, а тому розрахунки заборгованості проведені виходячи саме з цього розміру. Однак, у судовому засіданні представник позивача пояснив, що до кредитного договору будь-які письмові додатки, зміни чи доповнення не укладались, а банк в листопаді 2008 році змінив розмір процентів в сторону їх збільшення з 12,5 до 15. При цьому, доказів того, що ці зміни відбулись з виконанням вимог ст. 651 ЦК України, а також з дотриманням п.п. 2.6, 7.1, 7.2 договору позивачем не надано. Так, згідно із ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 2.6 Договору передбачено, що Кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії, визначених в п.п. 1.1 та 3.3.16 Договору. Згідно п 2.6.1 Договору про намір змінити розмір процентів та/або комісії за дострокове погашення Кредиту, Кредитор зобов'язаний повідомити Позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. Відповідно до п.п. 2.6.2, 2.6.3 Договору у разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів та/або комісії за дострокове погашення Кредиту, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 Договору, підписати надану Кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього Договору та повернути її Кредитору. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими Кредитором розмірами процентів та/ або комісії за дострокове погашення Кредиту, він зобов'язаний протягом строку зазначеного в п. 2.6.1 Договору, повернути Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати Позичальником зазначених сум дія Договору вважається припиненою. Свідок [PERSON], яка працює начальником Хмільницького відділення "Укрсоцбанк" пояснила, що відсоткова ставка за кредитним договором була змінена в листопаді 2008 року. Рішення про збільшення кредитної ставки приймалося в односторонньому порядку. Про зміну відсоткової ставки інформація було надана всім позичальникам централізовано. Однак, умовами договору не передбачено право ПАТ "Укрсоцбанк" в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, а доказів дотримання позивачем установленої договором процедури зміни розміру процентної ставки, а також доказів укладення додаткової угоди позивачем не надано. Отже, позивачем не доведено правових підстав для визначення відповідачеві 15 процентів річних за даним договором, а тому наданий позивачем розрахунок в цій частині суд не приймає до уваги. Враховуючи викладене, доводи відповідача про те, що зміна процентної ставки з 12,5 % до 15% була здійснена позивачем без погодження з відповідачем заслуговують на увагу, а тому на даний час відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі вказаному в позові. Також суд не приймає надані позивачем розрахунки в частині визначення розміру пені в валюті кредиту, оскільки це не передбачено умовами договору. Щодо заперечень відповідача про те, що Банк неодноразово завчасно не проводив кошти, внесені ним у визначений договором термін, та нараховував пеню, свідок [PERSON] пояснила, що у відповідності до п.2.5 кредитного договору коли відповідач вносив грошові кошти на погашення кредиту, то в першу чергу здійснювалось погашення заборгованості по процентам, а вже потім по тілу кредиту. Зазначене відповідає також вимогам ст. 534 ЦК України. Таким чином, з наданих позивачем розрахунків заборгованості (а.с. 13-14, 138-139, 165-168) вбачається, що заборгованість по тілу кредиту за договором кредиту №063/10-1405 від 15.12.2006 року станом на 25.04.2016 року становить 3585,56 дол. США, відповідач належним чином не виконує зобов'язань за договором кредиту, а тому тіло кредиту підлягає стягненню. При цьому, суд не приймає до уваги надані відповідачем документи (а.с. 54-62, 70, 82-83, 84) оскільки дані документи належним чином не завірені. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Доводи відповідача про те, що він є пенсіонером, має на утриманні дітей, а також його майновий стан, в силу ст. 625 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення його від виконання взятих зобов'язань. Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 3585,56 дол. США. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений розмір судових витрат в сумі 1378 грн. сплачених згідно платіжного доручення №0000311130 від 06.01.2016 року.

Outcome: partial