Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором №б/н від 23.11.2012 року. Обґрунтовуючи вимоги позивач в своїй позовній заяві вказував на те, що відповідно до вищевказаного договору, відповідач отримав кредит у у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за укладеним договором банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Разом з тим, відповідачка не сплачувала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв'язку із чим, станом на на 30.09.2016 року існує заборгованість у розмірі 22071,63 грн, яку банк просить стягнути в судовому порядку. Позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1378,00 грн. Від представника позивача - Щирого А.М. надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Із заяви вбачається, що представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст..169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено таке. 23 листопада 2012 року [PERSON] ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписала анкету-заяву про приєднання до вказаних умов та отримала картку «Універсальна». З вказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач, підписуючи дану анкету погодилася з тим, що вказана заява разом з Пам»яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Також вказана анкета-заява свідчить про те, що [PERSON] була ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, якій їй були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] від 02.11.2016 року (а.с.8) підтверджується, що відповідачу 23.11.2012 року був відкритий картрахунок [NUMBER] і виданий кредит в сумі 2000,00 грн. Відповідно до умов п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. на той самий строк. З довідки про зміну умов кредитування кредитної карти клієнта [PERSON] вбачається, що 23.11.2012 року відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн., який в подальшому було збільшено 31.10.2013 року до 2000,00 грн.(а.с.8). Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов»язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.5.6., 5.14., відповідач зобов»язався сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта, у відповідності до Тарифів. Згідно п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг при порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, у зв'язку із чим, останній станом на 30.09.2016 року має заборгованість у розмірі 22071,63 грн., з яких: 1946,15 грн. - заборгованість за кредитом; 16048,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2550,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) відповідно до п.2.1.1.7.6; 1027,22 грн. - штраф (процентна складова), відповідно до п.2.1.1.7.6, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-7). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта відповідача та відомостями Білицької міської ради від 05.12.2016 року (а.с.29,10). Враховуючи наведене, суд вважає, що на договірні правовідносини між сторонами у справі розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, до таких населених пунктів віднесено і м. Білицьке Донецької обл., де зареєстрований відповідач. З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня в розмірі 2500,00 грн. нарахована після 14.04.2014 року, тобто є такою що не підлягає стягненню відповідно до ЗУ від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також не підлягає стягненню штрафи, які нараховані відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, так як вони нараховані після 14.04.2014 року. Зважаючи на викладене, розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає задоволенню в даному випадку становить 17994,41 грн., з яких: 1946,15 грн. - заборгованість за кредитом; 16048,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз'яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1123,45 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (81,53%). Решту судового збору в сумі 254,55 гривень слід залишити за позивачем.

Outcome: partial