Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Представник позивача ПАТ «СЕБ Банк» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в сумі 5882067.65 грн. у зв»язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов»язань по укладеному між сторонами договору. В ході розгляду справи, представником позивача було подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просив замінити сторону позивача на ПАТ «ФІДОБАНК», а потім на ТОВ "ГЛОБАЛ ФІНАНС" та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по невиконаним зобов»язанням в розмірі 7185968, 08 грн. Крім того, в ході розгляду справи, відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, яка прийнята до спільного розгляду, в якій вона просила визнати кредитний договір № П_493/23_08 від 21.04.2008 р., укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» / правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», а потім ТОВ "Глобал ФІНАНС"/ та [PERSON]- недійсним., оскільки на її думку даний договір укладений з порушенням валютного законодавства. При цьому, [PERSON] вважає кредитний договір від 21.04.2008 № П_493/23_08 є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства та підлягає визнанню недійсними з наступних підстав: Відповідно до вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи,спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину г недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою. п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Приписами ст. 6 ЦК України визначено, що сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням 'вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. П. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. №168. передбачено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банк зобов'язаний під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання за цим договором несе споживач. Про роз'яснення позичальникові інформації про можливі валютні ризики перед укладанням договору йдеться і в ст..11 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.16 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій,що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність),що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням не чесної підприємницької практики, є недійсними. При зверненні до Банку із заявою про надання кредиту Банк було повідомлено на які цілі та в якій валюті Позичальнику потрібно кредитні кошти (споживчий кредит був необхідний для поточних потреб, проведення ремонту належного мені нерухомого майна, кредитні кошти будуть використані в національній валюті України). Але Банк, запевняючи позичальника, що кредитний договір в іноземній валюті більш вигідний, ніж гривневий. надав кошти саме в іноземній валюті. Таким чином, Банк використовуючи у спірному договорі валюту платежу - долар США за фактичною потреби Позичальника у гривнях переклав свої фінансові ризики при запозиченні ним валюти на зовнішньому ринку на особу. Після значного зростання курсу долару вартість споживчого кредиту значно зросла. Дана обставина порушила п.3.8 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" та Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п.12 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо після укладення договору стане очевидним,що роботи (послуги),зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача,виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости,ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій збоку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. При укладенні спірного кредитного договору Банк розумів неминучість конвертації особою отриманої в нього валюти в гривню, бо іншим чином не представлялося можливим законно використати кредитні кошти за їх цільовим призначенням (оплата послуг з ремонтних робіт та інше), яке є одним із суттєвих та важливих умов кредитного договору, невиконання яких тягне за собою настання правових наслідків - розірвання договору, одностороння відмова. [PERSON] вважає, що в даному випадку Банк, як агент валютного контролю, не мав права, на думку [PERSON], згідно з п. 2 ст. 13 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993, надавати особі (Позичальнику) кредит в іноземній валюті для здійснення згаданої вище операції. Тому Банк, як сторона договору, знаючи про це ще на стадії переговорів про укладання кредитного договору мав здійснити свої обов'язки агента валютного контролю та відмовитися від його укладання. Більше того як агент валютного контролю він мав би попередити особу (Позичальника) про незаконність вказаних вище дій з іноземною валютою для запобігання їх в майбутньому. Натомісгь, Банк підписав незаконний договір, та видав особі (Позичальнику) кредитні гроші в іноземній валюті, провокуючи на порушення підпункту "г" пункту 4 ст. 5 Декрету. Більш того, право Банку надавати кредити в іноземній валюті не звільняє його від обов'язків агента валютного контролю, передбачених ч.2 ст. 13 згаданого вище Декрету. Навпаки, застосування цього права всупереч вищенаведеним обов'язкам було б, з боку Банку, зловживанням правом, яке, відповідно до ч.3 ст. 13 ЦК України, не допускається. Умовами спірного кредитного договору була передбачена єдина фінансова операція, яку [PERSON] мала здійснити: отримати через банківську установу іноземну валюту для здійснення розрахунків на території України з резидентами України без наявності будь- яких ліцензій НБУ. Це свідчить про те, що договір в його теперішньому вигляді, укладений з метою порушення валютного законодавства. З умов кредитного договору № П 493/23_08від 21.04.2008вбачається. що кредитні кошти мали бути використані позичальником для споживчих цілей, тобто для розрахунку з резидентами України. Згідно ст. З Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993, національна валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України. Отже, видаючи кредит позивачу для придбання нерухомого майна та оплати послуг з ремонтних робіт. Відповідач усвідомлював, що він бере на себе зобов"язання задовольнити потребу Позивача, а саме в Національній валюті України - гривні. Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За приписами ст. 35 Закону України "Про Національний банк України" гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, на думку [PERSON], єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Одночасно, як зазначено вище, сторонам у договорі надано право при визначенні розміру грошових зобов'язань в гривні вказати еквівалент в іноземній валюті. У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіціальним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу. Проте навіть у такому разі грошове зобов'язання виражається в договорі в національній валюті України - гривні, що повністю відповідає імперативним приписам ч. 1 ст. 524 ЦК України. [PERSON] вважає, що, враховуючи викладене, актами діючого законодавства встановлений вичерпний перелік випадків, коли зобов'язання між сторонами може бути виражене в іноземній валюті та підлягає виконанню в валюті, відмінній від гривні України. Такими випадками є визначення ціни в іноземній валюті у зовнішньоекономічному договорі (контракті) та, як наслідок, його виконання в іноземній валюті, а також наявність у конкретного суб'єкта господарських відносин виключного права на проведення розрахунків в іноземній валюті у разі дотримання вимог, прямо передбачених законодавством. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала, проти зустрічної позовної заяви заперечувала, подані в ході розгляду справи письмові пояснення та заперечення підтримала. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти первісного позову заперечував, з підстав, визначених у запереченнях на позов, зустрічні позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши матеріали справи, які містять надані сторонами докази, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню,а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та сторонами не заперечено, що що між [PERSON]та Акціонерним Банком «Факторіал-Банк», правонаступником АБ «Факторіал-Банк» та ВАТ «СЕБ Банк» є ПуАТ «СЕБ Банк» 21 квітня 2008 року укладено Кредитний договір № П_493/23_08 із змінами та доповненнями, згідно з п. 1.1 цього Кредитного договору кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в 730000,00 (сімсот тридцять тисяч доларів США 00 центів), зі сплатою за користування кредитними коштами-12,5% (дванадцять цілих п'ять десятих) річних на строк до 20 квітня 2018 року та сплатою за користування Кредитом відсотків річних у порядку, визначеному п.п. 2.1.- 2.8. Договору./ а.с. 25-60/ Відповідно до п. 3.3.5. Кредитного договору, погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами здійснюється у строки та порядку відповідно до Додатка №1 (із змінами та доповненнями) до Кредитного договору. На теперішній час відповідачем не виконані зобов'язання, щодо погашення суми Кредиту та сплати процентів. В порушення п.3.3.5 Кредитного договору, відповідачем не виконуються умови щодо щомісячної сплати Кредитодавцю грошових коштів у сумі відповідно до Графіку погашення. Згідно пункту 4.3. Кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань, визначених п.п. 3.3.1. - 3.3.10 Кредитного договру, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладається договір забезпечення виконання зобов'язань за Кредитом, умов договорів, визначених п. 1.3. цього Договору , протягом більше 30 (тридцяти) днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня, погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором, дія Договору припиняється. Умовами Кредитного договору передбачена відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань. Так, п. 4.2. Договору передбачено, що в разі порушення Боржником строків повернення Кредиту, сплати процентів або комісійної винагороди, Боржник сплачує Кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення у виконанні зобов'язань. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що у разі порушення Боржником умов п.п. 3.3.4, 3.3.5, протягом 30 днів поспіль, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно Боржник зобов"язаний погасити кредит та сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховану пеню. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено Іпотечний договір, посвідчений 21 квітня 2008 року, [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 507, та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 21 квітня 2008 року, [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим №509 предметом яких є нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 1810,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу на підставі договору купівлі -продажу №3898-В-С, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20.11.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №3354 та Акту прийому - передачі №3898-В-С від 21.12.2007 року, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.03.2008 року, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2008 року, за № 18097234, реєстраційний №7768723. номер запису 5415 в книзі 1./ а.с.64- 68, 69-70 На теперішній час істотні умови Кредитного договору Боржником порушені, а саме- відповідачем не сплачується заборгованість за тілом кредиту та процентам за його користування. [PERSON] була сповіщена про невиконання забов"язань за Кредитним договором листами-вимогами № 2-3-3-11746 від 09.07.2010р. та № 2-3-2-1-638 від 19.04.2011р., у яких їй пропонувалося погасити заборгованість за договором кредиту, також у листі Боржник був сповіщений про намір Кредитора звернутись для захисту своїх інтересів до суду./ а.с. 9-17/. 07.06.2012 року на підставі рішення Загальних зборів акціонерів (Протокол №60) найменування публічного акціонерного банку «СЕБ Банк» було змінено на найменування Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків Публічного акціонер-товариства «СЕБ Банк», відкритого акціонерного товариства «СЕБ Банк», акціонерного банку «АЖІО» та Акціонерного Банку «Факторіал-Банк» а.с. 139-144/ Станом на 04 жовтня 2012 року заборгованість за Договором кредиту складає 7185968 гривень (Сім мільйонів сто вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім гривень 08 копійок заборгованості в гривні - 250991,50 гривня (Двісті п'ятдесят тисяч дев'ятсот дев'яносто одна копійок) та в доларах США - 867631,25 долар США (Вісімсот шістдесят сім тисяч шістсот один долар США 25 центів) або еквівалент в національній валюті по курсу НБУ (7,993) 693 гривень (Шість мільйонів дев'ятсот тридцять чотири тисячі дев'ятсот сімдесят шість гри копійок), в тому числі: -Прострочені нараховані проценти: 156791,84 долар США (Сто п'ятдесят шість тисяч сімсот дев'яносто один доларів США 84 цента) або 1253237,18 гривень (Один мільйон двісті п'ятдесят три тисячі двісті тридцять сім гривень 18 копійок) по курсу НБУ (7.993 ); - нараховані проценти за період з 21.09.2012 року по 03.10.2012 року включно: 3092,24 США (Три тисячі дев'яносто два долара США 24 цента) або 24716,27 гривень (Двадцять чотири тисячі сімсот шістнадцять гривень 27 копійок) по курсу НБУ (7,993); - Пеня за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів і комісії, розрахована за період з 22.02.2011 р. по 03.10.2012 р. включно: 250991,50 гривня (Двісті п'ятдесят тисяч дев'ятсот дев'яносто одна гривня 50 копійок - Борг за несплаченою (простроченою) частиною кредиту по договору станом на 04.10.2012 р. 99317,75 доларів США (Дев'яносто дев'ять тисяч триста сімнадцять доларів США 75 центів або 793846,78 гривень (Сімсот дев'яносто три тисячі вісімсот сорок шість гривень 78 копійок курсу НБУ (7,993). - Залишок строкової заборгованості станом на 04.10.2012 р. - 608429,42 доларів (Шістсот вісім тисяч чотириста двадцять дев'ять доларів США 42 цента) або 4863176,35 гривень (Чотири мільйона вісімсот шістдесят три тисячі сто сімдесят шість гривень 35 копійок) по курсу НБУ (7,993). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи, що відповідач не виконує умови договору, чим порушує вимоги ст. 1049 ЦК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наданими суду належними доказами, доведеними, отже такими, що піддягають задоволенню. Стосовно зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: - Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Суд вважає, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам, що передбачені главою 71 ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», іншими нормативними документами, що регламентують надання банками кредитів. -Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Суд вважає, що особа, яка вчинила правочин з боку ПУАТ «ФІДОБАНК», була наділена повноваженнями на укладення Кредитних договорів згідно довіреності на Начальника управління - кредитування малого та середнього бізнесу. Особа, яка вчинила правочин з боку Позичальника - [PERSON], надала свій паспорт громадянина України. Тобто, обидві сторони підтвердили обсяг цивільної дієздатності. - Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Суд вважає, що власноручне підписання Кредитного договору Позичальником - [PERSON] є підтвердженням її вільного волевиявлення та її внутрішньої волі. -Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що кредитні кошти було надано для задоволення поточних проблем. - Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи, що грошові кошти [PERSON] отримано на поточні потреби тобто, на поліпшення умов, внаслідок чого дана обставина не може яким-небудь чином негативно впливати на права та інтереси малолітніх дітей, якщо такі і є у Позичальника. Таким чином, суд вважає, що суду не надано доказів щодо підстав, при наявності яких можливе визнання правочину недійсним у відповідності до ст. 203, 215 ЦК України, у зв»язку з чим у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним - відмовляє. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved