Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Новоселицький медичний коледж Буковинського державного медичного університету звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості навчання, зазначивши, що 01 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем була укладена угода про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно умов даної угоди позивач забезпечив навчання та підготовку відповідачки за спеціальністю "Лікувальна справа", та після закінчення навчання направив на роботу до державного сектору народного господарства, де відповідач була зобов'язана відпрацювати не менше трьох років. Однак [PERSON] взяті зобов'язання - прибути за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років не виконала. Вартість навчання, яке фінансувалось з державного бюджету України складає 7406,40 грн. 03.06.2014 року відповідачці була направлена претензія про добровільне погашення суми за навчання, але дана претензія залишилась без відповіді. Просить стягнути з відповідачки на користь держави вартість навчання за договором від 01.09.2008 року в розмірі 7406,40 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивач не з'явився, надіслав заяву в якій просить розглянути справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона дійсно проходила навчання в Новоселицькому медичному коледжі Буковинського державного медичного університету та у 2011 році закінчила його і отримала диплом за спеціальністю "Лікувальна справа". Після чого була направлена на роботу до Путильської центральної районної лікарні, однак у зв'язку із відсутністю вакантної посади її не було працевлаштовано, про що було видано довідку-відкріплення. З моменту отримання цієї довідки навчальним закладом їй не було запропоновано жодної іншої вакансії, а тому вважає, що свої обов'язки відносно договору з Новоселицьким медичним коледжем Буковинського державного медичного університету виконала в повному обсязі. Просить в задоволенні позовних відмовити, справу розглянути без її участі. Заслухавши заяви сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що 01 вересня 2008 року між Новоселицьким медичним коледжом та [PERSON] була укладена угода про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно умов даної угоди позивач забезпечив навчання та підготовку відповідача за спеціальністю "Лікувальна справа", та після закінчення навчання направив на роботу до державного сектору народного господарства, де відповідач після працевлаштування була зобов'язана відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до п. п. 2,3 даної угоди студент зобов'язується прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, у разі відмови їхати за призначенням студент зобов'язується відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку (а.с. 4). У 2011 році [PERSON] закінчила Новоселицький медичний коледж Буковинського державного медичного університету за спеціальністю "Лікувальна справа", про що свідчить Наказ КВНЗ Новоселицького медичного коледжу БДМУ №34-ст від 15.02.2011 року "Про випуск молодших спеціалістів на спеціальностях "Лікувальна справа" та "Акушерська справа" в 2011 році " (а.с. 24-25). Згідно персонального розподілу молодших медичних спеціалістів Новоселицького медичного коледжу БДМУ спеціальності "Лікувальна справа " [PERSON] було визначено місце роботи в Путильській ЦРЛ (а.с. 26). Як вбачається із довідки Путильської ЦРЛ, виданої 06.10.2011 року за вих. № 1065 випускниця [PERSON] прибула за направленням на роботу в Путильську ЦРЛ, але у зв'язку з відсутністю вакантної посади молодшого медичного спеціаліста її не було працевлаштовано, про що повідомлено навчальний заклад (а.с.51-53). Згідно довідки бухгалтерії Новоселицького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету №818 від 28.11.2014 року навчання відповідача фінансувалось з державного бюджету та його вартість складає 7406,40 грн. (а.с.5). Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином судом встановлено, що між сторонами існували договірні відносини. Відповідно до приписів статей 627-629, 526 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.п. 4, 6 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Як вбачається зі змісту п.п. 8, 14 вищезазначеного Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Виходячи з вищевикладеного, та на підставі Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, обов'язок по відшкодуванню до Державного бюджету України вартості навчання у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови його без поважної причини приступити до роботи за призначенням повинен бути закріплений у цивільно-правовій угоді. Відповідно до умов Угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2008 року, укладеної між сторонами відповідач взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість навчання у разі відмови їхати за призначенням. У даному випадку відповідач [PERSON] прибувши в Путильську центральну районну лікарню за направленням на роботу в 2011 році після закінчення навчання умови угоди виконала. ЇЇ не було працевлаштовано у зв'язку з відсутністю вакансії, тобто з незалежних від неї причин, а тому відсутні підстави стверджувати, що відповідачкою було порушено умови угоди про підготовку фахівців із вищою освітою, за які вона повинна нести юридичну відповідальність. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за їх безпідставністю. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed