Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, збільшивши обсяг позовних вимог в ході судового розгляду, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 1818 грн. 47 коп., заборгованість по виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01.12.2014 року по 30.11.2015 року у розмірі 1143 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 30 листопада 2015 року по 30 березня 2017 року в сумі 23157 гривень 90 коп. В обґрунтування позову позивач вказував, що він 01.12.2014 року був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство "Тритон" на посаду інженера конструктора 3 категорії з посадовим окладом 1218 грн. 30.11.2015 було звільнено з займаної посади згідно п.1 ст.36 Кодексу Законів про Працю України, відповідачем на день звільнення та по теперішній час, не виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01.12.2014 року по 30.11.2015 року, у звязку з чим утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням компенсації збитків за час невиплаченої плати, компенсації за затримку з виплати заробітної плати. Розмір невиплачених сум індексації грошових доходів за вказаний період складає 1818,47 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення у пресі - газеті "Урядовий кур'єр" . Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно записів, які містяться у трудовій книжці [PERSON], останній 01.12.2014 року прийнятий на посаду інженера-конструктора 3 категорії, відповідно Наказу №22 від 30.11.2015 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство "Тритон", та звільнений з зазначеної посади 30.11.2015 року на підставі Наказу №22 від 30.11.2015 року. Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.\~\~ Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Стороною відповідача, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються залежні від нього заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобовязання, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні [PERSON] з підприємства не проведений з вини роботодавця. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат,\~\~що\~\~обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з 30.11.2015 року (день звільнення) по 30.03.2017 року за розрахунком позивача становить: (47,65 грн. (середній заробіток за робочий день) х 486 днів = 23157 гривні 90 копійки. Суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок сум є вірним,оскільки іншого розрахунку відповідачем по справі на надано. Судом вживалися заходи для виклику відповідача та надання останнім відомостей щодо нарахування та виплати ним заробітної плати, але будь-які відомості від відповідача на спростування доводів позивача суду не надано. Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формуваньТовариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство "Тритон" не перебуває в процесі припинення. Підтвердженням того, що [PERSON] отримував заробітну плату у розмірі зазначеному позвачем, є інформація надана Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство "Тритон" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1143 гривні 00 копійок за період з 01.12.1014 року по 30.11.2015 року; середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум за період з 30.11.2015 року по 30.03.2017 року в розмірі 23157 гривні 90 копійки з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство "Тритон" на користь держави судовий збір в розмір 640 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved