Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк "(далі Банк) звернулось в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом, посилаючись на невиконання останнім умов кредитного договору ROXRRC19440234 від 24/04/2007 року, який було укладено між ним та Банком, у зв'язку з чим за [PERSON] станом на 25.11.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 44141,62 грн.. В судовому засіданні представник позивача Нестерук В.Ю. позовні вимоги підтримав повністю з тих же підстав. Крім того, суду показав, що дійсно відповідно до судового наказу від 29.02.2008 року з [PERSON] було стягнуто заборгованність по кредитному договору. Дане рішення, як стверджує позичальник, ним було виконано, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2010 р. Тобто рішення суду, яке було ухвалене 29.02.2008 р. було виконане аж через 2 роки після його ухвалення. Проте відповідач не враховує того, що рішенням суду не було зупинено дію кредитного договору і по даному договору продовжилось нарахування відсотків за користування кредитними коштами. В свою чергу зарахування коштів, які сплачувались відповідачем, спочатку чотири платежі в 2009 році були зараховані на погашення пені , а решту в рахунок погашення тіла кредиту і станом на 04.02.2010 року воно повністю було погашено. Однак, відсотки та пеня залишалися непогашеними. Тому й виник такий борг. Відносно позовної давності представник позивача пояснив, що на підставі ст. 259 ЦК України, відповідно до п. 5.5. Договору терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів сторонами встановлені тривалістю п»ять років. Так як останній платіж по кредитному договору був зарахований 04.03.2010 року, що свідчило про визнання особою свого боргу, то відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності розпочинається саме з цього числа, а тому на день звернення до суду він не закінчився. З вище викладених підстав просить позовні вимоги задовольнити повністю . Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що факту укладення договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує. Визнає ті обставини, що Договір виконувався ним неналежним чином. Тому 29 лютого 2008 року Демидівським районним судом Рівненської області було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 8 207,65 грн. згідно кредитного договору від 24.04.2007 року (в тому числі 5500 грн. основного тіла кредиту; 1879,62 грн. заборгованості про процентам; 544,50 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 283,53 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов»язань). На підставі даного судового наказу відділом ДВС Демидівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення з нього кредиту та заборгованості за ним на суму 8207,65 грн. 03 березня 2010 року вказане виконавче провадження було закінчено у зв»язку з тим, що він фактично виконав в повному обсязі фінансові зобов»язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно вище вказаного судового наказу. Після 03 березня 2010 року будь-яких платежів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» він не здійснював, так як будь-яких майнових вимог до нього не було. Тому рахує, що майнові зобов»язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» він виконав в повному обсязі. Крім того, відповідач просить застосувати загальний строк позовної давності для даних правовідносин, так як вважає, що позивач з вимогами про стягнення з нього заборгованності мав би звернутися не пізніше 23 квітня 2011 року, а при збільшеній (договірній) позовній давності - не пізніше 23 квітня 2013 року. Однак Банк звернувся до суду з позовом 25 листопада 2013 року, тобто через 2 роки 8 місяців після спливу трьохрічного строку позовної давності. Крім того, вважає, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). З вище викладених підстав просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідач в судовому засіданні пояснив, що з умовами надання споживчого кредиту,які долучалися до заяви позичальника він ознайомлений не був. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд рахує, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "ПриватБанк" повним правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство "ПриватБанк " та [PERSON] укладено кредитний договір ROXRRC19440234 (а.с. 4-8 ). Відповідно до умов договору Банк надає [PERSON] строковий кредит у сумі 5500 грн., а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити проценти та інші платежі, зазначені у договорі, в строк до 23.04.2008 року в порядку і строках, встановлених умовами кредиту (а.с. 4-8). Факт укладення самого договору та отримання коштів по кредитному договору сторонами не оспорюється та визнається відповідачем під час розгляду справи. Про те, що відповідач не ознайомився з умовами надання споживчого кредиту, які долучались до заяви позичальника спростовується його ж підписом від 24.04.2007 року в заяві позичальника № ROXRRC19440234, де чітко зазначено, що він ознайомився та згідний з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідач також визнав і ту обставину, що креддитний договір виконувався ним не належним чином. У порушення Договору відповідач зобов'язання за вказаним договором в повному обсязі не виконав. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с. 3), згідно якого заборгованість [PERSON] по кредиту становить 44 141,62 грн. та складається з наступного: - заборгованість за відсотками - 11 073,98 грн.; - заборгованість з комісії - 726,00 грн.; - заборгованість з пені 29763,47 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (відсоток від суми заборгованості) - 2078,17 грн. . Відповідно до п.5.5. даного Договору позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів по даному Договору встановлена сторонами тривалістю 5 років. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що згідно судового наказу, виданого Демидівським районним судом Рівненської області 29 лютого 2008 року у справі № 2-н-14/2008 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто в рахунок погашення заборгованності за тим самим кредитним договором ROXRRC19440234 від 24/04/2007 в сумі 8207,65 грн. /а.с.62/. Про те, що згідно рішення суду (судового наказу) від 29.02.2008 року відповідачем було перераховано борг за кредитним договором, підтверджують постанова державного виконавця відділу ДВС Демдівського РУЮ від 03.03.2010 року про закінчення виконавчого провадження реєстраційний номер 10010332 з примусового виконання судового наказу № 2-н-14 від 27.03.2008 року, виданого Демидівським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «ПриватБанк» 8207 грн. 65 коп. боргу по кредитному договору у зв»язку із погашенням заборгованості за кредитним договором по рішенню суду. Задовольняючи позов, суд не може погодитися з доводами відповідача, що він рахує позов безпідставним, так як повністю виконав рішення суду і повернув заборгованість за кредитним договором, з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За відсутності інших підстав припинення зобов'язаннь, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК УКраїни) . Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Крім того, в п.17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року за № 5, зазначено, що зобов»язання припиняється з підстав передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦКУ. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК. Як вбачається з вище наведених обставин, рішення суду (судовий наказ) було винесено 29 лютого 2008 року, а виконано лише 03.03.2010 року. Постановлене судове рішення в даній справі не є підставою зупинення виконання зобов»язань по договору. Як вбачається з пояснень представника позивача, кошти по вище вказаному судовому наказу, було перераховано спочатку чотири платежі на пеню, а потім для погашення тіла кредиту, що і підтверджується розрахунком заборгованності, з якого слідує, що станом на 04.02.2010 року тіло кредиту було погашено повністю, не погашеними залишилися лише заборгованність за відсотками, по комісії та пені. Посилання відповідача на застосування загального строку позовної давності до даних правовідносин спростовується п.5.5. кредитного договору, де позовна давність сторонами визначена у 5 років. Банк звернувся до суду 10 грудня 2013 року. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Як вбачається з пояснень обох сторін, постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2010 року, а також доданого розрахунку заборгованності відповідачем було здійснено останній платіж 02.03.2010 року в сумі 42 грн. 82 коп., який Банком був зарахований на погашення кредиту 04.03.2010 року. З цих підстав позовна давність має обраховуватися з 02.03.2010 року і станом на день звернення до суду позивачем пропущена не була. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON]. по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, у зв'язку з чим заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню також понесені позивачем витрати по справі. Враховуючи вище викладене, на підставі ст. ст. 264, 526, 527, 530, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved