Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів Усть-Путильської сільської ради, Вижницького району, Чернівецької області про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі. Зазначає, що працював вчителем фізичного виховання в Усть-Путильському ЗЗСО І-ІІ ступенів Усть-Путильської сільської ради, Вижницького району, Чернівецької області. Згідно з п.п. 2 п. 3 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» керівники комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані були до 1 липня 2020 року припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. Позивач входив у вищезгадану категорію педагогічних працівників, так як працював і отримував пенсію за віком, і за його згодою було припинено безстроковий трудовий договір із Усть-Путильським закладом загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області та одночасно укладено трудовий Контракт № 1 від 30.06.2020 року на строк із 1 липня 2020 року по 30 червня 2021 року. 17.06.2021 року позивач звернувся із письмовою заявою до директора Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області Скидана Ю.В. про продовження дії трудового договору до 30 червня 2022 року та надання йому відпустки повної тривалості із 30.06.2021 року за 2020-2021 навчальний рік із виплатою допомоги на оздоровлення. Наказом директора Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області Скидана Юрія Васильовича № 12-к від 17.06.2021 року було продовжено чинність Контракту № 1 від 30.06.2020 року з позивачем на період надання йому щорічної відпустки із 30 червня 2021 року по 25 серпня 2021 року. Наказом № 19-к від 25.08.2021 року позивач звільнений з посади вчителя фізичного виховання Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. 3 вересня 2021 року позивач знову звернувся до директора Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів із письмовою заявою про продовження дії трудового договору до 30 червня 2024 року згідно п. 5.1. Контракту № 1 від 30.06.2020 року та укладення контракту на наступний строк, як працюючому працівнику, який має переважне право. З резолюції директора на заяві вбачається, що позивачу було відмовлено в задоволенні заяви. Вказує, що згідно зі ст. 32 Кодексу законів про працю України та пунктом 5.3.17 Галузевої угоди Міністерством освіти і науки України та Профспілками працівників освіти і науки на 2021-2025 року керівники закладів освіти мають повідомити працівників про введення нових і зміну чинних умов не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Вважає своє звільнення незаконним, з порушенням умов трудового контракту та трудового законодавства України, просить суд визнати його звільнення з роботи із посади вчителя фізичної культури незаконним та поновити його на роботі, зобов`язавши Усть-Путильський ЗЗСО І-ІІ ступенів укласти з ним строковий трудовий контракт на три роки. Інші заяви по суті справи. 13.10.2021 від представника відповідача в особі директора Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів Скидана Ю.В. та його представника [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву, з яких вбачається, що позовна заява є безпідставною та необгрунтованою і не ґрунтується на нормах матеріального права, а тому не підлягає до задоволення. Контракт № 1 від 30 червня 2020 року, який був укладений між Усть-Путильським ЗЗСО І-ІІ ст. та позивачем [PERSON] закінчився 25 серпня 2021 року, із врахуванням наказу № 13-К від 17.06.2021 року про надання щорічної відпустки. А тому позивач був законно звільнений наказом № 19-К від 25.08.2021 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строкового трудового договору (контракту). Посилання позивача на ту обставину, що він має право на укладення контракту та його продовження на наступний строк, Контрактом № 1 від 30.06.2020 р. не передбачено, його дія закінчувалася 30.06.2021 року. Продовження строку дії контракту із працівником - право, а не обов`язок роботодавця. Бажання позивача щодо укладення нового контракту повиненно було бути проявлено у формі звернення до відповідача із відповідною заявою, за два місяці до дати закінчення дій трудового контракту (контракту), тобто до 30 квітня 2021 року. Натомість, позивач звернувся до відповідача із заявою 17.06.2021 р. про зміну трудового контракту, за 13 днів до дати закінчення строкового трудового договору (контракту). Крім того, позивач взагалі не звертався до відповідача із заявою про укладення строкового контракту. В заяві від 17.06.2021 року просив відповідача - змінити умови трудового договору, та продовжити його до 30 червня 2024 року, в заяві від 03.09.2021 року - звертався про продовження дії трудового контракту, який на той час був закінчений та припинений. Посилання в позові на Галузеву угоду між Міністерством освіти та науки України та профспілками працівників освіти і науки на 2021-2025 роки та Закон України «Про колективні договори» є безпідставним, необгрунтованим та некоректним, оскільки даний нормативний акт та закон не мають безпосереднього відношення до укладеного 30.06.2021 р. контракту (строкового трудового договору), оскільки останній раз колективний договір між керівником і профспілковим комітетом Усть-Путильської ЗОНІ І-ІІ ступенів на 2017-2020 роки був укладений 25 травня 2017 року, зареєстрований управлінням Соціального захисту населення Путильської районної державної адміністрації 01 червня 2017 року, реєстраційний номер 43. З того часу, по сьогоднішній день, діє колективний договор, який було укладено 25.05.2017 року. Також в період дії строкового трудового договору № 1 від 30.06.2021 року (контракту) позивачем не були виконані обов`язки, за виконання яких позивач поставив свій підпис в контракті. Так, в пунктом 3.18 Контракту визначено, що ..Вчитель вдосконалює педагогічну майстерність, загальну культуру, підвищує фаховий і кваліфікаційний рівень...Однак позивач є єдиним вчителем Усть-Путильської ЗЗСО І-ІІ ст., який не пройшов курсову перепідготовку у 2020 році, що підтверджується витягом з протоколу № 1 педагогічної ради від 30.08.2021 року. Вказане давало підставу відповідачу достроково розірвати контракт із позивачем на підставі пункту 6.2.5. Контракту, натомість відповідач не тільки не розірвав достроково контракт із позивачем, але й надав йому щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів та виплатив матеріальну допомогу на оздоровлення. У зв`язку з вищевикладеним просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю позову, зазначаючи обставини, вказані у відзивах на позов. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступних висновків. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював вчителем фізичного виховання і трудового навчання в Усть Путильскій ВШ з 18.08.1982 року. 01.09.1992 року переведений на посаду вчителя фізичної культури Усть-Путильської неповної середньої школи, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] , записи №№ 11-12 (а.с.3). 30.06.2020 року Усть-Путильським закладом загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області та позивачем [PERSON] укладено трудовий Контракт № 1 на строк із 1 липня 2020 року по 30 червня 2021 року, що підтверджується копією трудової книжки, запис № 13 та копією Контракту (а.с. 3-7). Згідно заяви від 17.06.2021 року, позивач звернувся до директора Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області Скидана Ю.В. про продовження дії трудового договору до 30 червня 2022 року та надання йому відпустки повної тривалості із 30.06.2021 року за 2020-2021 навчальний рік із виплатою допомоги на оздоровлення (а.с.10). Наказом Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів № 12-к від 17.06.2021 року чинність Контракту № 1 від 30.06.2020 року продовжено до 25 серпня 2021 року на період надання [PERSON] щорічної відпустки із 30 червня 2021 року по 25 серпня 2021 року (а.с.8). З наказу Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів № 13-к від 17.06.2021 року вбачається, що [PERSON] надано щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів з 30 червня по 25 серпня 2021 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (а.с.51). Наказом № 19-к від 25.08.2021 року [PERSON] звільнено з посади вчителя фізичного виховання Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (підстава: Накази №№ 12-К, 13-К (а.с.12). Вказане підтверджується записом № 15 у трудовій книжці [PERSON] , відповідно до якого 25.08.2021 року останнього звільнено з посади вчителя фізичного виховання Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ступенів згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 19-к від 25.08.2021 року по ЗЗСО ( а.с.3). Актом комісії від 30.06.2021 року в складі директора Усть-Путильської ЗЗСО І-ІІ ст. Скидана Ю.В. , бухгалтера [PERSON] , секретаря Полянчук О.П., який [PERSON] відмовився підписати в присутності членів комісії, підтвердуєтьсчя обізнаність останнього про існування Наказу № 12-к від 17.06.2021 року "Про продовження чинності контракту № 1 від 30.06.2020 року з [PERSON] на період надання йому щорічної відпустки" і йому повідомлено про відмову у продовженні контракту ( а.с.52). 03 вересня 2021 року позивач звернувся із заявою до директора Усть-Путильського ЗЗСО І-ІІ ст., відповідно до якої просить змінити йому умови трудового договору, продовжити його до 30 червня 2024 року, згідно п. 5.1.11 укладати контракт на наступний строк, на що працюючий працівник має переважне право. З резолюції директора ЗЗСО - Ю.Скидана, зробленої в лівому верхньому кутку заяви, вбачається, що в задоволенні відмовлено (а.с.11). Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1, 3 ст 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі статтею 1 ЗУ "Про загальну середню освіту", законодавство України про загальну середню освіту базується на Конституції України і складається із Закону України "Про освіту" та інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої, другої статті 20 Закону України «Про освіту» навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо). Згідно з ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про освіту», педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. За змістом ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальну середню освіту», трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Верховний суд у Постанові від 28.10.2020 у справі № 638/10716/19-ц (провадження №61-7651св20) висловив наступну позицію: підставою припинити трудовий договір є закінчення строку його дії (пункти 2, 3 статті 23 КЗпП). Виняток - випадки, коли трудові відносини фактично тривають, а жодна зі сторін не поставила вимогу їх припинити (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП). Частина 2 статті 36 КЗпП - підстава припинити трудовий договір, який уклали на певний строк. Коли трудовий договір укладають до настання певного факту, його вважають укладеним на певний строк. Тому підставою припинити трудовий договір у зв`язку з закінченням його строку буде настання обумовленого факту. Трудові договори, переукладені один чи декілька разів, вважають такими, що укладені на невизначений строк. Виняток - випадки, передбачені частиною другою статті 23 КЗпП (ч. 2 ст. 39-1 КЗпП). Якщо сторони переукладали контракт, серед підстав його розірвання вказали закінчення строку та належним чином поінформували працівника про умови договору - такий контракт і буде встановленим законом винятком із правила частини другої статті 39-1 КЗпП. Якщо працівника звільнили у зв`язку із завершенням дії контракту, це не свідчить, що контракт розірвали. Контракт припинили у зв`язку із закінченням строку його дії. Термін строкового трудового договору встановлюють за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Таким чином, та обставина, що позивач [PERSON] підписав контракт N 1 30 червня 2020 року вказує на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначені у контракті. А тому, звільнення позивача відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору є таким, що відповідає вимогам закону та умовам договору (контракту). Такі самі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.10.2021 у справі № 607/3393/18, від 31.07.2020 у справі № 757/34139/18-ц, від12.02.2020 у справі № 369/7704/18, від 08.04.2020 у справі № 760/408/19. Доводи позивача про те, що його не було повідомлено про припинення строку дії контракту за два місяці є безпідставними, оскільки [PERSON] за власним волевиявленням уклав з відповідачем трудовий договір з визначеним строком дії, підписавши його, чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Посилання позивача на те, що він, як працюючий працівник має переважне право на укладення контракту на наступний строк, у порівнянні з іншими працівниками суд відхиляє, оскільки, згідностатті 42 КЗпП, переважне право на залишення на роботі надається працівникам лише при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, тоді як, позивача було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за закінченням строку дії трудового договору. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2020 року у справі № 592/8399/17 (провадження № 61-36714св18). Посилання позивача на те, що наказ про звільнення було видано без дотримання вимог Галузевої угоди, укладеної 26.05.2021 між Міністерством освіти і науки України, Профспілками працівників освіти і науки України та Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців у галузі вищої освіти на 2021-2025 роки не приймаються судом, оскільки положення такої галузевої угоди мають рекомендаційний характер для врегулювання спірних правових відносин, не були обов`язковими для ЗЗСО під час укладення досліджуваного строкового контракту. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.03.2020 у справі № 755/11581/18. Звільнення [PERSON] в останній день відпустки, а саме з 25.08.2021 року відповідає вимогам закону та не свідчить про факт продовження з ним трудових відносин. Таким чином, всебічно дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що оскільки [PERSON] погодився з умовами контракту від 30 червня 2020 року, припинення трудових відносин між Усть-Путильським ЗЗСО та позивачем відповідає вимогам закону. Звільнення [PERSON] за пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України здійснене відповідачем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства та відповідає положенням Закону України «Про освіту». Окрім того, сторонами контракту обумовлено та позивач не заперечував щодо оформлення з ним трудових відносин саме шляхом укладення контракту. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що дії відповідача щодо його звільнення із займаної посади вчителя фізичного виховання Усть-Путильської ЗЗСО І-ІІ ступенів за закінченням контракту є незаконними, а відтак позовні вимоги про поновлення [PERSON] на роботі та укладення з ним строкового контракту на три роки є похідними від вимоги про визнання звільнення незаконним, а тому теж не підлягають до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі наведеного, суд вважає, що звільнення позивача з роботи за пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням норм трудового законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed