Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

30.07.2019р. до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою звернулася [PERSON] [INFO] та її діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у якої вони наголосили, що з дня своїх народжень вони проживають у квартирі [ADDRESS] . Загалом у цьому будинку крім них проживають ще 21 особа, які притягнуті до участі у справі в якості третіх осіб. Оскільки за даними Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області вказаний будинок є власністю держави і органом уповноваженим управляти цим будинком є Міністерство аграрної політики та продовольства України, то вона від свого імені, та як законний представник своїх дітей, звернулася до Міністерства із заявою щодо отримання ними у власність цієї квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Від відповідача, замість прийняття будь якого рішення щодо приватизації житла, вона отримала нічого не значущі відписки, а тому була змушена звернутися до суду за захистом своїх та дітей прав, свобод та інтересів, які не були визнані державою в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України. За таких обставин позивачка просила суд визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо неприйняття рішення про приватизацію державного житла у якому проживають позивачі та ненадання вичерпної відповіді з питання приватизації - протиправною; визнати за позивачами право власності на квартиру №2 за вказаною адресою та стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 2950,77 гривень, витрати на правничу допомогу в сумі 30000,00 гривень та витрати на виготовлення фотокопій документів в сумі 156,00 гривень. Представники Міністерства аграрної політики та продовольства України з позовною заявою не погодилися і подали до суду відзив та додаткові пояснення у яких наголосили, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з тим, що Орендне підприємство «Одеський коньячний завод» включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», а тому згідно ч.9 ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», нерухоме майно на яке об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», орендодавцем цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів є Фонд державного майна України, яке і має займатися цими питаннями так як 30.12.1992 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області укладено договір оренди цілісного майнового комплексу «Одеський коньячний завод» з Приватним акціонерними товариством «Одеський коньячний завод». Також відповідач наголосив, що Міністерство аграрної політики та продовольства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а тому всі скарги на бездіяльність органу виконавчої влади повинно вирішуватися за нормами адміністративного судочинства. При цьому відповідач наполягає, що вчинення певних дій Мінагрополітики щодо прийняття рішення про передачу безоплатно до комунальної власності гуртожитку є дискреційними повноваженнями Мінагрополітики у які ніхто, в тому числі і суд не має втручатися. За цих обставин Мінагрополітики просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог з боку позивача, які були притягнути до участі у справі, подали свої пояснення у яких наголосили, що позовні вимоги позивачів вони повністю визнають та підтримують. Також вони підтвердили, що чиновники Міністерства аграрної політики та продовольства повністю ігнорують їх та позивачів права, порушують вимоги законодавства України і не виконують свої обов`язки у відповідності до вимог ст.ст. 3, 8, 19, 34 Конституції України. Крім того, вони порушують вимоги Законів України "Про звернення громадян", "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації" так як зухвало не приймають рішень і не надають вичерпної відповіді на питання щодо отримання ними у власність житла в порядку приватизації, так як на їх спільну заяву про приватизацію ними житла відповідач відповів відвертою відпискою не роз`яснюючи хто конкретно повинний прийняти рішення про приватизацію житла або у відмові у приватизації житла. З огляду на вказане треті особи просили суд задовольнити позовні вимоги позивачів щодо визнання дій відповідача протиправними та визнати за позивачами право власності на квартиру у якої вони проживають. Законний представник неповнолітніх позивачів [PERSON] і [PERSON] та позивачка [PERSON] та у судове засідання не з`явилися, однак вона та її представник, посилаючись на впроваджені у країні заходи щодо запобіганню розповсюдження пандемії коронавірусу, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, а справу просили розглянути на підставі доказів, які були надані суду учасниками справи. Представник відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно, однак подав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі його представників. Треті особи до суду не з`явилися, однак у своїх поясненнях заявили клопотання про розгляд справи без їх участі на підставі наданих суду учасниками справи документах. З огляду на вказане суд вважає за можливе розглянути справи без участі сторін на підставі наданих учасниками справи доказів та міркувань. Вивчивши думку сторін та дослідивши надані учасниками справи докази суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню у повному обсязі в зв`язку з наступним: Суд вважає, що оскільки питання щодо визнання бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень нерозривно пов`язане з вимогою про визнання права власті на нерухоме майно, то ця справа повинна розглядатися у порядку цивільного провадження, Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2019р. по справі №420/1729/19 (а.с.49-50) та Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019р.(а.с.53-54) беззаперечно визначено, що ці правовідносини, які виникли між сторонами щодо приватизації житла повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства в зв`язку з чим суд не погоджується з думкою представників відповідача про те що, ця справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Крім того, представник Мінагрополітики по справі адміністративного судочинства №420/1729/19 надав відзив на апеляційну скаргу [PERSON] поданою нею на Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2019р. про відмову у відкритті провадження по справі. У цьому відзиві представник Мінагрополітики наголосив, що справа повинна розглядатися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства (а.с.51-52). Отже, суд доходить до висновку, що за предметною, інстаційною та територіальною підсудністю справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства Овідіопольським районним судом Одеської області, а дії представників відповідача є такими, що свідчать про зловживання ними своїми процесуальними правами. Судом встановлено, що спірний будинок [ADDRESS] (колишній гуртожиток з інвентарним №3124) є власністю держави, він знаходиться на зберіганні у Приватному акціонерному товаристві «Одеський коньячний завод» (надалі ПрАТ «ОКЗ») відповідно до договору зберігання укладеного за згодою відповідача між цим товариством та Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Одеській області (надалі РВ ФДМУ), а органом уповноваженим управляти цим будинком є Міністерство аграрної політики та продовольства України (надалі Мінагрополітики). Зазначене не заперечується Мінагрополітики та підтверджено: листами №10-05-05-04076 від 16.08.2017р. (а.с.22), №13-06-02362 від 21.05.2018р. (а.с.23-24) та 10-06-02359 від 04.06.2019р (а.с.25) РВ ФДМУ; листами ПрАТ «ОКЗ» №246 від 27.07.2017р.(а.с.26) та №286 від 11.10.2017р. (а.с.27); Договором зберігання укладеного за згодою Мінагрополітики 21.12.2015р. РВ ФДМ України в Одеській області та ПрАТ «ОКЗ» (а.с. 28-29), а також актом приймання-передачі від 21.12.2015р.(а/с.30). Крім того, Мінагрополітики надало свою згоду на продовження РВ ФДМУ дії укладеного з ПрАТ «ОКЗ» договору оренди строком на 10 років, що підтверджено листами РВ ФДМ №10.10.05609 від 21.11.2018р.(а.с.31); листом ПрАТ «ОКЗ» №38-б від 11.11.2015р.(а.с.32) та згодою Мінагрополітики України №37-27-4-15/8428 від 29.05.2015р. (а.с.33). За приписами ст. 137 ГК України власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади, які утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики. Згідно пунктів 62 та 63 Положення «Про Міністерство аграрної політики та продовольства України», яке затверджено Постановою кабінету міністрів України №1119 від 25.11.2015р., Мінагрополітики здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, а також здійснює інші повноваження, визначені законом. Таким чином, суд доходить до висновку, що Міністерство аграрної політики та продовольства України є тим самим суб`єктом влади, яке наділене правами щодо прийняття рішення про приватизацію або у відмові у приватизації житла. З технічного паспорту будинку [ADDRESS], виготовленого ПП « Южно-регіональний землевпорядний центр» (а.с.15-20), Акту дійсного користування приміщеннями №32/09-16 від 26.09.16 (а.с.21) та Акту №28 «Обстеження житлово-побутових депутатом» від 04.09.2017р.(а.с.14) вбачається, що [PERSON] та її родина проживає у квартині №2, яка складається з приміщень: літ. «а1» - прибудова 2-1 коридор 3,2 кв.м., 2-2 санвузол 5,6 кв.м.; літ. «а» - прибудова 2-3 коридор 7,3 кв.м.; 2-4 житлова 10,1 кв.м.; з літ. «А» - житловий будинок 2-5 житлова кімната 16,8 кв.м., загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., господарських будівель та споруд: літ. «В» - гараж, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Е» - альтанка, літ. «Ж» - навіс, літ. «З» - сарай, літ. «И» сарай, літ. «І» сарай, літ. «К» -сарай, що становить 1170/10000 частині вказаного житлового будинку визначеного у технічному паспорті під літ «А». Відповідно до ст.ст. 328, 345 ЦК України однією з підстав набуття фізичною особою права власності на майно є приватизація державного майна у порядку, встановленому законом. Порядок приватизації, тобто набуття права власності на державне майно, встановлений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно якого кожна особа має право на отримання у власність займане ним жиле приміщення з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 1 цього Закону під приватизацією державного житлового фонду розуміється відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. З метою набуття права власності на житло в порядку приватизації, [PERSON] разом з іншими мешканцями будинку декілька разів зверталася до відповідача, як до органу приватизації із заявами про приватизацію займаного нами державного житла, що підтверджено заявою [PERSON] про приватизацію від 30.09.2017р.(а.с.35); заявою адвоката №213 від 14.12.2017р.(а.с.36-39) та повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення (а.с.40). Посадові особи Мінагрполітики, замість прийняття рішення щодо приватизації житла, надали заявниці відповідь через 4 місяці і лише після нагадування, тобто з порушенням строків, передбачених законодавством, яке регулює правові відношення щодо звернень громадян. Вказане підтверджено листом адвоката №213 від 01.03.2018р. (а.с.41) та листом Мінагрополітики №37-27-15/10530 від 02.04.2018р. (а.с.42). Надана відповідь є неконкретною та не містить відомостей за яких посадові особи відмовились прийняти рішення щодо приватизації або відмови у приватизації житла, а також вона не містить роз`яснень хто конкретно повинен прийняти таке рішення та у якому порядку воно має відбутися приватизація за умови, що ніхто крім Мінагрополітики не має права розпоряджатися цим майном. Отримавши від Міністерства аграрної політики відповідь за №37-27-15/10530 від 02.04.2018р. (а.с.42), позивачка [PERSON] звернулася до ПрАТ «ОКЗ», Великодолинської селищної Ради, РВ ФДМ України в Одеській області та Овідіопольської районної Ради Одеської області з метою з`ясування хто з цих органів влади та юридичних осіб буде виступати в якості органу приватизації та приймати рішення про надання їй та її дітям у власність займане ними житло в порядку приватизації. ПрАТ «ОКЗ» відповіло, що товариству нерухоме майно передано лише для зберігання і воно не наділене правами, щодо розпорядження цим майном (а.с.43); Великодолинська селищна Рада Овідіопольського району Одеської області повідомила, що вона не є органом приватизації, оскільки ніяких будинків по вул. Транспортної на балансі сільради не перебуває (а.с. 44), Овідіопольська районна Рада Одеської області надіслала листа Н-23 від 21.11.2018р. (а.с.45) у якому відповіла, що вона не має підстав приймати рішення про приватизацію оскільки це майно не являється у власністю районної Ради. У той же час, працівники Мінагрополітики достовірно знаючи, що керівники цього Міністерства повинні вирішувати питання щодо приватизації, на запит адвоката направили відповідь «Щодо приватизації житла» №37-27-15/19130 від 31.07.2018р. (а.с.46), яким рекомендувало всі питання з приватизації вирішувати з ПрАТ «ОКЗ» на зберіганні якого знаходиться житло. Аналогічна відповідь за №37-27-16/1530 від 13.06.2018р. (а.с.47) була направлена і позивачці. Таким чином, замість прийняття рішення з приватизації працівники Мінагрополітики свідомо ввели позивачку у оману відносно суб`єкта, який повинний вирішувати питання приватизації та змусили її докладати додаткових та зайвих зусиль, щодо вирішення цього питання , що, в решті решт, спонукало її 30.07.2019р. звернутися до суду з позовною заявою . Статтею 3 Конституції України наголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване ст. 34 Конституції України відрегульоване Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації" якими визначені принципи інформаційних відносин, а саме: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Відповідно до Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення, які відповідно до статті 20 цього Закону розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. При цьому рішення про відмову в розгляді звернення доводиться до відома громадянина в письмовій формі з викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Посадові особи Мінагрпополітики рішення про приватизацію або відмову у приватизації не прийняли, відповіді надані [PERSON] з пропуском термінів на їх надання без викладення мотивів не прийняття будь якого рішення з питання приватизації, а також без роз`яснення порядку оскарження їх дій або бездіяльності. Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту особистого майнового права чи інтересу є визнання незаконним бездіяльність органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб протиправними, а також визнання права. Отже, суд доходить до висновку, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо неприйняття рішення про приватизацію державного житла та ненадання позивачці вичерпної відповіді з питання приватизації є протиправною, а обраний нею спосіб захисту своїх прав відповідає законодавству. Відповідач наголосив, що орендне підприємство «Одеський коньячний завод» включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», а тому, згідно ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», квартира на яку претендують позивачі не може бути відчужена і що відносно неї не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд не погоджується з цією думкою відповідача, оскільки відповідно до п.9 ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», обмеження щодо заборони відчуження не поширюються на рішення органів управління господарських товариств, Фонду державного майна України або уповноважених органів управління про передачу об`єктів соціальної сфери, гуртожитків та об`єктів незавершеного капітального будівництва у комунальну власність та на відчуження житла шляхом приватизації. Крім того, згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Оскільки квартира у якої мешкають позивачі підлягає приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то вона може бути відчужена. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» є спеціальним Законом, яким врегульовані відносини між державою та громадянами, щодо безоплатного отримання житла у власність, він ніяких обмежень щодо приватизації житла, пов`язаних з орендою державного майна не містить, а органи приватизації не мають права відмовляти у приватизації житла мешканцям квартир та будинків. Позивачкою заявлені вимоги щодо відшкодування судового збору разом із комісійним збором банку у загальному розмірі 2950,77 гривень, які підтверджені оригіналами доданих до позову квитанціями. Крім того, позивачка просила стягнути на її користь витрати пов`язані з наданням їй правової допомоги в розмірі 30000,00 гривен. Однак від представника позивачки поступив розрахунок суми гонорару з якого вбачається, що позивачка фактично понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень і саме цю суму повинно бути відшкодовано. Оплата гонорару у вказаному розмірі підтверджений квитанцією до приходного касового ордеру №54 від 11.07.2020р. За приписами ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та надання правничої допомоги підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог. Так як позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то суд вважає за можливе задовольнити цю вимогу позивачки у повному обсягу в сумі 15000,00 гривен.. З огляду на викладене,

Outcome: approved