Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення представника ТОВ «Кей-Колект» до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано наступним. 03 лютого 2006 року [PERSON] уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» кредитний договір № 64-384 ДОУ 1 Н та кредитний договір № 64-384 ДОУ 2 Н. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами між Банком та Позичальником було укладено Договір іпотеки від 03 лютого 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 2011 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобов`язаннями по Кредитним договорам та Іпотечному договору відповідно. У зв`язку з грубим порушенням [PERSON] умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 18.02.2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 21.07.2016 року, Позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у будинок, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] ; [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . 05.05 2016 року Позивачем було направлено на адресу [PERSON] вимогу про добровільне виселення та звільнення житлового приміщення протягом місяця з дня отримання даної вимоги, однак на час подання позовної заяви відповідачі добровільно не звільнили приміщення будинку, а також перешкоджають Позивачу у вільному доступі до нього. Не погоджуючись з позовними вимогами 25 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва Кобелєвої Алли Михайлівни, ТОВ «Кей-Колект» за участі третьої особи Служби у справах дітей Лиманської районної РДА Одеської області про визнання дій нотаріуса неправомірними та їх скасування. Та після уточнення позову просила усунути перешкоди у реалізації її права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу) індексний номер 28421278, прийнятого 24.02.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва Кобелєвою Аллою Михайлівною. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на наступне, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:28421278 від 24.02.2016р., приватного нотаріуса Кобелєвої А.М., Київського міського нотаріального округу м. Києва, ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, житловою площею 131,5 кв.м, загальною площею 199,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Вважала, що ТОВ «Кей-Колект» набуло право приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, без правових підстав, незаконно та зазначене рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М., Київського міського нотаріального округу м. Києва, про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Представники ТОВ «Кей-Колект» позивача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання з`явилися надавши до суду заяви про залишення позову без розгляду, та визнання зустрічного позову в повному обсязі, в якій зазначили, що наслідки відмови від позову їм відомі. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала зустрічний позов та просила суд його задовольнити. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились причину неявки суду не повідомили, були повідомлені належним своєчасно належним чином. Відповідач за зустрічним позовом Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Кобелєва А.М. в судове засідання не з`явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання повідомлялася шляхом направлення судових повісток. Суд, враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку. Позивач за первісним позовом ТОВ «Кей-Колект» своїх позовних вимог про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення не підтримав та просив залишити їх без розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Залишення позовної заяви без розгляду не порушує права сторін та інших осіб, тому суд приходить до висновку про задоволення клопотання ТОВ «Кей-Колект» про залишення первісного позову без розгляду. Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне. Судовим розглядом встановлено, що 03 лютого 2006 року [PERSON] уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» кредитний договір № 64-384 ДОУ 1 Н та кредитний договір № 64-384 ДОУ 2 Н. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами № 64-384 ДОУ 1 Н та № 64-384 ДОУ 2 Н між Банком та Позичальником було укладено Договір іпотеки від 03 лютого 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] 12 грудня 2011 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобов`язаннями по Кредитним договорам та Іпотечному договору відповідно. 23 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. передано заяву про вимогу ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитними договорами та попередження, що у випадку невиконання ТОВ «Кей-Колект» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заяву було передано цінним рекомендований листом із описом вкладення та зворотнім повідомленням через ДП «Укрпошта» та повернуто за закінченням зберігання 03.11.2015 року. 18 лютого 2016 року представник ТОВ «Кей-Колект» звернуся до приватного Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою про державну реєстрацію прав та обов`язків. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:28421278 від 24.02.2016р. приватного нотаріуса Кобелєвої А.М., Київського міського нотаріального округу м. Києва ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, житловою площею 131,5 кв.м, загальною площею 199,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди боржників. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був погоджений сторонами в Договорі іпотеки 03.02.2006 року. Розділ 5 Іпотечного договору регламентує порядок задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно п. 5.3.3. у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та цим іпотечним договором, Іпотекодержатель здійснює виконавчий напис нотаріуса на цьому договорі і направляє Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки Іпотекодержателю - надалі "Повідомлення". З моменту відправлення "Повідомлення" та здійснення виконавчого напису Іпотекодержатель набуває права власності на предмет застави; а предмет іпотеки вважається переданим Іпотекодержателю. Пунктом 5.4. договору іпотеки звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого надпису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30 денний строк вимоги згідно до повідомлення надісланого у порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку". У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 та 3ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч. 1ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог Іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки. Згідно ч.1ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Перелік нотаріальних дій, право на вчинення яких має нотаріус, наведений у ст.34 Закону України «Про нотаріат». Поряд з тим нотаріусу, з огляду на його правовий статус, делеговані функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реалізовувати які він може лише у випадках і в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З матеріалів реєстраційної справи судом вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки, крім договорів, надано свідоцтво про направлення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. заяви про вимогу ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] . Проте, суд критично ставиться до вказаного свідоцтва, оскільки як з нього слідує [PERSON] вимогу про погашення не отримувала, а рекомендований листом повернуто за закінченням зберігання 03.11.2015 року. Так, відповідно дост..35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки уразі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] суд виходив з того, що в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушення, а тому суд вважає, що ТОВ «Кей-Колект» не мав правових підстав на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору. Крім того, ТОВ «Кей-Колект» не отримував, чи не надав доказів отримання виконавчого напису на іпотечний договір, як передбачено п.5.3.3 та п.5.4 договору. Реєстрація права власності, в тому числі Іпотекодержателя, здійснюється у відповідності до порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. в редакції, що діяла на момент прийняття рішення. В пункті 57 Порядку державної реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимої іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем інотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця. письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно ст. 5 Закон України «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Частина 4ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Також приватним нотаріусом не перевірялось факт виконання умов укладених договорів та наявності заборгованості. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Стосовно позовних вимог про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису 28421278 від 24.02.2016 року за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на квартиру суд вважає правомірним задовольнити позовні вимоги у цій частині виходячи з наступного. В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді. Відповідно до ч. 1ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 2ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. Відповідно дост..76 ЦПК України доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .Предметом доказування обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст..80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Відповідно до п. 27Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Таким чином враховуючи задоволення зустрічного позову, з відповідачів, у рівних частинах, підлягає до стягнення на користь [PERSON] судовий збір сплачений нею при поданні зустрічного позову у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved