Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ "Альфа-Банк") звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів - [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним оговором №2606/0808/55-009 від 06.08.2008 року в сумі 191 265,62 грн., з яких по тілу кредиту - 187 675,30 грн., по відсоткам - 3590,32 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Так, між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та відповідачем [PERSON] 06 серпня 2008 року було укладено кредитний договір №2606/0808/55-009 (Кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості»), згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 20 000,00 США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 06 черпня 2018 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки №2606/0808/55-009-Р-1, згідно якого поручитель поручається за виконання відповідачем - [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі вищезазначеного кредитного договору. Позивач стверджує, що ПАТ "Сведбанк" свої зобов`язання виконав на відміну від відповідачів. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема і на кредитний договір №2606/0808/55-009 укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема і на кредитний договір №2606/0808/55-009 укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Позивач звертався до відповідачів з вимогою про дострокове повернення кредиту в зв?язку з переуступкою права вимоги, однак вона була залишена останніми без виконання. Станом на 05.11.2015 року у відповідачів перед позивачем утворилася заборгованість за вищезазначеним кредитним договором на суму 191 265,62 грн., з яких заборгованість за кредитом - 8 131,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.11.2015 року становить 187 675,30 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 155,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.11.2015 року становить 3 590,32 грн. Зазначену суму заборгованості і просить позивач стягнути з відповідача в судовому порядку (а.с.1-3) В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 71) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожний окремо зазначали, що проти задоволення позову заперечують, посилаючись на наступне. Так, вони визнають, що грошові кошти за вищезазначеним кредитним договором дійсно [PERSON] від ВАТ «Сведбанк» було отримано, проте назад він їх не повернув. Відповідачі категорично заперечували той факт, що решту суми заборгованості, точну суму якої вони назвати не зиогли і надати підтверджуючі документи, вони повинні повертати позивачу у справі, оскільки із позивачем вони договір кредиту не укладали. Будь-які переуступки прав вимоги заперечували апріорі. Крім того, звертали увагу суду на те, що їм постійно телефонують з погрозами представники позивача із вимогами повернути грошові кошти за Кредитним договором. На питання суду підтверджуючі документи останнього факту надати також не змогли. Відповідачі вважали, що позивач сфальсифікував докази, ввів суд в оману, переуступка бути не може по кредитним договорам. В судовому засіданні відповідач [PERSON] спочатку заявив клопотання про зобов?язання позивача надати суду для розгляду первинних бухгалтерських документів, на підставі яких банком було надано відповідачу [PERSON] грошові кошти. Проте, в судовому засіданні 13.09.2016 року відповідач [PERSON] заявив що просить суд не розглядати дане клопотання. Знову закцентував увагу суду на тому, що [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США отримував 06.08.2008 року, але не від позивача (ПАТ «Альфа Банк»), а від ВАТ «Сведбанк», з яким саме було укладено кредитний договір. На запитання суду чи підписував відповідач [PERSON] договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 2606/0808/55/009 від 06 серпня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 19.05.2015 року, договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 2606/0808/55/009 від 06 серпня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 16.06.2015 року та договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 2606/0808/55/009 від 06 серпня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 16.07.2015 року, і чи в графі позичальник (в даних договорах) стоїть його підпис, останній зазначив, що такі договори з позивачем ним підписувались і підпис належить йому. Однак, відмітив, що він не був належним чином повідомлений про переуступку права вимоги. Відповідач [PERSON] окремо додала, що будь-яких зобов`язань перед позивачем за [PERSON] не брала, відтак вважала поруку припиненою. Заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 06 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №2606/0808/55-009 (Кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості»), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати клієнту кредит на споживчі потреби в сумі 20 000,00 доларів США зі сплатою клієнтом процентної ставки в розмірі 12,5 % річних за користування кредитом на строк по 06 серпня 2018 року включно (а.с. 5-8) 06.08.2008 відповідачу [PERSON] на підставі заяви про видачу готівки №2971398/1247 було видано готівку в розмірі 96 890,00 грн., що станом на день проведення операції було еквівалентно 20 000,00 доларів США, про що також свідчить підпис самого відповідача (а.с. 14) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та відповідачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки №2606/0808/55-009-Р-1 (фізична особа за фізичну особу), згідно якого поручитель поручається за виконання відповідачем - [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (а.с. 27) 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема і на кредитний договір № 2606/0808/55-009 укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (а.с. 36-53) 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема і на кредитний договір № 2606/0808/55-009 укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (а.с. 55-64) Суд не приймає до уваги твердження відповідачів про те, що ПАТ «Сведбанк» не мав права без їх згоди здійснювати перепродаж їх кредитного договору, разом із заборгованістю, оскільки п. 11.5 Кредитного договору № 2606/0808/55-009 (з умовами якого був ознайомлений як позичальник так і поручитель, про що свідчать їх підписи, жодної незгоди з даним пунктом договору не висловлювали, що підтвердили самі в судовому засіданні під звукозапис): банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов?язання по цьому договору, а також по угодам, пов?язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника. Крім того, таке переведення відповідає положенням цивільного законодавства. 19.05.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №2606/0808/55/009 від 06 серпня 2008 року (зворотній бік а.с. 9-10), яким було, за погодженням сторін, встановлено порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті процентів та основного боргу, та строкової заборгованості по сплаті процентів і основного боргу. 16.06.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №2606/0808/55/009 від 06 серпня 2008 року (а.с. 11-12), яким було, за погодженням сторін, встановлено порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті процентів та основного боргу, та строкової заборгованості по сплаті процентів і основного боргу. 16.07.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №2606/0808/55/009 від 06 серпня 2008 року (зворотній бік а.с. 12-13), яким було, за погодженням сторін, встановлено порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті процентів та основного боргу, та строкової заборгованості по сплаті процентів і основного боргу. Факт підписання відповідачем з позивачем даних договорів був підтверджений особисто відповідачем [PERSON] безпосередньо в судовому засіданні. А тому, будь-яких обґрунтувань твердження відповідача [PERSON] щодо порушення позивачем та первісним кредитором його законних прав та інтересів, не повідомлення його про підстави передачі кредитного договору, відсутність будь-якої інформації щодо порядку сплати заборгованості, не знайшли свого відображення в ході розгляду справи. Посилання відповідачів на постанову Київського апеляційного адміністративного суду №826/22237/15 від 10.03.2016 року, як на підставу для відмови у позові, не може бути прийнята до увагу судом виходячи з наступного. Предметом розгляду в суді є стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, а не вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому будь-яких підстав для застосування аналогії при розгляді даної справи, тим паче рішення апеляційного суду по іншій справі немає. Що стосується порушення позивачем строків повідомлення боржника про відступлення права вимоги, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Проте, дана норма стосується саме договору іпотеки, а також прав і обов?язків які виникають з нього, та не можуть бути застосовані судом при розгляді справи предметом якої є стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Суд звертає увагу відповідачів на те, що в разі порушення їх законних прав та інтересів з боку позивача або початкового кредитора (ПАТ «Сведбанк») щодо їх повідомлення про укладення договору відступлення права вимоги, вони можуть звернутися до суду з відповідною заявою. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата заборгованості по кредиту та відсотках обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідачі своєчасно не погасили суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 05 листопада 2015 року відповідачами не повернуто кредитні кошти в сумі 191 265,62 грн., що складається з: - заборгованості за кредитом в сумі 8 131,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.11.2015 року становить 187 675,30 грн.; - заборгованості відсотками у сумі 155,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.11.2015 року становить 3 590,32 грн. (а.с. 33) Так, як зазначено судом вище, відповідач [PERSON] своїм правом спростувати доводи позивача та надати контррозрахунок не скористався. На запитання суду щодо суми залишку заборгованості, відповідач [PERSON] зазначав, що можливо вона і становить ту суму яку вказує позивач, однак точно стверджувати не може, оскільки документів на підтвердження здійснених ним проплат в нього немає, відтак суд виходить з тих доказів, які надані позивачем. На підставі вище викладеного суд проходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 191 265,62 грн. підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо стягнення заборгованості з [PERSON] слід зазначити наступне. 06 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та відповідачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено Договір поруки № 2606/0808/55-009-Р-1 (фізична особа за фізичну особу), згідно якого поручитель поручається за виконання відповідачем - [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору (а.с. 27) У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки самою суттю поруки є забезпечення взятих на себе позичальником обов?язків по поверненню кредитору грошових коштів, умовами чинного законодавства передбачено право поручителя відмовитись від поруки в разі існування певних обставин, враховуючи, що умовами договору поруки від 06.08.2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], не передбачено право первісного кредитора повністю або частково переводити свої права та зобов?язання по цьому договору третій особі без згоди поручителя; нового договору поруки між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] не укладалось; будь-яких нових редакцій або внесення змін до договору поруки сторонами не підписувалось, суд приходить до висновку, що договір поруки укладений між ВАТ «Сведбанк», [PERSON] та [PERSON] вважається таким що фактично припинений. З огляду на вимоги закону, зазначена сума позову не підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] також підлягає судовий збір в розмірі 2 868,98 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved