Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

04.11.2020 року позивач звернувся в суду з даним позовом до відповідача в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 14.09.2020 року № 46652. Позов мотивує тим, що 14.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. видано виконавчий напис про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 20 443,10 грн. за кредитним договором від 08.10.2007 року № 79/51/07-Ф, укладеним з ПрАТ «Комерціний Банк «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн. 23.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва, [PERSON], відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису, та 19.10.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його винесення. Зокрема, такий вчинено на підставі документів, які не передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172, в редакції, яка діяла на час його вчинення, з порушенням строку давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, окрім цього вважає, та нотаріус не переконався у безспірності грошової вимоги. На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити. 06.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Кохан А.В., не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Представник відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, без повідомлення причин, не подав відзив на позов причини неявки не повідомив. Треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва, [PERSON], у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, пояснень на позов не подали. У відповідності зі ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Тому розгляд справи проводиться у відсутність учасників справи. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача та третіх осіб. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 46652, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який є боржником за кредитним договором № 79/51/07-Ф від 08.10.2007 року укладеним з ПрАТ «КБ «Надра», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення права вимоги є ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс», заборгованості в розмірі 20 443,10 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500,00 грн. Стягнення коштів здійснюється за період з 06.05.2020 року по 06.05.2020 року. 23.09.2020 року за заявою ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва, [PERSON], відкрито виконавче провадження № 63108506 щодо виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 20 943,10 грн., 2094,31 грн. виконавчого збору та 2094,31 грн. винагороди приватного виконавця. 19.10.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 ЗУ "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна,нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частиною 1 статті 88 ЗУ "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (далі-Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку). Пунктом 3.5 глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999. Отже, виходячи із наведених норм та враховуючи обставини справи, спірними є два питання: чи вчинено спірний виконавчий напис в межах трирічного строку з дня виникнення права вимоги у стягувача, та чи підтверджували надані нотаріусу документи безспірність вимог до позивача. Пунктом 3.1 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, зокрема, що з дня права вимоги минуло не більше трьох років, та п. 3.4 Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Тобто, наведений трирічний строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника, яке виникає у стягувача з моменту невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений строк. Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 910/3033/17. Умовами кредитного договору укладеного між ВАТ «КБ «Надра» № 79/51/07-Ф від 08.10.2007 року передбачено, що кредит повинен бути повернутий відповідачем до 08.10.2010 року. Відтак днем виникнення права вимоги у відповідача є 09.10.2010 року, оскільки саме з цієї дати за позивачем почала обліковуватися заборгованість за кредитом. Враховуючи викладене, станом на 14.09.2020 року - час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, сплинув трирічний строк визначений ч.1 ст.88 ЗУ «Про натаріат». Окрім цього не підлягають застосуванню положення п.6 кредитного договору про збільшення строку позовної давності до 10 років, оскільки згідно правового висновку Великої Палати Верховного суду у справі № 916/3006/17 від 02 липня 2019 року, строк позовної давності не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Окрім зазначеного, з тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-89 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» до зазначеного Переліку внесена зміни, та доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Суд приймає до уваги також положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі N 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved