Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У травні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати прилюдні торги з реалізації квартири за адресою: [ADDRESS], протокол №2613104 від 20 листопада 2013 року про реалізацію предмету іпотеки та акт державного виконавця від 14 квітня 2014 року про передачу арештованого майна в рахунок погашення боргу на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» недійсними. В обґрунтування позову вказувала, що Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ для приведення прилюдних торгів на тендерній основі залучено організатора прилюдних торгів ПП «Нива- В.Ш.», яке діяло на підставі укладеного з Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ договору. Продавцем нерухомого майна виступав Першотравневий ВДВС Чернівецького МУЮ. Згідно виданого торгуючою організацією протоколу №2613104 від 20 листопада 2013 року про реалізацію предмету іпотеки та акту державного виконавця Першотравневого ДВС Чернівецького МУЮ від 14 квітня 2014 року про передачу арештованого майна в рахунок погашення боргу на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку», спірне арештоване майно передано у власність ПАТ «Дельта Банк». Разом з тим вважає, що прилюдні торги з реалізації спірного нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю позивачки відповідачами проведені з порушенням вимог ЦК України, Закону України "Про виконавче провадження", "Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5 та ст. 49 Закону України «Про іпотеку», а саме у порушення вищевказаних норм. Зокрема, оскільки на прилюдні торги було передано саме арештоване майно при примусовому виконанні виконавчого листа виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці про стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитом в розмірі 843 202 грн. 11 коп., прилюдні торги були безпідставно проведені із застосуванням положень Закону України «Про іпотеку» в частині порядку передачі арештованого майна в рахунок погашення боргу на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Дельта Банк» й відповідно без призначення других торгів та дотримання положень ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4.6 Тимчасового положення, просила на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України визнати прилюдні торги з реалізації квартири за адресою: [ADDRESS], протокол №2613104 від 20 листопада 2013 року про реалізацію предмету іпотеки та акт державного виконавця від 14 квітня 2014 року про передачу арештованого майна в рахунок погашення боргу на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» недійсними. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, вказавши при цьому на те, що підставою для визнання торгів недійсними є саме порушення торгівельною організацією положень Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в частині недотримання процедури реалізації арештованого державною виконавчою службою майна з метою виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] суми боргу за кредитним договором. Представник ПАТ «Дльта Банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, вказавши на безпідставність заявлених позивачем вимог й відповідно просив в задоволенні позову про визнання недійсними торгів відмовити, оскільки банк з дотриманням процедури реалізації арештованого майна як іпотекодержатель на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» законно скористався своїм правом на придбання предмету іпотеки з торгів шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Представник Першотравневого відділу ДВС Чернівецького МУЮ та представник ПП «Нива-В.Ш», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився та не повідомив суду причини своєї неявки. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного. Так, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена у встановленому порядку. Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження . Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір . Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року № 745/4038. Зокрема, Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Верховний Суд України в постанові від 24 жовтня 2012 року зробив правовий висновок про те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Так, в постанові зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Статті 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги . Оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Таким чином, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є саме порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2009 року на користь ТОВ «Український промисловий банк» стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 843 202 грн. 11 коп. та судові витрати й відповідно видано виконавчий лист № 2-1089 від 9 листопада 2009 року. За заявою ТОВ «Український промисловий банк» про відкриття виконавчого провадження, 25 листопада 2009 року старшим державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1089/2009, виданого 9 листопада 2009 року Першотравневим районним судом м. Чернівці про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 843 202 грн. 11 коп. й відповідно надано строк для добровільного виконання рішення суду. В подальшому, у зв'язку із відсутністю добровільного виконання рішення суду, державним виконавцем 21 січня 2010 року повідомлено [PERSON] про здійснення опису нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], яке позивачка отримала 21 жовтня 2010 року, що підтверджується наявним в матеріалах виконавчого провадження повідомлення. 26 січня 2010 року державним виконавцем в ході примусового виконання вищевказаного рішення суду, у присутності боржника [PERSON] проведено опис й арешт майна, а саме: спірної квартири [ADDRESS], яка належить позивачці. Даний акт підписано позивачем й відповідно не внесено будь-яких зауважень, що підтверджується відповідним актом опису й арешту майна, який міститься у матеріалах виконавчого провадження та арештоване майно передано на відповідне зберігання [PERSON] 2 лютого 2010 року постановою державного виконавця Першотравневого відділу ДВС Чернівецького МУЮ з метою повного та фактичного виконання рішення суду та проведення примусової реалізації описаного та арештованого майна й відповідно встановлення дійсної (початкової) вартості майна призначено експерта Товарницьку Н.Д., що підтверджується постановою, яка міститься у матеріалах виконавчого провадження (а.с. 38 ВП). Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" . У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Як встановлено судом, відповідно до звіту про оцінку майна від 2 лютого 2010 року початкова вартість спірної арештованої квартири визначена в розмірі 539 771 грн. без урахування ПДВ (а.с. 29-64 ВП). При цьому, 11 лютого 2010 року державним виконавцем, враховуючи положення ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» боржнику [PERSON] та стягувачу направлено повідомлення про визначення вартості майна, в якому вказано на те, що початкова вартість майна відповідно до звіту про оцінку майна визначена в розмірі 539 771 грн. без ПДВ, а також роз'яснено про те, що у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право її оскаржити у визначеному законом порядку й відповідно даний лист позивачкою отримано 16 лютого 2010 року (а.с. 72 ВП). В подальшому на підставі ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2011 року по даному виконавчому провадженню замінено сторону виконавчого провадження з ТОВ «Український промисловий банк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 84 ВП) й відповідно постановою державного виконавця від 21 січня 2013 року замінено сторону виконавчого провадження на ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 90 ВП). 14 лютого 2013 року державним виконавцем в ході примусового виконання вищевказаного рішення суду, у присутності боржника [PERSON] вдруге проведено опис й арешт майна, а саме: спірної квартири [ADDRESS], яка належить позивачці. Даний акт підписано позивачем й відповідно не внесено будь-яких зауважень, що підтверджується відповідним актом опису й арешту майна, який міститься у матеріалах виконавчого провадження та арештоване майно передано на відповідне зберігання [PERSON] (а.с. 95-96 ВП), а також постановою від 20 березня 2013 року з дотриманням вимог ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із закінчення строку дії попереднього звіту про оцінку майна, для встановлення дійсної (початкової) вартості арештованого майна призначено експерта Товарницьку Н.Д., що підтверджується постановою, яка міститься у матеріалах виконавчого провадження (а.с. 104 ВП). Відповідно до звіту про оцінку майна від 13 травня 2013 року початкова вартість арештованого майна, а саме спірної квартири визначена в розмірі 479 029 грн. без урахування ПДВ (а.с. 105-132, ВП). При цьому, державним виконавцем, враховуючи положення ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» боржника та стягувача було повідомлено про вивчення вартості майна, в якому вказано на те, що початкова вартість майна відповідно до звіту про оцінку майна від 13 травня 2013 року становить 479 029 грн. без урахування ПДВ, а також роз'яснено право у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна мають на подачу державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення, а також на проведення рецензування звіту про оцінку майна, яке було отримано сторонами 22 травня 2013 року (а.с. 134 ВП). Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем у визначеному ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» позивачка повідомлялась про визначену початкову вартість належного йому на праві власності майна й відповідно наданим їй правом на проведення рецензування звіту про оцінку майна не скористалась, що підтверджується дослідженими в судовому порядку матеріалами виконавчого провадження, зазначену оцінку майна в установленому порядку не оспорювала, погодившись з нею, у зв'язку з чим спірне нерухоме майно законно передано на реалізацію. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. При цьому, саме Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, визначає умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства. Згідно із п 1.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Мінюсту України №68/5 від 27.10.1999 р., прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір. Як встановлено судом, державний виконавець, діючи в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень, з метою реалізації арештованого майна на адресу Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Чернівецькій області 13 серпня 2013 року надіслав пакет документів, необхідний для визначення торгівельної організації для проведення реалізації описаного та арештованого майна із стартовою оцінкою згідно заявки державного виконавця в розмірі 479 029 грн. й відповідно торгівельною організацією визначено ПП «Нива-В.Ш», з якою в подальшому державною виконавчою службою укладено відповідний договір (а.с. 144- 141 ВП). Зокрема, відповідно до договору, укладеного між державним виконавцем та ПП «Нива-В.Ш» від 21 серпня 2013 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), відділ передає товариству арештоване нерухоме майно, яке підлягає реалізації на прилюдних торгах, на яке звернуто стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішення суду, а саме: квартиру [ADDRESS], а товариство надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 N 68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за N 745/4038 (а.с.144, ВП). Відповідно п. 3.11 зазначеного положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Як встановлено судом, організатор торгів призначив прилюдні торги з продажу арештованого нерухомого майна - спірної квартири, зі стартовою (початковою) ціною в розмірі 479 029 грн. на 16 вересня 2013 року, про що повідомив державного виконавця та сторін виконавчого провадження (а.с. 145, ВП). Відповідно до п. 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна під час проведення прилюдних торгів ведеться протокол, до якого заносяться дані, зокрема, пропозиції покупців, відомості про покупця, який запропонував у ході торгів найвищу ціну (переможець торгів). Пунктом 4.2 Тимчасового положення передбачено, що лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців. Згідно з пунктом 7.1 розділу 7 «Прикінцеві положення» Тимчасового положення прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі відсутності покупців або за наявності лише одного покупця. У такому випадку майно реалізується на повторних прилюдних торгах, які проводяться в порядку, визначеному цим Положенням. Якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця. Разом з тим, як встановлено судом, у призначену дату, торги не відбулись у зв'язку із відсутністю торгівельного попиту, про що 16 вересня 2013 року директором ПП «Нива-В.Ш» повідомлено державного виконавця, а також сторони виконавчого провадження та запропоновано державному виконавцю на підставі ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» провести переоцінку зазначеного майна на 25 % з наданням відповідного акту (а.с. 146, ВП) й відповідно державним виконавцем повідомлено сторони виконавчого провадження про дату проведення переоцінки майна (а.с. 149 ВП). Звертаючись до суду з позовом , позивач вказував на порушення державнм виконавцем торгівельною організацією порядку та правил проведення торгів й відповідно ураховуючи той факт, що державним виконавцем відбувалось примусове виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості за кредитом, а не рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, підстави для застосування положень ст. 49 Закону України «Про іпотеку» відстуні. Відповідно до положень ст.ст. 33 ч.3, 39 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ухваленим за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ), виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, згідно із положеннями ч.8 ст.54 ЗУ "Про виконавче провадження ", ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах з дотриманням положень ЗУ "Про іпотеку". Лише в таких випадках відповідно п.1.4 Тимчасового положення про прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки здійснюються згідно з вимогами ЗУ "Про іпотеку". В інших випадках реалізація арештованого нерухомого майна здійснюється без застосування ЗУ "Про іпотеку". Таким чином, ураховуючи той факт, що у даному випадку рішення суду про звернення стягнення на спірне майно, яке належить позивачці відсутнє та в даному випадку виконується в примусовому порядку саме рішення суду про стягнення коштів й відповідно до даних правовідносин не підлягає застосуванню ЗУ "Про іпотеку", оскільки зі змісту ст.ст. 33 ч. 3, 39 Закону для звернення стягнення на предмет іпотеки за нормами цього Закону необхідно рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ухвалене за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ), виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Крім того, пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у ч. 2 п. 45 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що у разі якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то судом не може бути змінений спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику. Таким чином, встановивши, що прилюдні торги проводилися на примусове виконання судового рішення про стягнення на користь банку в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, при цьому, відповідне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, суд, ураховуючи вищевказане, приходить до висновку, що в даному випадку порядок проведення прилюдних торгів регулюється саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 27 жовтня 1999 року №68/5 й відповідно положення закону України «Про іпотеку» на спірні правовідносини не поширюються. При цьому, посилання представника банку на те, що торги були проведені відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» є безпідставними, оскільки на виконанні у державного виконавця перебував виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення суду або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. В цьому випадку прилюдні торги повинні були проводитись у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. Частинами 6,7 ст. 62 Закону визначено, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізоване на прилюдних торгах, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна; якщо стягував у 15-денний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця не заявить про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. Разом з тим, як встановлено судом, уцінка майна державним виконавцем не була проведена та повторні торги з продажу спірної квартири не призначались, а 23 вересня 2013 року на адресу Першотравневого відділу ДВС Чернівецького МУЮ надійшло від ПАТ «Дельта Банк» повідомлення про те, що банк на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» виявив бажання залишити за собою нереалізовану квартиру за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, яка передавалась на реалізацію в рахунок погашення боргу (а.с. 148, ВП). При цьому, 20 листопада 2013 року ПП «Нива-В.Ш» складено протокол № 2613104 про придбання предмету іпотеки іпотекодержателем, зі змісту якого убачається, що призначені на 16 вересня 2013 року торги визнані такими, що не відбулись та на виконання ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» спірна квартира придбається іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку його забезпечених вимог в рахунок ціни майна, яка складає 479 029 грн.(а.с. 187, ВП). Крім того, на підставі зазначеного протоколу державним виконавцем 14 квітня 2014 року складено акт про передачу майна боржника стягувану в рахунок погашення боргу, в якому підтверджено факт того, що на підставі ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» правонаступник банку «Укрпромбанк» - ПАТ «Дельта Банк» залишив за собою спірне майно за ціною вартості майна в сумі 479 029 грн. (а.п. 202 , ВП). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, встановивши, що прилюдні торги проводилися на примусове виконання судового рішення про стягнення на користь банку в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, при цьому, відповідного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не було, а призначені 16 вересня 2013 року торги не відбулися й відповідно не було проведено визначеної ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» уцінки майна та передачі його на повторні торги, правових підстав для придбання майна після проведення перших торгів на підставі ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку його забезпечених вимог в рахунок ціни майна, яка складає 479 029 грн, судом не встановлено, у зв'язку із чим суд приходить до висновку, що державним виконавцем і торгівельною організацією порушено закон і встановлені законодавством правила проведення прилюдних торгів, які є заходом примусового стягнення в межах виконавчого провадження з виконання судового рішення, що здійснюється в порядку, передбаченому законом, а також порушено встановлені законом підстави, правила та процедуру проведення прилюдних торгів, а тому вони підлягають визнанню недійсними як такі, що проведені з порушеннями. При цьому, ураховуючи те, що акт державного виконавця про передачу на підставі ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» майна боржника стягувачу в рахунок погашення видано на підставі торгів, проведених із порушенням Тимчасового порядку, то і даний акт підлягає визнанню недійсним. Разом з тим, підстав для визнання протоколу проведення прилюдних торгів недійсним немає, оскільки сам протокол не є правовстановлюючим документом (правочином), на який поширюються правила ст. 215 ЦК України. Виходячи з того, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити частково. Судові витрати по справі слід розподілити між сторонами відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial