Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , Будинковий комітет «Комунальник» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття житлового приміщення. Позивач мотивує свої вимоги тим, що він згідно договору найму житла № 40 ордеру № 40 від 06.12.2007 року та технічного паспорта інвентаризаційної справи 15-60, є наймачем житлового приміщення № 3, будинку [ADDRESS] . Починаючи з травня місяця 2016 року в одній із кімнат його житлового приміщення постійно ллється вода зі стелі. Позивач зазначає, що одразу після виявлення протікання води він звернувся до в.о. голови будинкового комітету Жабур Т.Ю., оскільки саме вона користується санвузлом який знаходиться над його жилою кімнатою. Однак остання відмовилася усунути неполадки водопостачання до вказаного санвузла. 16.08.2016 року він звернувся до Ужгородського відділу поліції з письмовою заявою та того ж дня нарядом патрульної поліції був зафіксований факт залиття житлового приміщення позивача. У зв`язку з тим, що [PERSON] не відреагувала щодо усунення неполадок водопостачання у санвузлі другого поверху позивачем було прийнято рішення щодо перекриття аварійного крану водопостачання до санвузла. Позивач зазначає у позовній заяві, що згідно висновку Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 24.08.2016 року встановлено, що залиття приміщення сталося з причин неполадки водопостачання до одного із санвузлів ( першого), що розташований на другому поверсі будинку. В результаті залиття позивачу спричинена матеріальна шкода в розмірі 16448,73 грн., яка підтверджується висновком експертного дослідження від 23.08.2016р., згідно якого вартість завданої матеріальної шкоди становила 16448,73 грн. Оскільки відповідач [PERSON] у добровільному порядку не бажає відшкодувати завдану матеріальну шкоду завдану залиттям приміщення , позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. В ході розгляду справи, 16 червня 2017 р. позивач, подав до суду заяву про заміну процесуального статусу Будинкового комітету «Комунальник» з третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на співвідповідача у даній справі та просив стягнути завдану матеріальну шкоду завдану залиттям приміщення в сумі 16448,73 грн. в солідарному порядку з [PERSON] та Будинковий комітет «Комунальник» на його користь. Заява мотивована тим, що приміщення з якого відбулося залиття житлового приміщення відноситься до території загального користування. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.06.2017 року проведено заміну процесуального статусу Будинкового комітету «Комунальник» з третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на співвідповідача у даній справі . В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та Будинковий комітет «Комунальник» на користь позивача завдану матеріальну шкоду завдану залиттям приміщення в сумі 16448,73 грн. Вказав на те, що в акті обстеження житлових та нежитлових приміщень гуртожитку по [ADDRESS] зафіксовано факт залиття приміщення позивача та зазначено причину залиття приміщення позивача, а а саме витоки на мережах водопостачання та водовідведення на розводці. Наголосив на тому, що над приміщенням позивача розташоване приміщення в якому розміщені санвузли, яке відноситься до загального користування. Будинковий комітет «Комунальник» несе відповідальність за внутрішню будинкову мережу водопостачання та водовідведення, залиття відбулось на території загального користування. Вважає, що наявна вина у залитті приміщення позивача і юридичної особи БК «Комунальник», і директора [PERSON] . Вказав, що [PERSON] була присуьня при ліквідації наслідків залиття приміщення, вона має ключи від санвузла і користується приміщенням на другому поверсі , де розміщені санвузли. В наступне судове засідання, після оголошеної в судовому засіданні перерви представеик позивача і позивач не зявились. Від представника позивача надийшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та БК «Комунальник» - Стецяк Т. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема зазначила, що позивачу було надано дозвіл на реконструкцію приміщення № 10 тобто одного з 6-ти займаних приміщень за договором найму приміщення. В цьому приміщенні поз. 10 відсутні комунікації загального користування, тому рішення не порушує прав інших мешканців гуртожитку. На підставі рішення виконкому позивач 19.03.2008 р. отримав дозвіл на виконання будівельних робіт № 125, за яким йому дозволена реконструкція приміщення № 10 з влаштуванням входу з вулиці. Позивач самовільно, без належного рішення виконкому та без дозволу на реконструкцію, здійснив реконструкцію не тільки приміщення 10, а і приміщень 11, 12, 13, 14, 15, 16 та самовільно спорудив перегородку в коридорі загального користування , відгородивши займані приміщення від іншої частини коридору гуртожитку. Даною реконструкцією та облаштуванням перегородки в коридорі загального користування він обмежив всіх інших мешканців 1-го поверху гуртожитку у доступі до водопровідної мережі та каналізації. Вазала на те, що 10.03.2015 року власником будівлі гуртожитку стала Ужгородська міська рада , а в квітні передала гуртожиток на баланс БК «Комунальник». Вказує на те, що у позивача відсутнє право на користування приміщеннями гуртожитку. Представник відповідача вказала на те, що позивач за власний кошт, без дозволу власника гуртожитку самовільно переобладнав мережі водопостачання та водовідведення, зокрема на другому поверсі окремою трубою зєднав каналізацію між кімнатами, що розташовані над приміщеннями 11 та 13, які до того мали окремі труби вниз. Саме внаслідок цього зєднання на стику між каналізаційною трубою та унітазами, що розташовані на другому поверсі над приміщенням 13 , стався витік каналізаційних стоків, який залив приміщення позивача. [PERSON] проживає в кімнаті 16 на другому поверсі , де немає ні води, ні каналізації, та користується з іншими двома сімями туалетом, з приміщення якого не було протікань в кімнату позивача. Таким чином вважає, що [PERSON] та БК «Комунальник» жодним чином не порушували прав позивача. Просила суд відмовити у позові. Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає в житловому приміщенні № 8 , будинку [ADDRESS] . Ій відомо, що позивач [PERSON] або [PERSON] проводили ремонт, все " замуровали". Позивач пише на них скарги, що з їх вини у нього відбулось залиття приміщення. Приходила комісія, яка провела обстеження причин залиття. Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає в житловому приміщенні №25 , будинку [ADDRESS] . [PERSON] у період 2012 - 2013 роки за власні кошти проводив ремонт, та на другому поверсі " замурував стьоки". Після ремонту прийшов зі скаргами, щодо залиття квартири. Вказала, що приходила комісія, яка провела обстеження причин залиття і визначила, що будівельники позивача не вірно зробили ремонт. Позивач проживає на першому поверсі, а над ним знаходиться приміщення загального користування, де розміщені санвузли. За рахунок БК «Комунальник» проведено ремонт у приміщенні де розміщені санвузли. Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає в житловому приміщенні № 2 , будинку [ADDRESS] . Позивач вселився у приміщення будинку, найняв бригаду будівельників і робив реконструкцію приміщення. Позивач має квартиру на першому поверс, а над ним знаходиться приміщення загального користування, де розміщені санвузли. Ій відомо, що позивач спорудив перегородку, убрав труби, робив на другому поверсі гідроізоляцію, після чого відбулось залиття його приміщення. Після залиття приміщення позивача , за рахунок БК «Комунальник» проведено ремонт у приміщенні де розміщені санвузли. 18.10.2016 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи. 24.01.2017 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано клопотання про долучення доказів. 16.06.2017 року позивачем подано через канцелярію суду заяву про заміну третьої особи на співвідповідача. 08.09.2017 року представник позивача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. 08.09.2017 року представник відповідача через канцелярію суду подала заяву про відкладення розгляду справи. 06.11.2017 року представник відповідача подала до суду заяву про виклик та допит свідків. 05.12.2017 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності; 06.12.2017 року представник відповідача подала до суду заперечення на позовну заяву та клопотання про виклик та допит свідків. 17.10.2019 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності; 18.06.2020 року представник відповідачів подала до суду заяву про відкладення розгляду справи. 19.06.2020 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності; 15.09.2020 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 07.10.2016 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду, відкрито провадження по справі № 308/9787/16-ц та призначено справу до судового розгляду. 16.06.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду проведено заміну процесуального статусу Будинкового комітету «Комунальник» з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на співвідповідача у справі № 308/9787/16-ц . Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідачів, покази свідків, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено , що позивач [PERSON] згідно договору найму житлового приміщення в гуртожитку № 40 від 06.12.2007 року укладеного між Обласним КП " Будинкоуправління адмінбудівель" та [PERSON] , отримав в строкове платне користування житлове приміщення , розміщене на 1-му поверсі в гуртожитку за адресою [ADDRESS] ( поз. 10,11,12,13,15, 16) загальною площею 68,10 кв.м., згідно план-схеми розміщення кімнат, яка додається до договору . Як встановлено судом, позивачу [PERSON] на підставі договору про найм житлового приміщення видано ордер № 40 на право зайняття житлового приміщення в гуртожитку по [ADDRESS], 1 поверх , кімнати № 10,11,12,13,15,16 загальною площею 68,10 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26.12.07 року №484 [PERSON] дозволено провести реконструкцію житлових приміщень №10 в гуртожитку по [ADDRESS] з влаштуванням входу з вулиці за згодою власника та отримано Дозвіл на виконання будівельних робіт №125 від 19.03.2008 року, копії яких долучено до матеріалів справи. [PERSON] як наймачем було проведено повну реконструкцію житлових приміщень під квартиру. Після виготовлення технічної документації нумерація вказаної квартири змінилася з № 10 на №3 будинку [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.03.2015 року, гуртожиток літ. А за адресою : [ADDRESS] належить на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради. Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 141 від 29.04.2015 р. затверджено акт приймання-передачі гуртожитку в [ADDRESS] в оперативне управління будинкового комітету «Комунальник». Частиною 2 цього рішення вирішено: зняти вказану будівлю з балансу департаменту міського господарства. Однією з підстав ухвалення такого рішення було рішення ХХУІІ сесії Ужгородської міської ради УІ скликання № 1684 від 09.04.15 р. «Про передачу гуртожитку в оперативне управління та дозвіл на приватизацію». Як встановлено судом, житлове приміщення № 3 будинку [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та членам його сімї на праві приватної спільної сумісної власності , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.06.2020 року видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 222 від 11.06.2020 року. Як встановлено судом в 2016р. відбулося залиття житлового приміщення позивача [PERSON] 10 листопада 2016р. комісією у складі : начальника відділу державного аохітектурно- будівельного контролю Зотової О.С., начальника відділу експлуатації житлового фонду та інженерних мереж Департаменту міського господарства Куберка М.Ю.; головного спеціаліста відділу експлуатації житлового фонду та інженерних мереж Департаменту міського господарства Кайди Л.О. ; інженера виробничо- технічного відділу КП " Водоканал м. Ужгород" Ганича А.А. , голови БК «Комунальник» - Швайки Г.М., заступника голови БК «Комунальник» - Жабур Т.Ю., мешканки житлового приміщення № 4 - [PERSON] , представника мешканця житлового приміщення № 3 [PERSON] - [PERSON] було проведено обстеження житлових та нежитлових приміщень гуртожитку по [ADDRESS] на предмет залиття приміщення позивача , за наслідками якого складено акт, згідно якого залиття у житловій кімнаті поз 16 сталося через " можливими причинами залиття можуть бути скриті витоки на мережах водопостачання та водовідведення ( на розводці) або порушення мешканцями 2-го поверху правил користування сантехнічними приладами ". В результаті залиття у житловій кімнаті поз 16 на стелі вявлено сліди залиття, відпадена чстина підвісної стелі та знята люстра. Даний акт був затверджений застуником міського голови О. Габор . Причиною залиття приміщення позивача визначено : " можливими причинами залиття можуть бути скриті витоки на мережах водопостачання та водовідведення ( на розводці) або порушення мешканцями 2-го поверху правил користування сантехнічними приладами ". В акті зазначено, що над кімнатою позивача розташовані санвузли загального користування мешканців другого поверху. Ці обставини свідчать про те, що однозначно причина залиття приміщення позивача не встановлена, а наведені тільки можливі причини залиття. Разом з тим, мережа водопостачання та водовідведення у приміщенні загального користування будинку є власністю будинкового комітету «Комунальник», на якого покладається обов`язок забезпечити цілісність та безпечне функціонування вказаних мереж. Таким чином, винність відповідача будинкового комітету «Комунальник» в оперативному управлінні якого перебуває гуртожиток , в якому сталося протікання , внаслідок чого відбулось залиття приміщення позивача, на переконання суду повністю доведено в суді і не викликає сумніву. Позивачем до суду надано висновок експертного дослідження від 23.08.2016р., про визначення розміру завданої матеріальної шкоди. З вказаного доказу вбачається, що розмір матеріальних збитків, заподіяних позивачу, внаслідок залиття приміщення в гуртожитку на 1-му поверсі становить 16 448 ,73 грн. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні положення щодо відшкодування шкоди, встановлені у параграфі 1 глави 82 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під шкодою розуміють наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого внаслідок порушення його права або блага ( порушення права власності та інших речових прав, наслідки, що настають внаслідок ушкодження здоров`я та інше), а також фізичні та моральні переживання, інші негативні наслідки. Відповідно до положень ст.1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. За частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідальність за заподіяну протиправною поведінкою шкоду виникає при наявності вини особи, що заподіялашкоду, крім випадків, прямо передбачених законом. Вина заподіювача шкоди, що підлягає відшкодуванню за правилами глави 82 ЦК України передбачається ( презюмується ). Таким чином, в силу встановленої законом презумпції вини заподіювача шкоди, на нього покладається обов`язок доведення своєї невинуватості. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18). Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідач БК «Комунальник», не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті приміщення позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідност. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач надав беззаперечні докази завдання йому шкоди, протиправності дій відповідача БК «Комунальник», причинного зв`язку між цими діями та завданням шкоди, а відповідач БК «Комунальник», не надав жодних доказів на спростування його вини у завданні шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування шкоди з БК «Комунальник». Що стосується позовних вимог про стягнення з БК «Комунальник» та [PERSON] в солідарному порядку завданої майнової шкоди на користь позивача , суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження заподіяної позивачу шкоди внаслідок залиття житлового приміщення з вини відповідача [PERSON] не надано до суду та нездобуто їх в ході розгляду справи, а відтак у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити з мотивів безпідставності та недоведеності. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач надав беззаперечні докази завдання йому шкоди, протиправності дій відповідача БК «Комунальник», причинного зв`язку між цими діями та завданням шкоди, а відповідач не надав жодних доказів на спростування його вини у завданні шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування шкоди з БК «Комунальник». Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між і ншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial