Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», звернувся до суду з позовом [PERSON], [PERSON], треті особи: Управління державної міграційної служби України у Кіровоградській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 05-101181108-Ф від 15.02.2008 року в сумі 29808,96 доларів США та 135739,63 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під № [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. по реєстру № 1603 від 13.04.2002 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною в розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та усіх мешканців, які зареєстровані та проживають у квартирі під № [ADDRESS] зі зняття з реєстраційного обліку в управлінні державної міграційної служби України у Кіровоградській області. Стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про час та місце слухання справи були повідомлені в установленому законом порядку. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кіровоградської міської ради надала до суду заяву, якою просила розглядати справу за відсутності представника, вирішення питання залишено на розсуд суду. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 05-101181108-Ф від 15.02.2008 року [PERSON] 15.02.2008 року отримав кредит у розмірі 20000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.02.2028 року. Згідно п. 3.3.3 зазначеного договору позичальник зобов'язався повернення кредиту здійснювати на рахунок № [NUMBER], відкритий у Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 38373, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 83,33 дол. США. Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків Позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 02.04.2014 року має заборгованість за кредитом -13916,91 доларів США, поточна заборгованість за процентами - 227,22 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 5166,30 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 10498,53 доларів США, пеня за простроченими процентами - 83645,90 грн., пеня за простроченим кредитом - 44833,73 грн., штраф за нездійснення страхування заставного майна - 7260,00 грн., а всього: 29808,96 доларів США та 135739,63 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» і відповідач 15.02.2008 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 33,21 кв.м., житловою площею 17,36 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. 30.04.2002 року за реєстром № 1603. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 145200 грн. 00 коп. Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1). Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 2). Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця (ч. 5). Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (ч. 6). 27.02.2014 року позивачем направлено відповідачу [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Вказана вимога одержана [PERSON] 13.03.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення по вручення поштового відправлення. Проте, досудова вимога позивача залишена без відповіді і без виконання боржником. Враховуючи викладене позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Крім цього, банком заявлено вимогу про виселення з квартири № [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані і проживають у даній квартирі із зняттям їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою. Проте, в задоволенні такої вимоги слід відмовити за наступних підстав. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Частина 3 ст. 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК України. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у такому випадку, як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Такий висновок щодо застосування статті 109 ЖК України і положень Закону України «Про іпотеку» викладений у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по цивільній справі № 6-39цс15, від 21.10.2015 року по цивільній справі № 6-1484цс15, від 06.07.2016 року по цивільній справі № 6-3173цс15, який згідно зі статтею 360 7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що передана 15.02.2008 року в іпотеку квартира на праві власності належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. 30.04.2002 року за реєстром № 1603, тобто одержана нею у власність не за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON] за кредитним договором № 05-101181108-Ф від 15.02.2008 року. При подачі до суду позовної заяви із вимогою про виселення, позивач не зазначив про виселення із наданням іншого постійного жилого приміщення та не вказав адресу такого житла. У зв'язку з чим відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців зазначеної квартири без надання їм іншого постійного жилого приміщення. За таких обставин позовна вимога банку про виселення з іпотечної квартири [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі зі зняттям їх із реєстраційного обліку за цією адресою, без надання іншого постійного жилого приміщення, задоволенню не підлягає. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню з відстроченням виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VІІ. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial