Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

ПАТ „Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на квартиру, що розташована [ADDRESS], шляхом передачі йому вказаного майна у власність, а також виселити відповідача [PERSON] із вказаної квартири. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.09.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк") уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір № 11209207000. Відповідно до умов договору ПАТ „УкрСиббанк" надав відповідачу кредит у сумі 12500 доларів США. Кінцевим терміном повернення кредиту було встановлено 03.09.2012 року. На забезпечення виконання кредитного договору 04.09.2007 року між ПАТ „УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору передала позичальнику в іпотеку належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 11209207000 від 04.09.2007 року, що був укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] і ПАТ "Дельта Банк" набуло прав кредитора [PERSON] за вказаним договором. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору в неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 12817,16 доларів США, що еквівалентно 150668,20 грн. У зв'язку з цим, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі вказаного майна йому у власність, визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки, а також виселити та зняти з реєстрації відповідача [PERSON] та інших осіб із вказаного житла та зобов'язати відповідача передати позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час слухання справи неодноразово повідомлялася вчасно та належним чином рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням за місцем знаходження переданого в іпотеку житла. До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та відповідач належним чином повідомлений, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору № 11209207000 від 04.09.2007 року; копію додатку № 1 до кредитного договору № 11209207000 від 04.09.2007 року; копію додаткової угоди № 2 від 30.01.2009 року до кредитного договору № 11209207000 від 04.09.2007 року; копію додаткової угоди № 1 від 04.09.2007 року до кредитного договору № 11209207000 від 04.09.2007 року; розрахунок заборгованості; копію іпотечного договору від 04.09.2007 року; копію договору купівлі-продажу квартири 27.05.2005 року; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7370793 від 30.05.2005 року; копію витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 17216815 від 27.02.2008 року; копію витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 14241970 від 04.09.2007 року; копію повідомлення про порушення основного зобов'язання від 28.04.2014 року; копію реєстру відправки вихідної кореспонденції від 28.04.2014 року; копію поштового повідомлення; копію акту прийому-передачі Документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року; копію виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року; копію договору доручення № 31.4-08/9915/13 від 04.11.2013 року; копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року; повідомлення Баштанської міської ради від 09.09.2014 року №307/05-07; повідомлення Баштанського районного сектору УДМС України в Миколаївській області від 03.10.2014 року №749; повідомлення Баштанської міської ради від 08.10.2014 року №344/05-07; Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що 04.09.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк") уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір № 11209207000. Відповідно до умов договору ПАТ „УкрСиббанк" надав відповідачу кредит у сумі 12500 доларів США. Кінцевим терміном повернення кредиту було встановлено 03.09.2012 року. На забезпечення виконання кредитного договору 04.09.2007 року між ПАТ „УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору передала позичальнику в іпотеку належну їй трикімнатну квартиру [ADDRESS]. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 11209207000 від 04.09.2007 року, що був укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] і ПАТ "Дельта Банк" набуло прав кредитора [PERSON] за вказаним договором. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору в неї виникла заборгованість станом на 19.05.2014 року перед позивачем в сумі 12817,16 доларів США, що еквівалентно 150668,20 грн. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1050 ч.2; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України „Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно з п.п. 4.1, 5.1, 5.2 Іпотечного договору від 04.09.2007 року звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках, зазначених в п.п.2.1.1 - 2.1.2 цього договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавці повідомлення про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору, іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотеко держателем для задоволення своїх вимог. Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором. Проте, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. При цьому, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] отримала споживчий кредит саме в іноземній валюті шляхом укладення кредитного договору № 11209207000 від 04.09.2007, умови виконання якого нею було порушено, й що в забезпечення виконання вказаного кредитного договору 04.09.2007 року між ПАТ „УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір про передачу позичальнику в іпотеку належної їй двокімнатної квартири [ADDRESS], та вказана квартира використовується відповідачем [PERSON] як місце постійного проживання (що підтверджується відповідним повідомленням Баштанської міської ради від 09.09.2014 року №307/05-07, фактом отримання відповідачем судових викликів за адресою знаходження іпотечного житла та самою позовною вимогою позивача про виселення відповідача), у власності відповідача немає іншого житла (що підтверджується відповідними даними з державних реєстрів), та загальна площа вказаної квартири становить 47,1 кв.м. Факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою вул. Промислова, 17 м. Баштанка не спростовує висновків суду щодо відсутності у відповідача іншого житла, оскільки відповідно до повідомлення Баштанської міської ради від 09.09.2014 року №307/05-07 за вказаною адресою знаходиться адміністративно-навчальний корпус ПТУ-9, а, отже, вказаний об'єкт взагалі не є житлом, крім того, поштові відправлення на ім'я відповідача за такою адресою повертаються до суду з відміткою про невірну адресу. Суд не може погодитись з позицією представника позивача, щодо того, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на вказане житло не є відчуженням і на такі правовідносини дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється, оскільки сутністю такого звернення стягнення і є зміна власника, а, отже, - відчуження житла в судовому порядку без згоди власника, крім того таке судове рішення взагалі не підлягатиме примусовому виконанню через органи ДВС. Суд також не може погодитись з тим, що норми вказаного закону не можуть поширюватись на правовідносини між сторонами, що виникли до прийняття даного закону, оскільки в даному випадку взагалі не йде мова про зворотну дію закону в часі, оскільки даний закон не змінює правовідносини між сторонами та не звужує прав сторін, а лише тимчасово обмежує іпотекодержателя в можливості примусового звернення стягнення на житло, визначене в ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та протягом дії вказаного мораторію подібні позови не можуть бути задоволенні. Вказане є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі вказаного житла у власність позивача і, як наслідок, - слід відмовити і в інших позовних вимог, що є похідними від вказаної вимоги. На підставі викладеного та ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: dismissed