Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючи на те, що 30.12.2013 року [PERSON] з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 30.12.2013 року згідної якої отримав кредитну картку «Універсальна». 13.01.2016 року Відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого отримав кредит в сумі 1000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 21.01.2018 року у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 23648, 42 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 23648 грн. 42 к. та судові витрати. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.05.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Судом встановлено, що 30 грудня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. (а.с. 12) Відповідно до вказаної заяви, відповідач, ознайомившись із переліком послуг, що можуть бути надані, а саме: 1) платіжна картка кредитка «Універсальна»; 2) зарплатна картка; 3) картка Gold; 4)пенсійна картка; 5) ощадкнижка; 6)дебетова особиста картка, зазначила, що бажає оформити на своє ім'я бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна/Gold» в сумі 0 грн. Одночасно з вказаною анкетою-заявою банком було подано до суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 13, 13 зворот.) Даючи оцінку наданим доказам позивачу щодо суті правовідносин, які виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Аналізуючи наведені вище положення Закону, суд зазначає, що істотними умовами кредитного договору є його предмет (сума грошових коштів, що надається в кредит), строк повернення кредиту (термін, після спливу якого кредитні кошти мають бути повернуті кредитору) та його ціна (розмір процентів за користування кредитними коштами). Таким чином, саме із зазначених істотних умов сторони, укладаючи кредитний договір, повинні були досягнути згоди. Проте, із дослідженої судом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» від 30 грудня 2012 року не вбачається погодження сторонами істотних умов кредитного договору, натомість у заяві вказується про отримання [PERSON] кредитної картки «Універсальна Gold», термін дії зазначеної картки не визначено. Представником позивача не надано суду жодного доказу того, що [PERSON] уклав з ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитний договір на умовах, які вказані в позовній заяві, а саме не доведено належним чином про те, що він отримав кредит саме в розмірі 1000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає дії картки, після чого саме у нього виникли певні зобов'язання перед банком. Відповідно до роз» ясень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 31 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України" Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин того, що відповідач [PERSON] був ознайомлений та згоден з умовами, що викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, давши їм належну оцінку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed