Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до відповідача із зазначеним позовом, який згодом уточнив, в обґрунтування якого посилався на те, що 15.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», правонаступником всіх прав і зобовязань якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір №6780652, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 32000,00 доларів США, а останній зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит частинами у розмірах, порядку та в строки, визначені кредитним договором. Позивач належним чином виконав свої обовязки з надання кредиту, а відповідач свої обовязки не виконує, вжитими позивачем досудовими заходами спонукати його до виконання договірних зобовязань не вдалося, тому, враховуючи значний розмір кредитної заборгованості, позивачем було прийнято рішення звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. В забезпечення виконання вимог за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №6780661 від 15.09.2008 року, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано наступне нерухоме майно: ціле убудоване приміщення загальною площею 166,6 кв.м., реєстраційний номер 177043, відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.09.2008 №20078910, виданого комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради (номер запису 1198 в книзі 5), предмет іпотеки складається з: коридору №1=4,2 кв.м., підсобного приміщення №3=5,8 кв.м., коридору №4=18,1 кв.м., вбиральні №5 =1,8 кв.м., кабінету №6=12,7 кв.м., підсобного приміщення №7=13,2 кв.м., санвузла №8=2,5 кв.м., коридору №9=3,0 кв.м., основного приміщення №10=15,2 кв.м., основного приміщення №11=12,4 кв.м., коридору №12=2,2 кв.м., санвузла №13=3,1 кв.м., санвузла №14=3,1 кв.м., коридору №15=2,2 кв.м., основного приміщення №16=12,5 кв.м., веранди №17=2,5 кв.м., веранди №18=2,5 кв.м., основного приміщення №19=21,2 кв.м., санвузла №20=4,9 кв.м., підсобного приміщення №21=6,3 кв.м., підсобного приміщення №22=11,4 кв.м., лоджи =3,5 кв.м. з будівель «А, а1» та ганку до «А», який знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул. Мазіна, буд.65/ вул. Енгельса буд.97. Згідно з п.3.2.1 кредитного договору відповідач зобовязався здійснити повернення кредиту відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати процентів, закріпленим у Додатку №1 до кредитного договору, який є невідємною його частиною. Згідно п.1.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою 13,99% річних, які розраховуються, виходячи з залишку заборгованості. У звязку з нездійсненням відповідачем в установлені строки платежів виникла прострочена заборгованість за сумою кредиту. Згідно п.3.5.7 договору [PERSON] набуває право вимагати від відповідача дострокового повернення всього кредиту разом з нарахованими процентами. Банк 15.10.2014 року направив відповідачу вимогу про повернення кредиту, яка вважається отриманою відповідачем 22.10.2014 року, яку він не виконав, прострочену заборгованість не погасив. Загальна сума грошових вимог станом на 30.11.2015 року становить 11877,99 доларів США, з них: заборгованість за сумою кредиту складає 9947,11 доларів США, заборгованість за процентами 1930,88 доларів США. Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки, тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу його банком будь-якій особі покупцеві із встановленням початкової вартості предмета іпотеки у розмірі 728297,00 грн., як визначено сторонами у іпотечному договорі з наданням банку прав щодо усіх повноважень продавця. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги із зазначених підстав, доповіла по суті позову та просила його задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вважаючи, що заборгованості за кредитним договором немає, оскільки відповідачем вже сплачено 22 тисячі доларів на погашення кредиту і згідно графіка така сума мала би бути виплачена тільки в кінці 2016 року. Крім цього, він не погоджується з ціною предмета іпотеки, вказаній в уточненій заяві, оскільки експертна оцінка не проводилася. Виходячи із ціни позову 9000 доларів США, в гривнях це приблизно становить 250000 грн., а при укладенні іпотечного договору оцінка предмета іпотеки становила приблизно 150000 доларів США. Незважаючи на те, що [PERSON] достроково повертав кредитні кошти, [PERSON] не вніс зміни в договір кредиту та іпотечний договір, в якому графік повернення кредиту та сплати процентів є пунктом 6.1.5. Вважає, що позивачем не доведено наявність заборгованості, не представлено експертної оцінки, ціна предмета іпотеки явно занижена, оскільки на момент укладення договору курс гривні по відношенню до долара був 8,4 доларів США, а зараз 26 доларів за одну гривню. На його думку, банк намагається безпідставно заволодіти предметом іпотеки, тому просив у позові відмовити. Під час дослідження судом письмових доказів у справі представник відповідача [PERSON] залишив залу судового засідання, пославшись на погане самопочуття. Заслухавши представників сторін, проаналізувавши фактичні обставини та представлені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», та [PERSON] був укладений кредитний договір №6780652 від 15.09.2008 року, у відповідності до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 32000,00 доларів США під 13,99 % річних строком до 15.09.2023 року, а [PERSON] зобов'язався сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит Банку в порядку та у строки, визначені графіком, який є додатком №1 до кредитного договору. У той же день, 15.09.2008 року, між ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 6780661, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку нерухоме майно ціле убудоване приміщення загальною площею 166,6 кв.м., реєстраційний №177043, яке складається з: коридору №1=4,2 кв.м., підсобного приміщення №2=4,0 кв.м., основного приміщення №3=5,8 кв.м., коридору №4=18,1 кв.м., вбиральні №5 =1,8 кв.м., кабінету №6=12,7 кв.м., підсобного приміщення №7=13,2 кв.м., санвузла №8=2,5 кв.м., коридору №9=3,0 кв.м., основного приміщення №10=15,2 кв.м., основного приміщення №11=12,4 кв.м., коридору №12=2,2 кв.м., санвузла №13=3,1 кв.м., санвузла №14=3,1 кв.м., коридору №15=2,2 кв.м., основного приміщення №16=12,5 кв.м., веранди №17=2,5 кв.м., веранди №18=2,5 кв.м., основного приміщення №19=21,2 кв.м., санвузла №20=4,9 кв.м., підсобного приміщення №21=6,3 кв.м., підсобного приміщення №22=11,4 кв.м., лоджи =3,5 кв.м. з будівель «А, а1» та ганку до «А», що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул. Мазіна, буд.65/ вул. Енгельса, буд.97, для забезпечення виконання кредитного договору. Сторони у п.1.2.1.1. договору іпотеки визначили, що вартість предмету іпотеки складає 728\~297,00 грн. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави "Позика", якщо інше на встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання . Згідно зі ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України „Про заставу» у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобовязань (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Представник відповідача, заперечуючи проти позову та вважаючи, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним, бо позичальник у погашення кредиту вносив суми, що перевищували суми, вказані в графіку, разом з тим, на переконання суду, не спростував правильність наданого Банком розрахунку заборгованості, яка наразі вважається простроченою, оскільки не врахував положення ч.2 ст.1050 ЦК України, відповідно до якої [PERSON] набув право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів, тобто строк виконання зобовязання за кредитом був змінений надісланням вимоги. Крім цього, його заперечення проти заявлених вимог тим, що [PERSON] повинен був погодити з позичальником і внести зміни до кредитного та іпотечного договорів у частині Графіку у звязку з достроковим внесенням коштів на погашення кредиту, не узгоджуються з положеннями цих договорів, які не передбачають таких умов. Зокрема, згідно п.3.5.3. кредитного договору, при достроковому наданні Банку коштів, з цього дня пропорційно зменшуються всі наступні частини кредиту, які підлягають поверненню позичальником відповідно до графіку, наведеному у додатку №1 до цього договору. Отже, суд приймає до уваги, що оскільки кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повертати позику частинами (з розстроченням), а позичальником допущено неналежне виконання зобов'язань, то [PERSON], відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, набув права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що у звязку з виникненням простроченої заборгованості, на виконання положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.4 іпотечного договору [PERSON] 15.10.2014 року направив відповідачу вимоги №MPL-44/158 від 09.10.2014 року про усунення порушення основного зобовязання протягом 30 днів та №MPL-44/158 від 09.10.2014 року щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів у шестидесятиденний строк з попередженням, в разі не усунення порушень кредитного договору, про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку. Отримавши вимогу 22.10.2014 року, відповідач її не виконав, прострочену заборгованість не погасив, як і протягом тривалого розгляду справи в суді на погашення кредиту кошти не вносив. Загальна сума грошових вимог станом на 30.11.2015 року становить 11877,99 доларів США, з них: заборгованість за сумою кредиту - 9947,11 доларів США, заборгованість за процентами 19030,88 доларів США, яка представником відповідача не спростована. Таким чином, відповідно до ст. 16 ЦК України порушені права кредитора підлягають судовому захисту, а тому вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню у обраний ним спосіб. При цьому суд враховує, що право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Пункт 4.1.2 договору іпотеки надає право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимоги іпотекодержавтеля про дострокове виконання основного зобовязання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору. Відповідно до п.п. 4.8.1, 4.8.2 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі шляхом укладення з нею відповідного договору купівлі-продажу з правом оформлення та отримання від імені іпотекодавця будь-яких документів та довідок, необхідних для підготовки предмета іпотеки до продажу та здійснення продажу. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові 6-61цс15 від 27 травня 2015 року). Ця правова позиція було змінена Верховним Судом України та викладена в постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-1205цс15. У постанові від 23 грудня 2015 року Верховний суд України зазначив, що відповідно до частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України "Про іпотеку" та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до п. 1.2.1.1. іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 728297,00 грн., тому посилання представника на те, що сторони не погодили вартість предмета іпотеки не відповідає письмовим доказам у справі. Обовязок доведення факту того, що на теперішній час вартість предмета іпотеки змінилася у бік її збільшення, лежить на відповідачеві, проте він на протязі тривалого часу розгляду справи так і не надав суду відповідних доказів, як то висновку про більшу ринкову вартість предмета іпотеки, так само як і не погасив прострочену заборгованість за кредитним договором. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в резолютивній частині свого рішення суду щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, викласти її у відповідності до вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положень п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме, встановити початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не менше ніж 728297,00 грн., як визначено сторонами у п.1.2.1.1. договору іпотеки №6780661. від 15.09.2008 року, а також уточнити складові предмету іпотеки у відповідності з договором іпотеки, оскільки позивачем у своєму позові в переліку приміщень предмету іпотеки пропущено підсобне приміщення №2=4,0 кв.м., а основне приміщення №3=3,5 кв.м. вказане як підсобне приміщення №3=3,5 кв.м., що є помилковим, що не буде виходом за межі позову. На підставі ст.79, ч.1 ст.88 ЦПРК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, зокрема, сплачена згідно меморіального ордеру №КНО 3 від 03.12.2015 року сума судового збору в розмірі 4213,31 грн., а також витрати, повязані з розміщенням оголошення в пресі про виклик відповідача, в сумі 330,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved