Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

27.02.2015р. представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Правекс-Банк" звернувся до суду з позовом, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредиту №559-002/06Р від 27.02.2006 р. в сумі 879,00 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2006 року між АКБ „Правекс-Банк" (правонаступником якого є ПАТ КБ „Правекс-Банк") та [PERSON] укладено кредитний договір № 559-002/06Р, з внесеними змінами від 16.02.2009р., згідно умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 9947,00 доларів США, терміном з 27.02.2006 року до 27.02.2012 року зі сплатою 13 процентів річних. Банк виконав взяті на себе за кредитним договором зобов'язання. [PERSON] в порушення умов Кредитного договору не виконав свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 27.02.2015 р. становить 879,00 доларів США, яка складається з: 494,00 доларів США - заборгованості за кредитом; 385,00 доларів США - пеня за прострочення плати по кредиту. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, між АКБ „Правекс-Банк" та [PERSON] укладено договір поруки №559-002/06Р, згідно якого остання зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, строк дії договору поруки до 27.02.2015 р. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих зобов'язань, позивач звернуся до суду з позовом за захистом своїх прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Правекс-Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва за підсудністю. В провадження судді Гаврилової О.В. справу передано 04.06.2015р. (а.с.30, 36). Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, з викладених у позові підстав та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що порука не припинена, боржник не з'явився до банку для здійснення реструктуризації заборгованості. Відповідач [PERSON], який також є представником відповідача [PERSON], в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково - в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та пояснив, що у зв'язку з об'єктивними обставинами не мав можливості погасити залишки тіла кредиту. В частині вимог про стягнення пені просив застосувати строки позовної давності. Також подав письмові заперечення на позов, в яких ,серед іншого, також просив застосувати строки позовної давності (а.с.114, 127). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27 лютого 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ „Правекс-Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №559-002/06Р, відповідно до п. 1.1.-1.2 якого, банк надає позичальнику [PERSON] кредит в іноземній валюті на загальну суму 9 947,00 доларів США на придбання автомобіля та оплати страхових платежів, терміном з 27.02.2006 до 27.02.2011 року, зі сплатою 12% річних, а позичальник в свою чергу зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитом, відповідно до п.6.1. даного договору (а.с.3-6). Згідно п. 1.3. Кредитного договору, у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) Позичальником свої зобов'язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1% річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.2. даного Договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим Договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту Договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який Позичальник повинен був виконати свої зобов'язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі. Згідно п. 10.1. Кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п.1.2. даного Договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. 16.02.2009 р. між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №559-002/06Р від 27.02.2006 р., відповідно до якого кредит надається позичальникові терміном з 27.02.2006 р. по 10.05.2006 р. зі сплатою 12% річних, з 11.05.2006 р. до 09.02.2007 р. зі сплатою 13% річних, з 10.02.2007 р. до 10.11.2008 р. зі сплатою 12% річних, з 11.11.2008 р. до 27.02.2012 р. зі сплатою 13% річних. (а.с. 7-10) Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором №559-002/06Р від 27.02.2006 року, між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ „Правекс-Банк", та [PERSON] укладено Договір поруки № 559-002/06Р від 27.02.2006 року, відповідно до п. 1.1. якого Поручитель, у порядку та на умовах, передбаченим даним Договором, зобов'язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №559-002/06Р від 27.02.2006 р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом до 27.02.2011 р. у розмірі 9947,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Відповідно до п.1.3. Договору поруки, поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за договором зобов'язання позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитом змін та доповнень до Кредитного договору, змін до Кредитного договору та/або до даного Договору кредитором в односторонньому порядку. Згідно п. 2.3 Договору пороки, кредитор має право без згоди Поручителя в одноособовому порядку змінити або доповнити умови даного договору та направити на адресу поручителя офіційний лист з викладенням змін або доповнень. Згідно п. 4.1. Договору пороки, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє д 27 лютого 2014 року. 16.02.2009 р. між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного поруки №559-002/06Р від 27.02.2006р., відповідно до якого поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №559-002/06Р від 27.02.2006 р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 27.02.2012 р. у розмірі 9 947,00 доларів США та будь якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Пункт 4.1. Договору поруки викладено в наступній редакції: даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 27 лютого 2015 року (а.с.16). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Позивачем виконано умови кредитного договору №559-002/06Р від 27.02.2006 року щодо надання кредитних коштів, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля №019/06 від 24.02.2006 (а.с. 109-111), квитанцією №13025 від 27.02.2006р. (а.с. 112) та не оспорюється стороною відповідачів. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором №559-002/06Р від 27.02.2006 р., забезпечені порукою [PERSON], внаслідок чого станом на 27.02.2015 року заборгованість перед позивачем становить 879,00 доларів США, яка складається з: 494,00 доларів США - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 385,00 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с.12, 104-10), перевіреними судом та не ос пореними стороною відповідачів. Враховуючи, що Договором про внесення змін та доповнень до договору поруки №559-002/06Р сторони визначили строк дії договору поруки до 27 лютого 2015 року, позивач звернувся з даним позовом до суду 27.02.2015р., порука [PERSON] не є припиненою. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 Цивільного кодексу України. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідач [PERSON] від свого імені та, як представник [PERSON], подав заяви про застосування строків позовної давності, які містяться в запереченнях на позов. Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у Справі № 6-116цс13. При цьому судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів пені за порушення кредитного зобов'язання, нарахованої у розмірі 385,00 доларів США поза межами спеціального річного строку, визначеного для даної категорії позовів, оскільки строк виконання кредитного зобов'язання визначено кредитним договором - 27.02.2012 року (п. 1.2. Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору), тобто граничний строк звернення позивача з вимогою про стягнення неустойки обмежено строком - до 27.02.2013 року, про що позивач був обізнаний під час укладення кредитного договору та внесення до нього змін, однак останній звернувся з даним позовом до суду лише 27.02.2015 року (а.с.18), що свідчить про сплив строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені) з відповідачів, якими письмово заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності в цій частині вимог позову. Тому позов в частині вимог про стягнення пені задоволенню не підлягає з підстав пропуску строку позовної давності. Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість по тілу кредиту в іноземній валюті - доларах США. Згідно умов кредитного договору валютою кредитування був долар США. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Враховуючи викладене, а також те, що кредит був правомірно наданий в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: банківської ліцензії, дозволу та додатку до нього (а.с.98-100), на даний час у позивача також наявні відповідні ліцензії (а.с.101-103), суд убачає передбачені законом підстави для стягнення заборгованості по кредиту в іноземній валюті - доларах США. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Правекс-Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Правекс-Банк" в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №559-002/06Р від 27.02.2006 року в розмірі 494,00 доларів США. На підставі ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 121,80грн. - з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial