Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що 05.10.2012 між банком та [PERSON] укладено Договір № 249073 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки. Сторонами 05 жовтня 2012 року укладено Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), перший надав останній кредит в сумі 2555,68 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Між банком та [PERSON] 12 серпня 2014 року укладено додатковий договір № 1 до Договору № 249073, згідно з яким Банк відкрив кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 18754 гривень 00 копійок.Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків і станом на 17.03.2020 наявна заборгованість перед позивачем в сумі 20366 гривень 68 копійок, яку в добровільному порядку сплатити не бажає. За таких обставин, позивач вважає, що має право крім зазначеної договірної заборгованості вимагати стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 51 гривня 69 копійок та 3% річних від суми заборгованості, що становить 272 гривні 75 копійок. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судом неодноразово здійснювались виклики відповідача відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштові відправлення були повернуті до суду з поміткою «Адресат за вказаною адресою відсутній». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши заяву по суті спору, письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] 05.10.2012 укладено договір № 249073 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки, згідно з яким банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного плану "Зарплатний" та надав йому платіжну картку типу "Mastercard Debit Standart" ( а.с.12). Також між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", 05.10.2012 укладено заяву - анкету на відкриття рахунку фізичній особі та випуск платіжної картки, а також 11.08.2014 відповідачем підписана заява на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи. Крім того сторони 12.08.2014 уклали додатковий договір № 1 до договору №249073 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки, згідно з якими Банк відкрив [PERSON] кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 18754,00 гривень, а відповідач зобов`язалася повернути кошти та сплатити відсоток за користування кредитом в розмірі 24% річних і сплачується щомісячно ( а.с.14,15,16 ). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] кредит у розмірі 15477, 67 гривень. Відповідачем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором, станом на 17.03.2020, становить 20688,09 грн, що включає: заборгованість за основним боргом -15477 гривень 67 копійок; відсотки за користування кредитом - 4205 гривень 29 копійок; комісію - 19 гривень 46 копійок; пеню за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 664 гривні 26 копійок; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 167 гривень 92 копійки; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 104 гривні 83 копійки; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 51 гривня 69 копійок ; суму сплаченої пені 3 гривні 03 копійки (а.с.23-34). Відповідно до п.1.1.4 додаткового договору № 1 від 12.08.2014 процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за Несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Згідно з п. 4.4 додаткового договору № 1 від 12.08.2014, клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У позовній заяві позивач зазначив, що згідно з положеннями п.1.24 ХХІІ ДКБО за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені цим Договором, в тому числі додатками, що є його невід`ємними частинами, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15% від суми простроченого платежу. У ч.1,3 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Проте суд зазначає, що згідно із п.п. 1.1.3 та 1.1.4 додаткового договору № 1 від 12.08.2014 процентна ставка на залишок коштів за рахунком складає 3%, а процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за Несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Пунктом 1.1. Вказаний договір підписаний відповідачем (а.с.16). Таким чином, сторонами погоджено розмір та підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому суд доходить до висновку про задоволення вимог банку щодо стягнення прострочених відсотків. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг та регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п.22 ч.1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банком не підтверджено, що відповідачу були запропоновані саме ці конкретні умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у заяві про приєднання та заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії відсутні домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та комісії, крім того банком не надано договір комплексного банківською обслуговування фізичних осіб, тому він не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Вказаний договір відповідачем не підписаний . Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ПАТ «Державний ощадний банк України» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «Державний ощадний банк України» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та 3% річних від простроченої суми основного боргу у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, за обґрунтованості їх вартості та у відповідності до умов укладеного договору сторонами. Водночас суд відмовляє позивачу у стягненні пені на прострочені відсотки, комісії, 3% річних від заборгованості за процентами та витрат від інфляції у зв`язку з їх безпідставністю. Отже суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом на загальну суму 19850 гривень 88 копійок. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2016 гривень 94 копійки . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial