Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом (а.с.1-3), остаточно уточнивши свої вимоги у грудні 2014 року (а.с.157-158) та просила: - визнати наказ № 398 від 21 червня 2013 року „Про вдосконалення організаційної структури" в частині скасування посади начальника відділу кадрів і підготовки персоналом незаконним та скасувати його; - визнати незаконним наказ про її звільнення із займаної посади начальника відділу кадрів і підготовки персоналом № 37 від 02 вересня 2013 року та скасувати його; - поновити на попередньому місці роботи на посаді відділу кадрів і підготовки персоналом Приватного акіонерного товариства „Енергоресурси"; - стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 46 190 грн. 42 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; - на підставі ст. 367 ЦПК України, допустити рішення до негайного виконання. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що з 15 квітня 2002 року вона була прийнята на роботу до Закритого Акціонерного товариства «Енергоресурси» на посаду заступника начальника відділу кадрів по переводу згідно наказу № 15 від 15 квітня 2002 року. У подальшому, 01 жовтня 2003 року вона була переведена на посаду начальника відділу кадрів та підготовки персоналу, згідно наказу № 45/ок від 01 жовтня 2003 року. Рішенням позачергових зборів акціонерів (Протокол № 1 від 08 лютого 2011 року) Закрите акціонерне товариство «Енергоресурси» перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Енергоресурси» та є його правонаступником. У червні 2013 року з метою покращення техніко-економічних показників підприємства в ПАТ «Енергоресурси» була проведена реорганізація згідно наказу № 398 від 21 червня 2013року «Про вдосконалення організаційної структури». Відповідно з наказом № 37 від 02 вересня 2013 року вона була звільнена із займаної посади у відповідності з п.1 ст. 40 КЗпТ України - у зв'язку зі скороченням чисельності штату. З наказом про звільнення вона була ознайомлена 26 червня 2013 року та їй було запропоновано перевід на вакантну, утворену наказом від 21 червня 2013 року посаду менеджера з управління персоналом, на яку вона погодилась. Наказом № 480 від 22 липня 2013 року в додаток до наказу № 398 від 21 червня 2013 року, до п. 1.2.2. були внесені зміни: -менеджер з управління персоналом - 1 шт. од. на -начальник служби управління персоналом - 1 шт.од. З урахуванням зазначених змін головою правління Приватного акціонерного товариства «Енергоресурси» Мусатовим М.М. 09 серпня 2013 року був затверджений штатний розклад по підприємству. 20 серпеня 2013 року вона подала заяву голові правління Приватного акціонерного товариства «Енергоресурси» про призначення її на посаду начальника служби управління персоналом на підставі своєї згоди про перевід на посаду менеджера з управління персоналом та змін до наказу № 398 від 21 червня 2013 року. Вона посилалась на те, що стаж її роботи на підприємстві складає 11 років, вона отримує другу вищу освіту за фахом управління персоналом та економіка праці. 23 серпня 2013 року їй знову запропонували перевід з 01 вересня 2013 року на іншу посаду - спеціаліст з кадрового адміністрування служби управління персоналом. Від цієї пропозиції вона відмовилась у зв'язку з тим, що 26 червня 2013 року вона вже погодилась на посаду менеджера з управління персоналом, перейменовану на начальника служби управління персоналом. 15 серпня 2013 року відбулося засідання комісії з питання визначення відповідності кваліфікації внутрішніх кандидатів на заміну вакантних посад, яка визначила, що вона не відповідає вимогам на посаду начальника служби управління персоналом. Вона на засідання комісії не з'явилась, оскільки вважає, що ця комісія нелегітимна, у зв'язку з титим, що до її складу не включені відповідні фахівці, не існувало положення про цю комісію та не була прийнята посадова інструкція посади начальника служби управління персоналом. 21 серпня 2013 року відбулися збори профспілкового комітету з приводу її звільнення. Своєї згоди на її звільнення профспілковий комітет не надав. 28 серпня 2013 року відбулося повторне засідання профспілкового комітету, на якому профспілковий комітет надав згоду на її звільнення. На засідання профспілкового комітету вона не була запрошена. Після звільнення вона зареєструвалась у Нікопольському центрі зайнятості населення. У зв'язку зі звільненням їй виплачувалась державна допомога до 10 жовтня 2014 року в розмірі 33 371,91 грн. На момент звільнення її середній заробіток становив 4 926,93 грн. на місяць. Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Енергоресурси» від 28 січня 2014 року за № 10-143, її середньомісячний заробіток становить 4 926,93 грн. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Енергоресурси» від 28 січня 2014 року за № 10-144 середньоденний її заробіток склалдає 236,09 грн. Таким чином, розмір шкоди, причиненої їй у зв'язку з вимушеним прогулом з 02 вересня 2013 року по 29 грудня 2014 року включно становить 79 562,33 грн. (337 робочих дні х 236,09 грн. - середньоденний заробіток). Вважає, що стягненню з відповідача паідолягає сума в розмірі 46 190,42 грн. ( 79 562,33 грн. - 33 371,91 грн.= 46 190,42 грн.) Вона також вважає, що незаконними діями відповідача їй спричинена моральна шкода. Вона не мала жодного стягнення за 11 років роботи на підприємстві, чітко налагодила роботу з кадрами, утримувала в порядку всю документацію. Відповідач не оцінив її внесок у розвиток підприємства, її викинули на вулицю, оскільки змінилось керівництво підприємстві і вона стала «не бажана» новому керівнику. У зв'язку зі звільненням вона була позбавлена заробітку, має двох дітей, старший є студентом Дніпропетровського національного університету ім. О.Гончара, навчається на контрактній основі та вона повинна вносити оплату за його навчання. У зв'язку із звільненням, під загрозою знаходиться навчання її дитини. Молодший син є неповнолітнім та мешкає разом із нею. На т еперішінй час в її родині постійний заробіток має лише її чоловік, інших доходів, окрім його заробітку, вони не мають. Вона зазнала моральних страждань у зв'язку з її звільненням, втратила нормальні життєві зв'язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для влаштування свого життя. У зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Боярська В.Л. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні повністю. Пояснила, що звільнення позивача було проведено з дотриманням діючого законодавства, а тому підстав для задоволення позову не має. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемирну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Судом встановлено, що позивач на підставі наказу № 15 від 15 квітня 2002 року була прийнята з 15 квітня 2002 року на роботу до Закритого акціонерного товариства „Енергоресурси" по переводу на посаду заступника відділу кадрів. 01 жовтня 2003 року на підставі наказу № 45/ок від 01 жовтня 2003 року позивач була переведена начальником відділу кадрів і підготовки персоналом Закритого акціонерного товариства „Енергоресурси". На підставі рішення позачергових зборів акціонерів (Протокол № 1 від 08 лютого 2011 року) внесених відповідних змін до Статуту Товариства від 04 лютого 2011 року Закрите акціонерне товариство „Енергоресурси" було перейменоване на Приватне акціонерне товариство „ Енергоресурси" та є правонаступником ЗАТ „Енергоресурси" (а.с.7). Відповідно до наказу Голови правління Приватного акціонерного товариства „Енергоресурси" від 02 вересня 2013 року № 37 позивача - [PERSON] було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.21). Для забезпечення стабільної праці та покращення техніко-економічних показників підприємства, Головою правління Приватного акціонерного товариства „Енергоресурси" Мусатовим М.М. було видано наказ № 398 від 21 червня 2013 року „ Про вдосконалення організаційної структури підприємства" у зв'язку з низкою недоліків, пов'язаних з дублюванням функцій та неефективного використання робочого часу, яким з 01 вересня 2013 року було реорганізовано організаційну структуру Приватного акціонерного товариства „Енергоресурси" та вивільнено ряд посад серед яких є і посада начальника відділу кадрів, яку займала позивач. Разом з тим, на підставі зазначеного вище наказу були створені нові посади у числі яких, посада менеджера з управління персоналом (а.с.8-11). 26 червня 2013 року на підставі наказу № 398 від 21 червня 2013 року „ Про вдосконалення організаційної структури" та скороченні посади позивача їй було запропоновано переведення з її згоди на вакантні посади. Позивача було ознайомлено з попередженням про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України та остання погодилася на її переведення на посаду менеджера з управління персоналом (а.с.12). Наказом № 480 від 22 липня 2013 року „Додаток до наказу" визначено в наказі № 398 від 21 червня 2013 року „Про вдосконалення організаційної структури" внести зміни в п. 1.2.2.- менеджер з управління персоналом - 1 шт. од. на начальника служби управління персоналом - 1 шт. од. (а.с.13). [PERSON] була ознайомлена з даним наказом 14 серпня 2013 року ( а.с.13 зі звороту). 22 серпня 2013 року на підставі наказу № 398 від 21 червня 2013 року „Про вдосконалення організаційної структури" та скорочення посади яку займала позивач їй повторно було запропоновано переведення на посаду спеціаліста з кадрового адміністрування служби управління персоналом. З даним переводом позивач не погодилася (а.с. 46). Статтею 64 ГК України передбачена самостійність підприємства у вирішенні питань стосовно організаційної структури, чисельності та штатного розпису. Таким чином, суд вважає, що 21 червня 2013 року відповідачем в межах своїх повноважень було видано наказ № 398 від 21 червня 2013 року „ Про вдосконалення організаційної структури" та наказ № 480 від 22 липня 2013 року „Додаток до наказу" № 398 від 21 червня 2013 року „Про вдосконалення організаційної структури" є правомірними та виконані з урахуванням чинного трудового законодавства. Згідно п.2 ст. 49-2 КЗпП України при ввільненні працівників враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно п. 1 ст. 42 КЗПпУкраїни при скороченні чисельності чи штату працівників переважне праов на залишення на роботі віддається працівникам з більш високою кваліфікацією та прлдуктивністю праці. За рівних умовах продуктивністю, праці та кваліфікації перевага надається з урахуванням п. 2 ст. 42 КЗпП України. Для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників було зібрано засідання відповідної комісії, створеної на підставі наказу № 546 від 07 серпня 2013 року (а.с.14). 15 серпня 2013 року на засіданні комісії щодо визначення відповідності кваліфікації освіти і досвіду роботи додаткових вимог внутрішніх кандидатів на заміщення вакантних посад було вирішено, що позивач не відповідає вимогам до посади управління з персоналу. Позивачу було запропоновано переведення на посаду спеціаліста з кадрового адміністрування служби управління персоналом з 01 вересня 2013 року (а.с.41). Так з матеріалів справи вбачається, що позивачу останній раз була запропонована посада спеціаліста з кадрового адміністрування служби управління персоналом. Ця посада згідно зі штатним розкладом затвердженим Головою правління Приватного акціонерного товариства „Енергоресурси" від 09 серпня 2013 року вже була зайнята [PERSON](а.с.19). Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем трудових прав позивача та є підставою для її поновлення на роботі на посаді начальника відділу кадрів і підготовки персоналом в Приватному акціонерному товаристві „Енергоресурси" з 02 вересня 2013 року. Розраховуючи заробітну плату позивача за час вимушеного прогулу в порядку вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України суд покладає в основу розрахунку дані про середньоденну та середньомісячну заробітну плату позивача, які зазначені в довідці наданій відповідачем (а.с. 74-75). Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки позивачем не було заявленого вимог про стягнення виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а тільки до 29 грудня 2014 року суд вважає, що необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік, що не буде суперечити чинному трудовому законодавству. А отже період вимушеного прогулу складає з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року включно. (252 робочи днів х 236,09 грн (середньоденна заробітна плата) = 59 494,68 грн. Позивач з 08 жовтня 2013 року по 10 жовтня 2014 року перебувала на обліку як безробітна в Нікопольському міськрайонному центрі зайнятості та нею був отриманий дохід за вищевказаний період у розмірі 33 371 грн. 91 коп. (а.с.136). 59 494,68 грн. - 33 371 грн. 91 коп.= 26 122 грн. 77 коп. Таким чином, заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 26 122 грн. 77 коп. З огляду на характер і тривалість страждань, істотність змушених змін життєвих відносин позивача, часу й зусиль, необхідних для відновлення колишнього стану, суд виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн. Також в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача має бути стягнутий судовий збір на користь держави в розмірі 266 грн.00 коп.

Outcome: partial