Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

13.06.2018 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості 166532,13 грн. та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 26.11.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №11257500000 з [PERSON], відповідно до п.1.1 вказаного договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті в сумі 163770,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договору. 17.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та ПАТ "УкпСиббанк" укладено договір факторингу №49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11257500000 від 26.11.2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». Станом на 17.11.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем згідно за договором про надання споживчого кредиту становить - 321825,67 грн. Однак від цієї суми віднімається 155293,54 грн., яка була присуджена до стягнення за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2009 року. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 166532,13 грн. та суму сплаченого судового збору. До судового засідання представник позивача не з'явився, суду надав клопотання, в якому просив суд справу розглянути за його відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 26.11.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №11257500000 з [PERSON], відповідно до п.1.1 вказаного договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті в сумі 163770,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договору. 17 листопада 2016 року відповідно до договору факторингу № 49 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ "Українська факторингова компанія" свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договорі № 11257500000. Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов'язанні, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов'язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Станом на дату укладення договору факторингу, тобто 17.11.2016 року сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «Українська факторингова компанія» за договором №11257500000від 26.11.2007 року становила 321825,67 грн., з яких: 148121,17 грн. - сума простроченого основного боргу, 1315,40 грн. - сума нарахованих процентів, 172389,10 грн. сума прострочених процентів. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2009 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] стягнуто у солідарному порядку заборгованість у розмірі 155293,54 грн. Таким чином, враховуючи наявність судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 155293,54 грн., яка є не погашеною на теперішній час, наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 166532,13 грн. (321825,67 грн. (сума боргу, право вимоги за якою переуступлена на користь ТОВ «Українська факторингова компанія») - 155293,54 грн. (сума заборгованості, стягнута за судовим рішенням від 06.05.2009 року, проте фактично не стягнута у процесі виконавчого провадження). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити кредит. Ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, умовами договору про надання споживчого кредиту від 26.11.2007 року чітко передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни та розмірах, що встановлені договором, проте, відповідачем даний обов'язок, закріплений у договорі, грубо порушений суми кредитних коштів згідно встановленого графіку погашення кредиту не сплачуються. Згідно ст. 530 ЦК України визначено, що зобов'язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Разом з цим, ч. 2 статті 625 ЦК України визначено - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позивачем наведено достатню кількість доводів та обґрунтувань для стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, яка становить 166532,13 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2497,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved