Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дітьми повноліття. Мотивує позов тим, що подружнє життя не склалося, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими. Також, зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, самостійно забезпечити дітей не може, участі у їх вихованні не приймає, тому просить стягнути з відповідача аліменти щомісячно з дня пред'явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві. Пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем припиненні з березня 2013 року. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечував. Зазначив, що діти проживають разом з матір'ю, майнового спору між ними не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.09.1996 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 21.09.1996 року, актовий запис №449 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, актовий запис № 46, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва та [PERSON] [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, актовий запис № 74, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11-12). Спільного господарства сторони не ведуть, подружні стосунки не підтримують з березня 2013 року. Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки неодноразові спроби зберегти сім"ю були марними. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Згідно свідоцтв про народження (а.с. 11,12) відповідач є батьком дітей -доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Діти проживають разом з матір"ю - позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою від 23.07.2014 р. № 270, виданою КП "Мостицький" та не заперечується відповідачем. Згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З матеріалів справи вбачається, що позивач працює у Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця та отримує заробітну плату у розмірі близько 2000,00 грн. (а.с. 8), що є недостатнім для утримання двох дітей. Відповідач з 21.04.1997 року перебуває на службі в податковій міліції ГУ Міндоходів у м. Києві (а.с.28). Визнав вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від його заробітку. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, так згідно наданої суду довідки про заробітну плату середня заробітна плата позивача становить близько 2000,00 грн., відсутність на момент розгляду справи у суді обставин, які свідчать про те, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, з урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття - 18 років. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак аліменти підлягають стягненняю з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 15 серпня 2014 р. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved