Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 18.08.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.08.2020 року. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.05.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 30.09.2017 року має заборгованість - 20118,00 грн., яка складається з наступного: 1122,10 грн. - заборгованість за кредитом; 14461,71 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100,00 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 934,19 штраф (процентна складова). На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Враховуючи вищенаведене представник позивача просить стягнути з [PERSON] , на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі - 20118,00 грн., яка складається з наступного: 1122,10 грн. - заборгованість за кредитом; 14461,71 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100,00 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 934,19 штраф (процентна складова). Відповідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2017 провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду без проведення попереднього судового засідання. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2018 року по цивільній справі № 308/11371/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (мешканця [ADDRESS] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рах.№ [NUMBER] , МФО №305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.05.2014 року у розмірі 18683,81 грн. яка складається з наступного: 1122,10 грн. - заборгованість за кредитом; 14461,71 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100,00 заборгованість за пенею та комісією. Стягнути з [PERSON] , [INFO] (мешканця [ADDRESS] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рах.№ [NUMBER] , МФО №305299) судові витрати в розмірі 1600,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2018 року по цивільній справі № 308/11371/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заяву про поновлення строку на подачу заяви про перегляд та скасування заочного рішення мотивує тим, що ухвалюючи заочне рішення суд виходив з того, що він повістки про виклик до суду отримував, однак дізнався після надходження постанови про відкриття виконавчого провадження, тому не знав про наявність заочного рішення. Заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.05.2014 року ним отримано кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач нібито підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складена між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Нібито ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав йому кредит у розмірі, встановленому Договором. Не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, та виходячи з вищенаведеного він нібито зобов`язання за вказаним договором не виконав. Однак у матеріалах справи відсутні Пам`ятка клієнта, докази на підтвердження того, що підписуючи заяву-анкету він мав на увазі саме Умови і правила банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року та тарифи, на які посилається позивач та вони були надані йому. У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник просив оформити платіжну картку кредитка з бажанням кредитним лімітом 500 грн. Матеріали справи не містять дані про те, що позивачем, тобто Банком відкрито картковий рахунок відповідачу, також копії цієї картки. Оскільки він ніякі умови і правила про надання банківських правил не підписував, то і нарахування будь-яких платежів на їх основі є безпідставним, що має істотне значення для правильного вирішення справи. Просить врахувати, що про наявність заочного рішення він дізнався 27.07.2018 року з листа виконавчої служби. Копію заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.01.2018 року він отримав тільки 01.08.2018 року із сайта ЄДРСР. У зв`язку з наведеним відповідач просить: поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, переглянути та скасувати заочне рішення від 19.01.2018 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договороми та призначити справу до розгляду в судовому засіданні. Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду подано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, який мотивовано тим, що відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів які б спростували факт того, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які спростовуються його особистим підписом. Також відповідач безпідставно посилається на відсутність в матеріалах справи копії картки та пам`ятки Клієнта, оскільки всі зазначені документи видано особисто відповідачу в єдиному екземплярі. Пам`ятка Клієнта носить інформативний характер та містить загальну інформацію щодо умов кредитування, видається Клієнту в конверті разом з карткою та ПІН кодом. Просив відмовити відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.07.2019 постановлено поновити відповідачу, [PERSON] , строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2018 року по цивільній справі № 308/11371/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; заяву відповідача [PERSON] про поновлення строку на подачу заяви про перегляд та скасування заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2018 року по цивільній справі № 308/11371/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити; заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2018 року по цивільній справі № 308/11371/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; призначити судове засідання на 06.11.2019 року о 16 год. 00 хв., у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, яке в останній раз відкладено на 19.05.2020. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача за наявними у матеріалах справи доказам. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до укладеного договору № б/н від 29.05.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підставі вказаної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором, станом на 30.09.2017 року має заборгованість - в розмірі: 18683,81, яка складається з наступного: 1122,10 грн. - заборгованість за кредитом; 14461,71 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100,00 заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована складова) та 934,19 грн. - штраф (процентна складова) за порушення грошових зобов`язань. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦПК України). За змістом статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» надав копію Анкети-заяви від 29.05.2014, про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, виписку по рахунку відповідача, та витяг із сайту АТ КБ «Приватбанк», а також розрахунок заборгованості. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Довідка про умови кредитування та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд враховує, що відповідач заперечує факт підписання саме таких Умов та правил надання банківських послуг зазначених позивачем. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.05.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів, пені, комісії та штрафів за порушення строків платежів немає, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17-ц). Зазначені висновки також містяться в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року (справа № 243/2224/17) та в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа № 302/575/17). Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також слід зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 29.05.2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, позов про стягнення з [PERSON] 14461,71 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100,00 заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована складова) та 934,19 грн. - штраф (процентна складова) за порушення грошових зобов`язань не може бути задоволений у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 29.05.2014. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені, відсотків і штрафів - слід відмовити. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач - [PERSON] отримував кредитні кошти від позивача, частково проводив повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] . Згідно вказаного розрахунку, заборгованість по тілу кредиту, який отримав відповідач від АТ КБ "ПриватБанк", складає 1122,10 грн. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, тому, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення вищевказаної заборгованості по тілу кредиту. З урахуванням наведеного, до стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 1122,10 грн. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене та враховуючи присуджену до стягнення суму боргу за кредитним договором, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1600,00 грн., виходячи із часткового задоволення заявленої в позові суми. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial