Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа інспекція з питань захисту прав споживачів в черкаській області про визнання договору недійсним та стягнення коштів та пені . Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно зі ст. 42 Конституції України: "Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачір ". Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, а також згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів. Крім того, відповідно до п. 6 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів": "Споживачі під час замовлення продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав". Так, 20.10.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення ПВХ конструкції. Відповідно до п.3.1. зазначеного договору: "Замовник зобов'язується оплатити вартість замовлення в сумі 7,957 тис. грн. В свою чергу в пункті 3.2. договору зазначено: після виконання п.3.1. (тобто після оплати усієї вартості замовлення) виконавець зобов'язується виготовити та доставити замовлення протягом 30 робочих днів. Позивач, як замовник, 20.10.2014 сплатив 2 300 грн. та 20.11.2014 року зробив відповідний платіж в сумі 5 670 грн., що разом становить 7 970 грн., що підтверджується товарними чеками, скріпленими особистою печаткою ФОП [PERSON] Позивач вважає, що свої зобов'язання відповідно до п.3.1. договору виконав в повному обсязі 20.11.2014 року , тому починаючи з 21.11.2014 року почався відлік 30 робочих днів для виконання зобов'язання ФОП [PERSON] Позивач вважає, що перед укладенням договору, а також під час його підписання його було введено в оману, а ФОП [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, яка законом визнається як нечесна. Ч. 2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту прав та інтересів осіб і ними в тому числі є: визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Тлумачення поняття омани (обман) наведено в ч.2 ст.230 ЦК України, якою передбачено що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, а також в п.6 ч. 2 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", яким встановлено: якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, яка необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору і вчинення правочину, така діяльність розцінюється як нечесна підприємницька практика і є такою, що вводить споживача в оману. Правочин, укладений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Пункт 14 ст.1 ЗУ "Про захист прав споживачів" дає поняття нечесної підприємницької діяльності: "Нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції". Відповідно до ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Статтею 21 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно п. 3 ч. 12 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, які явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача. Станом на 20.02.2015 року зобов'язання по виготовленню ПВХ конструкції ФОП [PERSON] не виконані, хоча 26.12.2014 та 26.01.2015 позивачем були одержані гарантійні листи, якими суб'єкт господарювання зобов'язувався провести відповідні монтажні роботи по встановленню метало пластикової конструкції, проте все це безрезультатно. Відповідно до ст. 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки. Згідно п.4.2. укладеного договору у випадку невиконання виконавцем пункту 3.2. останній зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості замовлення за кожен день прострочки. Враховуючи вищевикладене, останнім днем виконання зобов'язання ФОП [PERSON] було 31 грудня 2014 року. Так як станом на 20.02.2015 року зобов'язання за договором суб'єктом господарювання виконано не було, то строк прострочення виконання зобов'язання відповідно становить з 01.01.2015 р. по 20.02.2015 р., тобто 51 день. Для обрахування неустойки використана наступна формула (Коефіцієнт неустойки X суму боргу X кількість прострочених днів) : 100, тобто (0,01% х 7957 х 51) + 100 = 40 грн. 58 коп. Тому сума пені за 51 день прострочення становить 40 грн. 58 коп. Позивач договір між ним та відповідачем вважає несправедливим , а тому просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір від 20.10.2014 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] та зобов"язати відповідача повернути йому кошти в сумі 7 970 грн. та неустойку в сумі 40 грн.58 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнив свої позовні вимоги та просив позов задовольнити, з підстав, вказаних в позовній заяві, визнати недійсним договір від 20.10.2014 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] та стягнути з відповідача кошти в сумі 7 970 грн. та неустойку в сумі 40 грн.58 коп. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання повторно не з"явилася, про день слухання справи повідомлена, про причини неявки суду не повідомила. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази справи, в результаті повного, всебічного та об"єктивного їх дослідження , суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 20.10.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення ПВХ конструкції. Відповідно до п.3.1. договору передбачено, що замовник зобов'язузався оплатити вартість замовлення в сумі 7 957 грн. В пункті 3.2. договору зазначено: після виконання п.3.1. (тобто після оплати усієї вартості замовлення) виконавець зобов'язується виготовити та доставити замовлення протягом 30 робочих днів. Позивач, як замовник. 20.10.2014 року по товарному чеку без номера сплатив 2 300 грн. та по товарному чеку без номера 20.11.2014 року сплатив 5 670 грн., що разом становить 7 970 грн. Вказі товарні чеки сріблені підписом особи, що його склала та печаткою ФОП [PERSON] Суд вважає, що позивач свої зобов'язання по п.3.1. договору виконав в повному обсязі 20.11.2014 року , тому починаючи з 21.11.2014 року почався відлік 30 робочих днів для виконання зобов'язання ФОП [PERSON] Ч. 2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту прав та інтересів осіб і ними в тому числі є: визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Статтею 21 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно п. 3 ч. 12 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, які явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.1 ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. В п.1 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В ч.2 ст.651 ЦК України зазначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З обставин справи вбачається, що позивач розраховував на те, що відповідач встановить замовлену та оплачену ним ПВХ конструкцію. Станом на 20.02.2015 року зобов'язання по виготовленню ПВХ конструкції ФОП [PERSON] не виконані, хоча 26.12.2014 та 26.01.2015 позивачем були одержані гарантійні листи, якими суб'єкт господарювання зобов'язувався провести відповідні монтажні роботи по встановленню металопластикової конструкції. Однак на день постановлення рішення, умови договору відповідачем не виконані. Відповідно до ст. 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки. Згідно п.4.2. укладеного договору у випадку невиконання виконавцем пункту 3.2. останній зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості замовлення за кожен день прострочки. Враховуючи вищевикладене, останнім днем виконання зобов'язання ФОП [PERSON] було 31 грудня 2014 року. Так як станом на 20.02.2015 року зобов'язання за договором суб'єктом господарювання виконано не було, тому строк прострочення виконання зобов'язання відповідно становить з 01.01.2015 року по 20.02.2015 року , тобто 51 день. Суд погоджується з розрахунками позивача про те, що на його користь слід стягнути пеню в сумі 40 грн. 58 коп. Тому суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Що ж стосується судових витрат, то позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від оплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved