Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

03 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача в якому просила виділити їй у власність 3/4 двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка набута нею та відповідачем [PERSON] у спільну сумісну власність. Свій позов обґрунтовувала тим, що 30 серпня 2003 року вона та відповідач у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/2924/16-ц від 03.10.2016 року шлюб між подружжям було розірвано.Позивач змінила прізвище на "[PERSON]". Від спільного шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON].Після розірвання шлюбу донька проживає разом із позивачем. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/3784/18 від08 лютого 2019 року позов про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що як вбачається із рішення по справі № 361/3784/18, згідно довідки ОСББ Святошинський-2 та акту від 29.05.2018 року, [PERSON] фактично проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з червня 2017 року. Позивач зазначає, що за час спільного проживання, позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність наступне майно:у 2008-му році - двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.10.2008 року серія [NUMBER]. Відповідно до відомостей, які містяться у свідоцтві, власником зазначеної квартири є [PERSON], що також підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме Інформаційною довідкою № 180772827 від 12.09.2019 року. Позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі відповідач, також отримав в особисту приватну власність наступне нерухоме майно: -у 2005-му році - земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Рожни, кадастровий номер: 3221287201:01:083:0034, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 02.08.2005 серія ЯА № 585585. Відповідно до відомостей, які містяться у Державному акті від 02.08.2005 року, власником зазначеної земельної ділянки є [PERSON], що також підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.09.2019 року; -у 2008-му році - земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 3210600000:00:057:0018, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 13.11.2008 серія ЯЖ № 324238. Позивач посилається на вимоги ст.60, ч. 1, 2, 3 ст. 61, ст. 63, ч.1 ст. 68, ч. 1ст. 69, ч.1, 3 ст. 70, ч.1 ст. 71 СК України, та вказує, що таким чином, згідно з приписами чинного законодавства України, усе вищенаведене майно, яке належить відповідачу та набуте ним в той час, коли він перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON], належить їм обом на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що такий шлюб між ними вже розірвано. Окрім того, згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 18.06.2018 року по справі № 711/5108/17, "законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу...". Позивач зазначає, що частинами 1, 3 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки домовленості між позивачем та відповідачем не досягнуто, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. 18 жовтня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 04 березня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 27 травня 2020 року. 27 листопада 2019 року до суду поданий відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що позовні вимоги [PERSON], щодо виділення їй у власність ѕ частин двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка набута ними у спільну сумісну власність, не ґрунтуються на законі з наступних підстав. Так, відповідач вказав, що вони із [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року у справі №361/2924/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб -розірвано. Відповідач у своєму відзиві не заперечує ту обставину, що двокімнатна квартира [ADDRESS], яка є предметом спору, була набута у період шлюбу сторін у справі на ім'я [PERSON] на підставі договору про пайову участь у будівництві житла від 13 липня 2005 року за № 12, що був укладений між Регіональним відділенням Державного фонду сприяннямолодіжному житловому будівництву в Київській області, [PERSON] та ТОВ "Броварський заводобудівельний комбінат". Так, зокрема, згідно акту передачі квартири у багатоповерховому житловому будинку, на виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Броварськийзаводобудівельний комбінат" в особі генерального директора Дударя М.І. 03 січня 2008 року передало, а [PERSON] прийняв двокімнатну квартиру № 297, загальною площею 79 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м в будинку [ADDRESS], вартість квартири на момент завершення будівництва - 225534,43 грн. Така ж вартість квартири зазначена в Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.09.2019 р., що додана позивачем до позовної заяви. Відповідач зазначає, що для фінансування будівництва квартири було використано кошти сім'ї Козленко у сумі 108842,43 грн. та кошти, залучені за кредитом. Як вбачається з кредитної угоди від 15 липня 2005 року № 13, за цією угодою, що була укладена між Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області та сім'єю в особі [PERSON], згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам набудівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.05.2001 року №584, Фонд від імені Держави надає Позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 116692,00 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди на будівництво житла за адресою: [ADDRESS]. На виконання пункту 6.1. Кредитної угоди після здачі житлового будинку в експлуатацію квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно договору іпотеки від 17 липня 2009 року, укладеного між [PERSON] та Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. і зареєстрованого у реєстрі за № 7811, у зв'язку з посвідченням договору іпотеки нотаріусом було накладено заборону відчуження на спірну квартиру до припинення чи розірвання договору іпотеки. Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.09.2019 р., що додана позивачем до позовної заяви, у розділі "Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна" квартира [ADDRESS] обтяжена забороною, підстава обтяження - договір іпотеки 7811 від 17 липня 2009 року. Відповідач зазначає, що він з часу розірвання шлюбу одноосібно за рахунок власних коштів сплачує платежі за кредитом, що надавався згідно кредитної угоди від 15 липня 2005 року № 13. Враховуючи, що розмір платежу за квартал складає 1091,00 грн., за період з третього кварталу 2016 року по третій квартал 2019 року включно ним сплачено 14183,00 грн., що також впливає на розмір частки при поділі спільного сумісного майна. Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та [PERSON], залишок непогашеної заборгованості за кредитом станом на 30.09.2019 року складає 69126,00 грн. Відповідач посилається на вимоги ст.60, ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, та вказує, що шлюбний договір між нею та позивачем не укладався, будь-якої домовленості між ними щодо відступлення від рівності часток, не існує. Відповідач вказує на те, що на обґрунтування своїх позовних вимог щодо виділення позивачу у власність 3/4 часток у праві власності (у прохальній частині позовної заяви позивач просить виділити їй у власність ѕ двокімнатної квартири, але така вимога не ґрунтується на законі, оскільки предметом спору у таких правовідносинах є визнання права власності на певну частку у спільному майні), позивач посилається на те, що разом з нею проживає малолітня донька [PERSON], а розмір аліментів, який призначений рішенням суду у справі №361/3784/18, є недостатнім для забезпечення достатнього фізичного, духовного розвитку та лікування дівчинки. Відповідач зазначає, що твердження позивачки щодо недостатності аліментів є голослівним і не ґрунтується на дійсних обставинах. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про розмір заробітної плати [PERSON] від 15 листопада 2019 року № 2102-12/515 за період з травня 2019 року по жовтень2019 року його середньомісячна заробітна плата дорівнює 47157,05 грн., після утримання податку на дохід фізичних осіб та збору на АТО - 37961,43 грн. Відповідно, середньомісячний розмір аліментів, який підлягає стягненню згідно рішення суду - 9490, 36 грн. За умови, що отримуваний позивачкою розмір аліментів в чотири з половиною рази перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, посилання на недостатність розміру аліментів є некоректним. Також, не заперечуючи факт фактичного проживання доньки з позивачем, необхідно зазначити, що [PERSON] зареєстрована у квартирі, яка є предметом позову, а рішення щодо її проживання у іншому місці жодним чином не було узгоджено з батьком дитини, а було зроблено на власний розсуд позивача, яка категорично не бажала проживати у м.Броварах. Відповідач не погоджується з висновком про вартість майна, викладеним у Звіті, що був виконаний на замовлення позивачки ТОВ "Консалтингова компанія "Центр оцінки", за яким вартість спірної квартири становить 1 465 330,00 грн. Така вартість є суттєво завищеною у порівнянні з дійсною ринковою вартістю. Згідно п.3 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" "Ринкова вартість - вартість, за яку можливо відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем після проведення відповідногомаркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу". Відповідач, розуміючи вимоги законодавства щодо презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, разом з тим, повідомляє суду про суттєві обставини, які можуть впливати на розмір частки у праві спільної сумісної власності, а саме: - значна частина коштів на придбання квартири та погашення зобов'язань за кредитною угодою від 15 липня 2005 року була сплачена за рахунок коштів батьків відповідача зі своїх доходів; - квартира була отримана від забудовника лише з приєднанням до зовнішніх електромереж та частковим монтажем внутрішніхелектромереж, а також з приєднанням до мереж водопостачання, опалення, газопостачання, каналізації. Вказана обставинапосвідчується Додатком № 1 до договору про пайову участь у будівництві житла від 13 липня 2005 року №12. За рахунок спільних з позивачем коштів відповідач придбав батареї, систему теплої підлоги, частково плитку для кухні і ванної кімнати, ще деякі матеріали та комплектуючі. Організацією ремонту у квартирізаймалася мати відповідача за рахунок спільних з батькомвідповідача коштів, вона ж придбавала будівельні матеріали, контролювала хід ремонтно-будівельних робіт, розраховувалася з будівельниками. У ремонт квартири батьками відповідача були вкладені кошти у розмірі, що орієнтовно дорівнює еквіваленту двадцяти тисяч доларів США;крім цього, з моменту розірвання шлюбу, відповідачем забезпечується сплата всіх комунальних платежів на утримання майна, незважаючи на те, що позивач також зареєстрована у цій квартирі, певний час після розлучення фактично прожила у ній та має вільний доступ до користування, в тому числі, особистим майном. За частиною 4 ст.65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Та обставина, що спірна квартира придбана в кредит, який станом на час припинення шлюбу не був погашений, створює для позивача у разі визнання за нею права на певну частку у праві власності на квартиру, обов'язок повернення кредиту у відповідній частці. Відповідач зазначає, враховуючи небажання позивача проживати у місті Бровари, відповідач вважає, що її не цікавить квартира як місце проживання, оскільки вона за власною ініціативою виселилася з неї, а метою звернення з позовом є отримання компенсації за належну позивачу частку у праві власності на квартиру. Підтвердженням цього є невиправдано висока ціна спірної квартири, зазначена у Звіті, про що вказувалося вище. 17 грудня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив. 10 січня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області залучено до участі у справ як третю особу без самостійних вимог Іпотечний центр в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву". В судове засідання позивач та її представник не з'явились, до суду надійшла заяви про можливість розгляду справи у їх відсутності, в якій позивач та її представник просили позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснення надала аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи позовні вимоги не визнав повністю, просив в його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що на сьогодні у відповідача є непогашена частина зобов'язань, а тому вважає, що за таких обставин спірна квартира поділу не підлягає. Суд, вислухавши представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі правовідносини та обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно ч .1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК Україн и достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 30 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєструваний шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. (а.с. 8) Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/2924/16-ц від 03.10.2016 року шлюб між подружжям було розірвано.У рішенні суду зазначається, відновити позивачу прізвище на "[PERSON]". (а.с.9-10) Від спільного шлюбу у подружжя [INFO] народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], та в Книзі реєстрації народжень 15 березня 2008 року, зроблено відповідний актовий запис за № 486. (а.с.11) Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/3784/18 від08 лютого 2019 року позов про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.10.2008 року серії [NUMBER], двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] та сформовано відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2008 року, номер витягу 20586555. (а.с. 17-18) Вказані обставини також підтверджуються у наданій Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, № 180772827 від 12.09.2019 року. (а.с. 19-20) Як вбачається із звіту про оцінку майна, ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] складає 1465330 грн. 00 коп. (а.с.24-60) 13 липня 2015 року укладений договір про пайову участь у будівництві житла за № 12, між Регіональним відділенням Державного фонду сприяннямолодіжному житловому будівництву в Київській області, [PERSON] та ТОВ "Броварський заводобудівельний комбінат", на спірну двокімнатну квартира [ADDRESS]. (а.с. 90-92) Як вбачається з акту передачі квартири у багатоповерховому житловому будинку, на виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Броварськийзаводобудівельний комбінат" в особі генерального директора Дударя М.І. 03 січня 2008 року передало, а [PERSON] прийняв двокімнатну квартиру № 297, загальною площею 79 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м в будинку [ADDRESS], вартість квартири на момент завершення будівництва - 225534,43 грн. (а.с.94) В Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.09.2019 р. також зазначена вартість квартири 225534,43 грн. (а.с.19). 15 липня 2005 року укладена кредитна угода № 13 між Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області та сім'єю в особі [PERSON], згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам набудівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.05.2001 року № 584, Фонд від імені Держави надано позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 116692,00 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди на будівництво житла за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 80-84) На виконання пункту 6.1. Кредитної угоди після здачі житлового будинку в експлуатацію квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором. 17 липня 2009 року укладений договір іпотеки між [PERSON] та Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. і зареєстрований у реєстрі за № 7811, а томунотаріусом накладена заборону відчуження на спірну квартиру до припинення чи розірвання договору іпотеки. (а.с. 95-99) Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.09.2019 р., що додана позивачем до позовної заяви, у розділі "Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна" квартира [ADDRESS] обтяжена забороною, підстава обтяження - договір іпотеки 7811 від 17 липня 2009 року. Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та [PERSON], залишок непогашеної заборгованості за кредитом станом на 30.09.2019 року складає 69126,00 грн. (а.с.100) Як вбачається із квитанції від 31.03.2017 року на суму 1091 грн.00 коп., квитанції від 30.06.2017 року на суму 1091 грн.00 коп., квитанції від 01.10.2017 року на суму 1091 грн.00 коп., квитанції від 29.12.2017 року на суму 1091 грн.00 коп., квитанції від 02.04.2018 року на суму 1091 грн.00 коп., квитанції від 09.07.2018 року на суму 1091 грн.00 коп., квитанції від 27.09.2018 року на суму 1141 грн.85 коп., квитанції від 28.12.2018 року на суму 1091 грн. 00 коп., квитанції від 28.03.2019 року на суму 1091 грн. 00 коп., квитанції від 01.07.2019 року на суму 1091 грн. 00 коп., квитанції від 01.10.2019 року на суму 1091 грн. 00 коп., вказані кошти були сплачені [PERSON] в порядку виконання договору кредиту згідно з кредитною угодою № 13 від 15 липня 2015 року. (а.с.103-113). Також із матеріалів справи вбачається, що на ім'я [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку від 02.08.2005 серія ЯА № 585585 земельна ділянка, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Рожни, кадастровий номер: 3221287201:01:083:0034, площею 0,0615 га, із цільовим призначенням ведення садівництва (а.с.21), а також Державний акт на право власності на земельну ділянку від 13.11.2008 року серія ЯЖ № 324238, земельна ділянка площею 0,1000 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 3210600000:00:057:0018. (а.с. 23) Згідно із ст. 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 Сімейного Кодексу України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом ст.ст. 68, 69 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. 22 -25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Аналізуючи вищенаведені норми суд дійшов висновку про те, що до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу в межах заявлених вимог належить спірна квартира за [ADDRESS]. Відповідно ч.1, ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, з матеріалів справи вбачається, а саме згідно довідок від 15 листопада 2019 року, за № 2102-12/515, та за № 2102-12/519, середній заробіток [PERSON] за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року склав 47157 грн. 05 коп., всього нараховано 282942 грн. 38 коп., утримано за цей період 84764 грн. 38 коп.(а.с. 101) Сторонами не заперечується той факт, що дійсно із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі визначеному рішенням суду. Будь-яких доказів позивачем щодо недостатнього розміру аліментів, які вона одержує, для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини не надано, а тому відсутні і підстави для збільшення частки у майні позивача під час його поділу. Таким чином суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на Ѕ частини квартири за [ADDRESS], а також в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя залишити за [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири за [ADDRESS]. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивач сплатила згідно квитанції від 27 вересня 2019 року судовий збір в розмірі 6021 грн. 00 коп. (а.с.1) Таким чином, враховуючи що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд стягує із відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 6021 грн.00.коп.

Outcome: partial