Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

ПАТ комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 480 грн. 88 коп. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.08.2006 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] укладено кредитний договір №DNН4КР84430300, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3185 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% річних на суму залишку боргу за кредитом, з кінцевим терміном повернення 03.08.2007 року, однак відповідач не виконує зобов"язання по сплаті кредиту та відсотків за користування ним, має станом на 21.03.2014 року заборгованість по платежах: заборгованість за кредитом - 1160,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5894,02 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 11022,50 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 903,85 грн., всього загальна заборгованість за кредитним договором складає 19 480 грн. 88 коп., яку просить стягнути з відповідача та судові витрати. Представник позивача Попович С.М. письмовою заявою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що що дійсно 03.08.2006 року укладав кредитний договір з позивачем і отримував споживчий кредит, який частково сплатив до моменту відбування покарання в місцях позбавлення волі, після чого не мав можливості та коштів для виконання договірних зобов"язань, при цьому подав письмову заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно кредитного договору №DNН4КР84430300 від 03.08.2006 року ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як кредитор надав [PERSON] кредит у розмірі 3185 грн. за умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних на суму залишку боргу за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.08.2007 року. Згідно заяви позичальника від 03.08.2006 року [PERSON] визнав, що ознайомлений і згідний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, таким чином підтвердивши факт отримання від банку повної інформації про умови кредитування, погодивши, що дана заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), тарифами банку і Правилами надання банківських послуг, пам"яткою клієнта становить укладений ним із банком кредитний договір, про що свідчить його власноручний підпис. Відповідно до ст.ст.610,612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору №DNН4КР84430300 від 03.08.2006 року вбачається, що відповідач [PERSON] станом на 21.03.2014 року має загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 19 480 грн. 88 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 1160,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5894,02 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 11022,50 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 903,85 грн. Таким чином судом достовірно встановлено, що [PERSON] порушив зобов"язання щодо виконання умов договору, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, які передбачені договором, а тому позовні вимоги є обгрунтованими. Разом з тим, суд вважає за необхідне при вирішенні даного спору керуватись правовим висновком Верховного Суду України, що висловлений постановою від 20 листопада 2013 року у справі №6-126 цс13, відповідно до якого пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів" визначено, що у випадку, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або досудового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю, зокрема, забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Суд на підставі досліджених доказів вважає, що у даному випадку [PERSON] отримав саме споживчий кредит. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно ч.1 ст. 261 ЦК України. Відповідно до п. 5.5 Умов, які є невід'ємною частиною договору, сторони визначили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором, тривалістю 5 років (а.с. 8-11). З долученого до позовної заяви платіжного доручення про сплату судового збору, який сплачений 24.03.2014 року, позовної заяви, яка надійшла до суду 24.04.2014 року, вбачається, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовною заявою після 03 серпня 2012 року, тобто після спливу визначеного сторонами п"ятирічного строку позовної давності. Із заявою про поновлення зазначеного строку позивач не звертався. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 листопада 2012 року розглянув справу № 6-101 цс 12, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції. Згідно положень ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON] подав 12.06.2014 року заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, яка надійшла до суду 16.06.2014 року, тобто до винесення рішення по справі. Враховуючи те, що строк виконання кредитного договору минув 03 серпня 2007 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою поза межами п"ятирічного строку позовної давності, що встановлений договором, суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності у даному спорі, у зв"язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed