Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

покликаючись на наявність боргу, представник позивача [PERSON] у поданій до суду 29 листопада 2017 року позовній заяві просить стягнути з відповідача 7 371 грн. 87 коп., що складається з вартості необлікованої електричної енергії для населення у розмірі 6 544 грн. 78 коп., заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію в розмірі 827 грн. 09 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп. Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві представник позивача [PERSON] просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою,враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони позивача, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розглдяу та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [PERSON] як споживачу електричної енергії присвоєно особовий рахунок №256202850 та постачалася електрична енергія в житло [ADDRESS]. В 2008 році [PERSON] помер і у житлі стала проживати відповідач з неповнолітньою донькою та її брат, що вбачається з повідомлення ради за місцем проживання. 14 серпня 2017 року під час проведення представниками позивача технічної перевірки за адресою проживання відповідача виявлено порушення Правил користування електричною енергією та в присутності споживача складено акт R № 007244 про порушення Правил. 05 вересня 2017 року за наслідками розгляду акту комісією прийнято рішення про проведення нарахування вартості недоврахованої електричної енергії згідно за формулою п.3.1 пп.5 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами вищевказаних правил. Розмір здійсненого комісією нарахування складає 6 544 грн. 78 коп.; рішення оформлено протоколом комісії № 33. 23 жовтня 2017 року відповідачу надіслано лист-претензію на суму 7 371 грн. 87 коп. Відповідач не сплатив нараховану за рішенням комісії суму. Правовідносини у сфері споживання електричної енергії у разі виникнення спору щодо правопорушень регулюються Законом України «Про електроенергетику», відповідно до якого споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, самостійно забезпечувати експлуатацію енергетичних установок та їх належний технічний стан. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із положеннями ст.638, ч.1, 3 ст.639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.42 ч.5, п.48 ч.1 Правил користування електричною енергією для населенняспоживач електричної енергії зобов"язаний оплачувати спожиту електричну енергію, а також несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електроенергію. Згідно ч.1 ст.77 Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13 квітня 2017 року учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Згідно п.4 ч.2 вищевказаної статті правопорушеннями на ринку електричної енергії є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об"єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку. Аналогічні твердження містяться і у п.48 Правил. Споживач енергії несе відповідальність як за порушення умов договору з енергопостачальником, так і за порушення Правил, а саме: за крадіжку електроенергії, за самовільне підключення до об'єктів електроенергетики без укладення договору з електропостачальником чи з порушенням ПКЕЕН і споживання енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку та інші порушення. Відповідно до п.4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», п.53 Правил та п.3.3 Методики у разі виявлення енергопостачальником порушення споживачами електроенергії ПКЕЕ шляхом використання необлікованої електроенергії за допомогою самовільного підключення до електромереж повз прилад обліку споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась) чи набуття прав власності на об'єкт, але не більше ніж за три роки. На думку суду, фактичне виконання сторонами умов договору свідчить про наявність між ними договірних відносин. Крім того, ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 02 липня 2014 року /справа№6-13928св14/ зазначив, що підключення електроенергії за заявою наймача /власника/ квартири і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України "Про електроенергетику" та Правилами. Крім того, згідно п.7 Правил новий наймач /власник/ квартири або іншого об"єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Отже, в розумінні Правил відповідач є споживачем електричної енергії, що постачається до будинку за вищевказаню адресою і повинен користуватися нею виключно з додержанням вимог Правил. Фактично укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови сторонами погоджені, договір ними виконувався, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх його умов. Жодних претензій до позивача з приводу його умов відповідач не пред»являв.Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Відповідач зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов"язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред'явлення до позичальника позову про стягнення боргу за договором і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості, що являється допустимим доказом у справі, авідповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким договором. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань. Виявлені порушення зафіксовані двосторонніми актами про порушення, підписаними трьома представниками постачальника, як того вимагає п.53 Правил. Даний акт відповідачем не оспорений, разом з тим є лише фіксацією порушення, яке виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання наведених вище Правил і є доказом, який у разі виникнення спору оцінюється судом. Хоча в акті відсутні пояснення відповідача, він не був позбавлений права викласти свої зауваження до акта про порушення ПКЕЕН, надати пояснення, не погодитись з виявленим порушенням. У акті чітко викладено вид та суть порушення, він складений уповноваженими на те особами та належно оформлений, що відповідно до ПКЕЕН та з урахуванням п.4 Методики є підтвердженням вчинення споживачем порушення ПКЕЕН та є підставою для нарахування обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. Відповідачем не спростовано факту виявлених в його житлі порушень ПКЕЕН,що є підставою для нарахування збитків, завданих протиправними діями споживача, не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в акті, такими, що не відповідають дійсності. Судом перевірено правильність нарахування збитків та, чи відповідає період, за який розраховано загальний обсяг самовільно спожитої електроенергії, характеру допущеного порушення Правил. За таких умов суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п.36 Правил повторне підключення можливе лише після сплати заборгованості та витрат на повторне підключення. У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача понесені і документально підтвердженні судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved