Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за використану теплову енергію в сумі 17529,45 грн., з яких: 14110,56 грн. заборгованість за надані послуги з теплопостачання; 398,34 грн. інфляційних втрат; 3 % річних в сумі 959,26 грн., пеня в сумі 2061,29 грн., а також 243,60 грн. судового збору. Заявою від 04.12.2014 року розмір позовних вимог збільшено та заявлено до стягнення з відповідача заборгованості за використану теплову енергію в сумі 18772,26 грн., з яких 16041,27 грн. заборгованість за надані послуги з теплопостачання; 1429,74 грн. інфляційних втрат; 3 % річних в сумі 303,62 грн., пеня в сумі 1041,58 грн., а також 243,60 грн. судового збору (а.с. 54-55). Представник позивача в судових засіданнях 15.09.2014 року, 05.11.2014 ркоу позовні вимоги підтримав. В наступні судові засідання не з'явився, подав суду заяви (вх. № 30043 від 04.08.2014 року; вх. № 47009 від 24.12.2014 року) про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 29, 64). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 04.08.2014 року та 15.09.2014 року повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 28, 34). В судове засідання призначене на 25.12.2014 року відповідач також не з'явилася. Судова повістка у даній справі про виклик до суду повернута на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 63). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та яка є адресою реєстрації відповідача за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 10). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки заяви про зміну адреси місцезнаходження відповідач до суду надавала, суд вважає, що про дату, час і місце судового засідання, що відбулося 25.12.2014 року відповідач повідомлена належним чином. В судовому засіданні 15.09.2014 року представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, про що надав суду письмові заперечення (а.с. 37-38), а також подав про застосування строків позовної давності (а.с. 39-40). В інші судові засідання представник відповідача не з'являвся. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 278 від 28.11.2013 року, виданої обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив Авіатор» (а.с.6), а також не заперечується відповідачем. Між ДП "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії" та [PERSON] фактично склались договірні відносини шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] та видачею абонентської книжки. На адресу відповідача підприємством надано послуги з централізованого теплопостачання на суму 16041,27 грн., а саме за період з жовтня 2007 року по жовтень 2014 року включно, за яку відповідачем не сплачено. Заявою про збільшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення заборгованості за період з жовтня 2007 року по жовтень 2014 року в умі 16041,27 грн. Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сторони взяли на себе взаємні зобов'язання: позивач надавати житлово-комунальні послуги з теплопостачання, а відповідач оплачувати спожиті комунальні послуги. В силу статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 162 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженим в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та пункту 1 статті 30 Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач зобов'язаний оплачувати житло-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом, крім цього частина 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" зазначає, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Однак в порушення вищезазначених норм, впродовж тривалого часу відповідач за наданні послуги не розраховується. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Станом на 11.11.2014 рік, за період з жовтня 2007 року по жовтень 2014 року, сума заборгованості за особовим рахунком відповідача складає 16041,27 грн. (а.с. 56). Проте, представником відповідача подано заяву про застосування до заявлених вимог строку позовної давності. За статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено статтею 257 Цивільного кодексу України. Зважаючи на строк виконання зобов'язань строк позовної давності закінчився в січні 2011 року відповідно. Позивач звернувся до суду з позовом 06.02.2014 року, про що свідчить штамп Ленінського районного суду м. Кіровограда про одержання даного позову (вх. № 3998 від 06.02.2014 року, а.с. 2), тобто строк пред'явлення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії" заборгованості за використану теплову енергію за період з жовтня 2007 року по січень 2011 року в розмірі 7080,04 грн. сплив. Відповідно до вимог частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи подання представником відповідача заяви про застосування позовної давності (а.с. 39-40) до позовних вимог про стягнення суми заборгованості за використану теплову енергію до лютого 2011 року, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності, оскільки згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості споживача теплової енергії (а.с. 56), відповідачем жодного разу не здійснювалась оплата за послуги теплопостачання, тобто нею не вчинялись дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, і як наслідок переривання перебігу строку позовної давності, а відтак, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З урахуванням викладеного та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем вартості отриманих послуг за період з лютого 2011 року по жовтень 2014 в розмірі 8961,23 грн. позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 303,62 грн. за період з 11.11.2011 року по 11.11.2014 року та інфляційних втрат в сумі 1429,74 грн. за період з вересня 2013 року по жовтень 2014 року включно, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1041,58 грн., яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов'язань. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач повинен сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Проте, вказаним актом законодавства розмір пені не встановлений, а сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру такої відповідальності. За таких обставин, суд погоджується з запереченнями представника відповідача та вважає за необхідне в задоволенні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені, відмовити, оскільки договір про надання послуг з централізованого опалення між сторонами у справі відсутній, а чинним законодавством не встановлено розмір пені за несвоєчасне здійснення фізичною особою платежів за комунальні послуги. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial