Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

В серпні 2014 р. КС «Золота скриня» звернулася до суду з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості за договором позики. В позові зазначено,що відповідно до договору від 05.02.2007 р.відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 2700 гр. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4% на місяць строком на 12 місяців. Згідно п.4.1 договору,на момент закінчення строку кредиту 05.02.2008 р.позичальник зобов*язаний повністю повернути кредит з нарахованими відсотками. Згідно п.5.1 договору у разі несвоєчасного(після закінчення терміну кредиту)повернення кредиту та несплату відсотків,позичальник зобов*язаний сплатити додаткові відсотки в розмірі 0,5% за кожен день прострочки від суми заборгованості,яка сформувалася на дату закінчення строку кредиту. Посилаючись на те,що відповідач не виконала належним чином договірних зобов*язань,своєчасно кредит та нараховані відсотки не сплатила,позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості 24725 гр.та судові витрати 247 гр.25 коп. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Скнар Ф.І.заявлені вимоги підтримав та пояснив,що протягом строку дії договору позики,укладеного між позивачем та відповідачем 05.02.2007 р.,[PERSON]несвоєчасно та не в повному обсязі виконувала свої обов*язки щодо щомісячного повернення кредиту та сплати відсотків,внаслідок чого на дату закінчення строку договору 05.02.2008 р.виникла заборгованість по тілу кредиту 2700 гр., відсотки в розмірі 1314 гр. були сплачені. Протягом строку позовної давності,встановленого у три роки,позивач не звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення боргу через велику кількість позичальників. Станом на серпень 2014 р.заборгованість відповідача складається із тіла кредиту 2700 гр. з урахуванням пені в розмірі 0,5% за кожен день прострочки від суми заборгованості,яка сформувалася на дату закінчення строку кредиту,за 1630 днів,що разом становить суму 24725 гр. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON].в судовому засіданні пояснила,що 05.02.2007 р.вона дійсно, для іншої особи, отримала споживчий кредит у КС «Золота скриня» у розмірі 2700 гр.,який ця особа своєчасно не погасила,однак протягом з 2008 р.по жовтень 2014 р.з вимогами про повернення кредиту КС до неї не зверталася,хоча весь цей час вона проживає за місцем реєстрації,адреса якого відома позивачу. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами,що 05.02.2007 р.відповідач [PERSON]звернулася до КС «Золота скриня» із заявою про надання кредиту на споживчі цілі у розмірі 2700 гр. із сплатою відсотків за користування кредитом 4 % на місяць з кінцевим терміном повернення тіла кредиту та відсотків 05.02.2008 р.,що відповідає строку дії договору позики 12 місяців. Відповідач у розписці ,яка є додатком до заяви ,підтвердила отримання кредиту у вказаному вище розмірі 05.02.2007 р. Таким чином,договір про надання споживчого кредиту у розмірі 2700 гр. був укладений між сторонами 05.02.2007 р.на 12 місяців,є строковим,з терміном дії до 05.02.2008 р. За умовами договору,можливість його пролонгації після закінчення строку дії сторонами не передбачалася. Згідно п.4.1 договору,на момент закінчення строку кредиту 05.02.2008 р.позичальник зобов*язаний повністю повернути кредит з нарахованими відсотками. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості,станом на 05.02.2008 р.відповідач суму кредиту 2700 гр.позивачеві не сплатила. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України ,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК Україи встановлено,що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України"Про захист прав споживачів",якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення.При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як зазначено у п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р.(із змінами) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України"Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом на підставі вище наведених письмових доказів встановлено, що перебіг строку позовної давності за договором споживчого кредиту від 05.02.2007 р. почався 05.02.2008 р.та сплив 05.02.2011 р. Відповідно до матеріалів справи,позовна заява до [PERSON]позивачем до суду подана 11.08.2014 р.,тобто за межами строку позовної давності,встановленого законом. Відповідно до роз*яснень Пленуму Верховного Суду України в п.11 Постанови від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі»,встановивши,що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі,зробленою до ухвалення ним рішення,крім випадків, коли позов не доведено,що є самостійною підставою для цього. Таким чином,дотримання стороною справи строків для звернення до суду за захистом порушених прав підлягає перевірці на основі повно і всебічно з'ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами,які досліджуються в судовому засіданні і повинні відповідати вимогам закону про їх належність та допустимість,а висновки суду про застосування строків позовної давності викладаються у судовому рішенні. З пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається,що причиною пропуску строку позовної давності він визначив завантаженість працівників КС «Золота скриня» через велику кількість позичальників. Разом з тим,з досліджених у судовому засіданні доказів,які були надані самим позивачем,встановлено,що відповідач при отриманні кредиту повідомляла позивача про місце реєстрації за адресою [ADDRESS],де фактично проживає до теперішнього часу. За таких обставин позивач не мав жодних перешкод для звернення до суду із позовом до відповідача протягом строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем в судовому засіданні до винесення судом рішення заявлено про те,що після укладання кредитного договору протягом семи років позивач не пред*явив до неї жодних вимог,пов*язаних з договором споживчого кредиту,яку суд розглядає як заяву про застосування позовної давності,що є підставою для відмови в позові в зв*язку із спливом строку позовної давності. На підставі ст.88 ЦПК України,при відмові в задоволенні позову суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: dismissed