Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" звернулося з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позивач мотивує свій позов тим, що 24 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1102/82/43384 про надання відповідачу споживчого кредиту в сумі 11000,00 доларів США на строк до 24 липня 2015 року з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,35 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом, відсотками та комісією шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до графіку. Додатковою угодою № 2 від 23 листопада 2010 року до кредитного договору № 014/1102/82/43384 від 24 липня 2008 року строк повернення кредиту був збільшений до 25 червня 2018 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору 24 липня 2008 року між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки № 014/1102/82/43384/П1 та № 014/1102/82/43384/П2, відповідно до яких поручителі зобовязувалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором № 014/1102/82/43384 від 24 липня 2008 року. Оскільки всупереч умовам вищевказаних договорів своїх зобовязань відповідачі належним чином не виконали, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість в розмірі 12742,83 доларів США, що станом на 06 лютого 2015 року еквівалентно 294749,04 грн., а також понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] був повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] предявлений позивачем позов до [PERSON] не визнала та пояснила, що останній не уповноважував відповідача [PERSON] укладати від його імені з банком договір фінансової поруки і тому не повинен солідарно з іншими відповідачами сплачувати банку заборгованість за кредитним договором. У звязку з цим представник відповідача просила у задоволенні предявленого до [PERSON] позову відмовити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] предявлений до них позов визнали частково, просили суд зменшити розмір пені, яку банк просить стягнути з них в свою користь. Крім того, відповідач [PERSON] пояснив, що він на даний час працює в державному закладі і отримує заробітну плату в розмірі 1600,00 грн. Спочатку він належним чином виконував зобовязання за кредитним договором, але після того, як курс долара значно зріс, він не має можливості погашати кредит. Також відповідач ствердив, що він хворіє на ішемічну хворобу серця, у звязку з чим потребує постійного лікування та значних коштів на його проведення. В судовому засіданні представник позивача публічного акціонерного товариства "[PERSON] Аваль" [PERSON] щодо зменшення розміру пені та вирішення питання щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] покладався на розсуд суду. Крім того, представник позивача ствердив факти, наведені в позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, між відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль" та [PERSON] 24 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 014/1102/82/43384 (а.с.6-14), згідно з п.п.1.1.1, 1.1.2, 1.1.7, 1.2.1 якого відповідачу [PERSON] надавався споживчий кредит в сумі 11000,00 доларів США на строк 84 місяці до 24 липня 2015 року з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,35 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом, відсотками та комісією шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до графіку (а.с.16-20). Пунктом 1.2.1 вищевказаного договору від 24 липня 2008 року № 014/1102/82/43384 передбачено сплату позичальником відсотків в розмірі 14,35 % на рік. Пунктом 16.3 вищевказаного договору від 24 липня 2008 року № 014/1102/82/43384 передбачено сплату позичальником пені в розмірі 1,0 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Додатковою угодою № 1 від 20 серпня 2009 року до кредитного договору № 014/1102/82/43384 від 24 липня 2008 року (а.с.29-32) стверджується, що на період з 20 серпня 2009 року по 20 серпня 2010 року позичальник та банк домовилися зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів (а.с.33-35). Додатковою угодою № 2 від 23 листопада 2010 року до кредитного договору № 014/1102/82/43384 від 24 липня 2008 року (а.с.36-39) стверджується, що на період з 25 листопада 2010 року по 24 листопада 2011 року позичальник та банк домовилися зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів. Строк повернення кредиту був збільшений до 25 червня 2018 року (а.с.40-42). Крім того, 24 липня 2008 року на виконання умов кредитного договору № 014/1102/82/43384 між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/1102/82/43384/П1 (а.с.23-25), згідно з п.п.2.2, 3.1 якого Поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором № 014/1102/82/433848, а у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору. Також 24 липня 2008 року на виконання умов кредитного договору № 014/1102/82/43384 між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON], від імені якого діяла на підставі довіреності серії ВКМ № 905141 [PERSON], було укладено договір поруки № 014/1102/82/43384/П2(а.с.26-28), згідно з п.п.2.2, 3.1 якого Поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором № 014/1102/82/433848, а у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору. Згідно зі ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Повноваження, надані представнику, на підставі довіреності, повинні виконуватися у відповідності до змісту цієї довіреності та у її межах. Відповідно до ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. У матеріалах справи наявна довіреність серії ВКМ № 905141, посвідчена державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори 21 липня 2008 року (а.с.105), згідно якої [PERSON] доручив [PERSON] розпоряджатись належною йому на праві власності частиною житлового будинку, в тому числі заставити та продати вищевказане нерухоме майно. Згідно з ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Із вищевказаної довіреності, на підставі якої було укладено від імені [PERSON] договір поруки № 014/1102/82/43384/П2, також вбачається, що [PERSON] не уповноважував [PERSON] укладати від його імені з банком договір фінансової поруки. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] підписала договір поруки від 24 липня 2008 року № 014/1102/82/43384/П2 з перевищенням наданих їй повноважень і будь-яких доказів наступного схвалення відповідачем [PERSON] цього правочину суду не надано, тому вищевказаний договір є нікчемним. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення кредитної заборгованості із відповідача [PERSON] солідарно з іншими відповідачами до задоволення не підлягає. У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається із статуту публічного акціонерного товариства "[PERSON] Аваль" (а.с.60-62), ПАТ "[PERSON] Аваль" є правонаступником відкритого акціонерного товариства "[PERSON] Аваль". Досудовими вимогами від 18 листопада 2014 року (а.с.44, 46) стверджується, що [PERSON] та [PERSON] були попереджені про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № 014/1102/82/43384. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/1102/82/43384 від 24 липня 2008 рокупозичальника [PERSON] станом на 06 лютого 2015 року (а.с.47-50), заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON] перед ПАТ "[PERSON] Аваль" становить: 6812,87 доларів США заборгованості по кредиту, 915,25 доларів США заборгованості по відсотках, 5014,71 доларів США заборгованості по пені. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь в зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Отже, на думку суду, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду самостійно зменшити нарахований відповідачам розмір неустойки. До такого висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 3 вересня 2014 року №6-100цс14. Із виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 2865 (а.с.137) вбачається, що [PERSON] хворіє на ішемічну хворобу серця. Враховуючи майновий стан сторін, які беруть участь в зобовязанні, стан здоровя відповідача [PERSON], а також відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір пені слід зменшити до 2000,00 доларів США, що в силу вимог ч.3 ст.551 ЦК України є самостійною підставою для зменшення розміру пені. Таким чином розмір загальної заборгованості за кредитним договором також підлягає зміні внаслідок зменшення розміру пені на 3014,71 доларів США (5014,71 2000,00 = 3014,71), а тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON], на думку суду, слід стягнути в користь позивача 9728,12 доларів США (12742,83 - 3014,71 = 9728,12). Офіційний курс валют, встановлений Національним Банком України станом на 06 лютого 2015 року, складає 2313,0580 грн. за 100,00 доларів США, відтак сума заборгованості становить 225017,06 грн. (9728,12 х 23,130580 = 225017,06). Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів в рівних частинах судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує їх в користь позивача в розмірі 2250,17 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial