Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

08.06.2018 від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно укладеного договору № б/н від 22.07.2013 відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2700,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких відповідач надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої даний договір є договором приєднання до запропонованих банком Умов та Тарифів. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно, п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на вищезазначеному банківському сайті позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право на зміну Тарифів які викладені на вищезазначеному банківському сайті, а також умов обслуговування рахунків. Згідно з п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг», у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленому банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. У зв'язку з порушеннями відповідачем умов кредитного договору станом на 30.04.2018 виникла заборгованість у розмірі 30374,24 грн., яка складається з 2601,56 грн. - заборгованість за кредитом, 25550,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1422,58 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.07.2013 у розмірі 30374,24 грн. Ухвалою судді від 19.06.2018 відкрито спрощене провадження у справі. Представник позивача Савіхіна А.М. у судове засідання не з'явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленими про дату, час та місце судового засіданні, у судове засідання не з'явилися. Представником відповідача у строк, встановлений судом, поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Визнав факт укладення 22.07.2013 договору між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк", за яким відповідач отримала кредит у розмірі 2700 грн. Строк позовної давності для позивача сплив 29.08.2017. Крім того, зазначив, що до матеріалів справи не надано договору про збільшення строку позовної давності. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності. Представником позивача 06.09.2018 була подана відповідь на відзив, де зазначено наступне. Відповідач отримала кредит у розмірі 2700 грн відповідно до укладеного договору б/н від 22.07.2013 шляхом підписання анкети-заяви, де вона висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, зо заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови, у тому числі ї право банку в односторонньому порядку змінити тарифи. Виписка з карткового рахунку підтверджує той факт, що [PERSON] було встановлено кредитний ліміт, який вона використовувала шляхом отримання коштів через банкомат, здійснення розрахунків в касах магазинів, оскільки проведення таких операцій без наявності картки є неможливим. Крім того, відповідачем погашалася заборгованість за договором, розрахунок заборгованості нею не спростований. Згідно виписки по рахунку, останній платіж було здійснено за допомогою терміналу самообслуговування 17.08.2016 в розмірі 200 грн. Щодо строків позовної давності, то п. 1.1.7.31 Умов договору, строк давності за кредитним договором щодо вимоги про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустройки (пені та штрафів) був збільшений на 50 років. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Оскільки строк випущеної картки до останнього дня 05.2017, а позивач звернувся до суду з позовом 07.06.2018, строк позовної давності не пропущено позивачем. Відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов'язання за договором. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позивача та відповідача, викладені ними у заявах по суті справи та з процесуальних питань, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Встановлено, що 22.07.2013 між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою письмової заяви про надання їй кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Згідно змісту даної заяви її було ознайомлено з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Крім того, надала згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами складають між нею та банком договір. (а. с. 7, 8, 9-32). Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких відповідач надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання по вищезазначеному договорі виконав та відповідно до умов укладеного договору надав відповідачу кредитні картки [NUMBER] та [NUMBER], термін дії останньої до 05.2017. (а. с. 98). Згідно наданих представником позивача розрахунку у зв'язку з порушеннями відповідачем [PERSON] умов зазначеного договору станом на 30.04.2018 виникла заборгованість у розмірі 30374,24 грн., яка складається з 2601,56 грн. - заборгованість за кредитом, 25550,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1422,58 грн. - штраф (процентна складова). (а. с. 5-6). Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року, яка оприлюднена 23.06.2018 року, по справі №444/9519/12, провадження №14-10цс, Верховним Судом у п.п. 89-93 викладено наступні висновки. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесенням чергового платежу та обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальником розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Таким чином, враховуючи при застосуванні норм права до спірних правовідносин у відповідності до положеньч. 4 ст. 263 ЦПК України вищезазначені висновки, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог в частині нарахування процентів відповідно до умов договору після закінчення строку кредитування, тобто після травня 2017 року (строку дії останньої виданої відповідачу картки). Крім того, відповідно до частин першої-третьої ст. 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на дату укладення між сторонами кредитного договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Оскільки, у договорі визначено умови, які встановлюють право банку на зміну розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, така умова договору відповідно до положеньч. 3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання відповідачем відповідної письмової заяви, відповідно і зміна умов договору договору повинна була відбутися у такий же спосіб. При цьому, представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин зміни умов договору в частині зміни розміру процентної ставки у письмовій формі. За таких обставин та враховуючи нікчемність умов договору щодо зміни розміру процентної ставки в односторонньому порядку, розрахунок заборгованості за процентами до закінчення строку дії кредитного договору слід обчислювати із встановленої договором ставки 36 % на рік (3 % на місяць), а не зі ставки у розмірі 43,20 % на рік (3,6% на місяць), як було встановлено банком з 01.04.2015 року. (а. с. 5-6). Відповідачем [PERSON] було подано до суду у письмовій формі заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому, суд звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частин третьої-п`ятої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Оскільки за умовами договору визначено сплату кредиту щомісячними платежами, відповідно перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесенням чергового платежу та обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Положення п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг щодо встановлення строку позовної давності стосовно повернення кредиту, відсотків, пені, штрафів терміном в 50 років суд не вважає можливими прийняти до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі, при цьому за положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, належного оформленого договору про збільшення строку позовної давності до 50 років, який би містив підпис і відповідача в тому числі, матеріали справи не містять. Таким чином, у задоволенні позовних вимог, які стосуються стягнення заборгованості процентів за період до 08.06.2015 (3 роки до подачі позовної заяви 08.06.2018) слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заборгованість за процентами за період з 09.06.2015 по 31.05.2017 (строк дії картки - травень 2017) становить: 2566,10 *36/100*720/360 = 1847,60 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. За таких обставин, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 4713,70 грн., у т.ч.: 2566,10 грн. заборгованість за кредитом; 1847,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 273,44 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial