Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Прокуратури Дніпровського району міста Києва, Державної казначейської служби України, відповідно до заявлених вимог просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн., втраченого заробітку в сумі 181 225,42 грн. шляхом безспірного списання зазначених коштів з Єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України, що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 21 квітня 2011 року прокуратурою Дніпровського району м. Києва відносно [PERSON], як директора КП "Дніпро-парксервіс", було порушено кримінальну справу №54-3405 за ч.3 ст.365 КК України. Під час проведення досудового розслідування по кримінальній справі, 15 червня 2011 року старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва винесено постанову про відсторонення обвинуваченого за ч. 3 ст. 365 КК України [PERSON] від посади директора КП "Дніпро-парксервіс". 02 липня 2014 року старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ст. лейтенантом міліції Коцабюк Р.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження, на підставі якої кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013110040000561 від 03 липня 2013 року стосовно [PERSON] зак\- рито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Після закриття кримінального провадження, 02 жовтня 2014 року заступником прокурора Дніпровського району м. Києва Лисенко С.С. винесено постанову про скасування постанови про відсторонення обвинуваченого по кримінальній справі №54-3405 (кримінальному провадження №42013110040000561) [PERSON] від посади ди\- ктора КП "Дніпро-парксервіс". Таким чином, на думку позивача, незаконними діями посадових осіб прокуратури Дніпровського району міста Києва позивач був незаконно відсторонений від займаної посад протягом 39 місяців, а саме з 29 червня 2011 року по 02 жовтня 2014 року, тому відповідно до положень ст.ст.2, 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у позивача виникло право на відшкодування заробітку, який розрахований позивачем в розмірі 181 225,42 грн., та підлягає виплаті за період незаконного відсторонення від посади з 01 серпня 2011 по 02 жовтня 2014 року, та відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна внаслідок незаконного перебування під слідством та судом по обвинуваченню у скоєнні тяжкого злочину та закриттям у подальшому кримінальної справи, порушеної щодо нього, за відсутністю складу злочину, тому з урахуванням характеру, обсягу та тривалості страждань, яких зазнав позивач, оцінюється у розмірі 60000,00 грн., що є предметом позову. Представники відповідача - Прокуратури Дніпровського району міста Києва [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с. 137-140), пояснили, що позивач, посилається як на підставі для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури, на постанову про закриття кримінального провадження за реабілітуючих обставин, однак постанова про закриття кримінального провадження від 02.07.2014 року скасована прокуратурою Дніпровського району м. Києва 23.12.2014 року постановою про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №42013110040000561 триває. У період досудового слідства кримінальної справи №54-3405, старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва 15.06.2011 року винесено постанову про відсторонення обвинуваченого за ч. З ст. 365 КК України [PERSON] від посади директора КП "Дніпро-парксервіс", яка санкціонована виконувачем обов'язків прокурора Дніпровського району м. Києва, ця постанова винесена в порядку визначеному ст. 147 КПК України (в ред.1960 року), була законною та обґрунтованою, будь-яких відомостей щодо оскарження дій слідчого щодо незаконного винесення постанови про відсторонення від посади позивачем не надано. Крім того, постанова про відсторонення від посади [PERSON] від 15.06.2011 року скасована постановою від 02.10.2014 року згідно п. 9 Перехідних положень КПК України (Розділу 11) "Запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом". Також, позивач у своїй заяві посилається на те, що він фактично незаконно був відсторонений від займаної посади протягом 39 місяців, а саме з 29.06 2011 року по 02.10.2014 року. Разом з тим, згідно умов контракту від 11.03.2009 року, який укладено між Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією та [PERSON] про призначення його на посаду директора КП "Дніпро-парксервіс", строк перебування його на посаді закінчився 11.03.2014 року. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, відповідач подав до суду заперечення на позов, які залучено до матеріалі справи (а.с.55-59), просили в позові відмовити, мотивуючи тим, що Державна казначейська служба України, як окрема юридична особа, діє на підставі Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України 13.04.2011 року №460/2011, основною діяльністю є забезпечення казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються, в той же час діючи в межах обсягу наданих повноважень, визначених Бюджетним кодексом України та Положенням про Державну казначейську службу України, Державна казначейська служба України, не є головним розпорядником всіх бюджетних коштів та не несе відповідальність за дії державних органів, тому не може надати будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що стосуються предмету спору. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представників відповідача [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року прокуратурою Дніпровського району м. Києва відносно [PERSON], як директора КП "Дніпро-парксервіс", було порушено кримінальну справу №54-3405 за ч.3 ст.365 КК України.(а.с.8-9) Відповідно до ст. 147 КПК України (в ред.1960 року) в разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за посадовий злочин, а так само, якщо ця особа притягається до відповідальності за інший злочин і може негативного впливати на хід досудового чи судового слідства, слідчий зобов'язаний відсторонити її від посади, про що виносить мотивовану постанову. Відсторонення від посади провадиться з санкції прокурора чи його заступника. Копія постанови надсилається для виконання за місцем роботи (служби) обвинуваченого. Під час проведення досудового розслідування по кримінальній справі №54-3405, 15 червня 2011 року старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва винесено постанову про відсторонення обвинуваченого за ч. 3 ст. 365 КК України [PERSON] від посади директора КП "Дніпро-парксервіс", яка санкціонована виконувачем обов'язків прокурора Дніпровського району м. Києва. (а.с.75-76) На підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві ради від 29 червня 2011 року за №7-ЛК "Про відсторонення від посади директора Комунального підприємства Дніпровської районної у м. Києві ради "Дніпро-парксервіс" [PERSON].", відсторонено [PERSON] від посади директора Комунального підприємства Дніпровської районної у м. Києві ради "Дніпро-парксервіс", без збереження заробітної плати, у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності. (а.с.23) За вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.367 ч.2 КК України та призначено покарання у виді 2-х років позбавлення волі з позбавленням займатись діяльністю пов'язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком на 1 рік. На підставі ст.1 п. "а" Закону України "Про амністію" від 08 липня 2011 року та Закону України "Про застосування амністії в Україні" [PERSON] звільнено від відбування покарання. Запобіжний захід [PERSON], залишено без змін, підписка про невиїзд до вступу вироку в законну силу. (а.с.11-14) Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2013 року, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012 року скасовано, а кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування прокурору Дніпровського району міста Києва, запобіжний захід - підписка про невиїзд залишено без змін. 02 липня 2014 року старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ст. лейтенантом міліції Коцабюк Р.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження, на підставі якої кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013110040000561 від 03 липня 2013 року стосовно [PERSON] зак\- рито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. (а.с.15-16) 02 жовтня 2014 року заступником прокурора Дніпровського району м. Києва Лисенко С.С. винесено постанову про скасування постанови про відсторонення обвинуваченого по кримінальній справі №54-3405 (кримінальному провадженні №42013110040000561) [PERSON] від посади ди\- ктора КП "Дніпро-парксервіс". (а.с.22) 23 грудня 2014 року прокурором Прокуратури Дніпровського району міста Києва Анпілоговою Б.Ю. винесена постанова про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, на підставі якої постанову слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 02 липня 2014 року про закриття кримінального провадження №42013110040000561 від 03 липня 2013 року скасовано, матеріали досудового розслідування №42013110040000561 від 03 липня 2013 року направити слідчому для подальшого розслідування. (а.с.44-45) Відповідно з ч.ч. 6, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. На підставі п.1 ч.1, ч.2 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно з п.2 ч.1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У п. 1 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. На підставі п.5 ст.3, ч.ч.1, 5, 6 ст.4 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Згідно ст. 12 Закону розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до п. п. 8, 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41 (далі -Положення) згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 16.05.95 р. N 348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100". Виходячи з предмету спору, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги до Прокуратури Дніпровського району міста Києва та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн., у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством та судом на протязі 37 місяців, починаючи з 31 травня 2011 року (винесення постанови про пред'явлення позивачу обвинувачення в рамках кримінальної справи) до 02 липня 2014 року (винесення постанови про закриття кримінального провадження), та втраченого заробіток внаслідок незаконного відсторонення позивача від займаної посади в загальному розмірі складає 181 225,42 грн., який розрахований за період з 01 серпня 2010 року (дата винесення постанови про відсторонення від посади) по 02 жовтня 2014 року (дата винесення постанови про скасування постанови про відсторонення обвинуваченого від посади), що безпосередньо передбачено ст.ст.2,3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Реабілітуючи підстави для закриття кримінального провадження - це обставини, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тягнуть за собою зняття з неї всіх підозр, відновлення її доброго імені, честі, гідності та репутації, а також відшкодування шкоди, завданої незаконними повідомленням про підозру, триманням під вартою, накладенням арешту на майно, відстороненням від посади та іншими процесуальними діями, що обмежують права особи. У разі закриття кримінального провадження за однією з реабілітуючих підстав слідчий або прокурор зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав і свобод та відшкодування завданої шкоди. Підстави і порядок відшкодування шкоди визначаються Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Тобто для того, щоб визнати діяння відповідного органу протиправним і як підставу відшкодування завданої внаслідок цих діянь шкоди, необхідна наявність відповідних підстав, які б реабілітували особу, який завдано шкоду. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення щодо предмету позову, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури, в розрізі положень ст.ст. 2, 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки під час розгляду цивільної справи по суті з'ясовано, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 02 липня 2014 року відносно [PERSON], скасована на підставі постанови прокуратури Дніпровського району міста Києва від 23 грудня 2014 року, тому за відсутності реабілітуючої обставини, в даному випадку постанови про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю у діяннях позивача складу кримінального правопорушення, право позивача на відшкодування завданої шкоди не виникає, інших правових підстав для відшкодування за рахунок відповідачів втраченого заробітку та відшкодування моральної шкоди, позивачем не наведено. Згідно ст.2, ст.170 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного Кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з п.9 Перехідних положень Бюджетного Кодексу України кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, а зі змісту статті 25 цього Кодексу вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Згідно з Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232, Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 Цивільного кодексу України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про Державний бюджет України". Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування втраченого заробітку, у зв'язку з незаконним відстороненням від займаної посади, та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, до Державної казначейської служби України. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, ствердженого Указом Президента України 13.04.2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення Єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Державна казначейська служба України є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Тобто, Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України. Таким чином, виходячи з юридичної природи склавшихся правовідносин, суб'єктом відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, є держава, яка відшкодовує шкоду потерпілому за рахунок Державного бюджету України, в той же час Державна казначейська служба України, як окрема юридична особа, в межах обсягу своїх повноважень не є головним розпорядником бюджетних коштів та не несе відповідальність за дії державних органів, тому в межах даного спору не є належним відповідачем у справі, що дає підстави суду відмовити у задоволенні позовних вимог, які пред'явлено до Державної казначейської служби України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Прокуратури Дніпровського району міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed