Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 26.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 24\~767,00 грн. та судовий збір. Ухвалою від 27.01.2017 року провадження у справі відкрито. 28.11.2017 року ухвалою суду по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. 06.03.2018 року до суду повернуті матеріали справи без проведення експертизи. 07.03.2018 року судове провадження відновлено. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2018 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 10.06.2020 року з ОНДІСЕ повернуто матеріали справи з висновком експерта № 18-1963/2051 від 02.06.2020 року. Ухвалою від 10.06.2020 року провадження у справі поновлено. 30.06.2020 року від позивача [PERSON] надано клопотання про заміну відповідачів на КП ЖКС «Вузівський». 30.06.2020 року позивачем [PERSON] надано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить стягнути з КП ЖКС «Вузівський» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24767,00 грн та моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 5000 грн. Стягнути з КП ЖКС «Вузівський» на користь позивача судові витрати в даній справі, а саме судові витрати у розмірі 1% від суми збитку. У судовому засіданні 28.07.2020 року суд ухвалив клопотання позивача про заміну відповідача задовольнити. 05.08.2020 року позивачем до суду надано додатково уточнену позовну заяву, в якій позивач [PERSON] просить: стягнути з КП ЖКС «Вузівський» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24767,00 грн та моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 5000 грн. Стягнути з КП ЖКС «Вузівський» на користь позивача судові витрати в даній справі, судові витрати у розмірі 1% від суми збитку, а саме 248 грн., стягнути з КП ЖКС`Вузівський» на користь позивача витрати, пов`язані з оплатою двох експертиз, поштових витрат та витрат на друк документів у сумі 12596,30 грн. 21.09.2020 року від представника відповідача КП ЖКС «Вузівський» надійшов відзив на позовну заяву. 29.09.2020 року від позивача по справі [PERSON] надійшли заперечення на відзив. Ухвалою суду від 30.09.2020 року підготовче засідання по справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача КП «ЖКС Вузівський» - Купрашвілі-Делі О.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх первісних позовних вимогах позивач посилалась на те, що вона є співвласником підвального приміщення за адресою: будинку [ADDRESS] . 10.07.2014 році приміщення було залито водою з вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заперечення проти позову, в яких зазначили, що наданий позивачем висновок №138/16, складений 03.01.2017 року за її заявою не стосується факту залиття, так як висновок стосується залиття 17.07.2014 року, а позивач у позові зазначає, що залиття трапилось 10.07.2014 року. Також відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що їм не зрозуміло, як судовим експертом визначено вартість майнового збитку через понад 2 роки, тому в задоволені позову [PERSON] просять відмовити. Після проведення судової будівельно-технічної експертизи позивач уточнила коло сторін та надала уточнену позовну заяву. В своїх уточнених позовних вимогах позивач посилається на те, що позивач [PERSON] була співвласником підвального приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 164,3 кв.м. У 2014 році дане приміщення було неодноразово залито водою чи каналізацією. При таких обставинах позивачу були спричинені збитки як власнику підвального приміщення, також позивачем зазначається, що внаслідок залиття приміщення їй була нанесена також і моральна шкода. Згідно висновку експерта, причиною залиття приміщень підвалу будинку за адресою: [ADDRESS] послугувало руйнування металу каналізаційного трійника між першим та другим поверхами, у зв`язку із чим позивач зробила висновок, що це є відповідальністю КП «ЖКС Вузівський», тому замінила неналежних відповідачів на належного - КП «ЖКС Вузівський». В відзиві на даний позов представник відповідача КП «ЖКС Вузівський» просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем надано уточнену позовну заяву без додержання вимог ЦПК України, позивачем збільшено розмір позовних вимог, та не доведено належними доказами факт завдання шкоди саме установою та розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. У відзиві представник КП «ЖКС Вузівський» зазначає, що відповідач забезпечує виконання робіт та послуг з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, з урахуванням поточного ремонту. Вважає, що ствердження про те, що саме КП «ЖКС Вузівський» заподіяв вказану шкоду, є лише припущенням позивача. Та зазначає, що відповідно до вимог ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., придбала разом з [PERSON] в рівних частках у власність підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.32-34/. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] , стосовно того, що йому відомо про розгляд справи і він не заперечує проти позову [PERSON] /а.с.69/. Стосовно обставин залиття приміщення позивача надано акт від 17.07.2014 року. Згідно Акту від 17.07.2014 року комісія у складі майстрів КП «ЖКС Вузівський»: [PERSON] , [PERSON] склали даний акт про те, що був здійснений огляд підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] , в ньому вказано, що сліди залиття підлоги даного приміщення утворилися в результаті попадання сирості з каналізаційних комунікацій, що знаходяться під незахищеними конструкціями дерев`яного настилу підлоги підвального приміщення та залиття стелі і стін сталося через несправність санвузла кв. [INFO] , де проживає мешканець, який тривалий час не проживав і не надавався доступ для усунення течі /а.с.31/. Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що сталось залиття підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] . Стороною позивача з позовною заявою було надано висновок експертного дослідження №138/16 за заявою [PERSON] , складеного 03.01.2017 р. судовим експертом Рапач К.В., з якого вбачається, що вартість майнового збитку, що виник внаслідок залиття 17.07.2014 року підвального приміщення, що знаходиться в будинку під [ADDRESS] складає: 24767,0 грн./а.с.7-30/. Згідно договіру купівлі-продажу від 21.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., продавці [PERSON] , [PERSON] передали у власність [PERSON] підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.119-120/. Тобто на цей час приміщення позивачем відчужено. Суд зазначає, що позивачем [PERSON] заявлено 2 (дві) справи щодо залиття вказаного підвального приміщення, про залиття 10.07.2014 року (акт від 17.07.2014 року) та залиття 12.05.2016 року Акт у справі №520/978/17 ( вказана справа судом на цей час не розглянута). На виконання ухвали суду експертом ОНДІСЕ складено Висновок №18-1963/2051 будівельно-технічної експертизи від 02.06.2020 року /т.1 а.с.202-213/, яким встановлено, що причиною залиття приміщень підвалу будинку [ADDRESS] , послугувало руйнування металу каналізаційного трійника між першим та другим поверхами квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , має видимі сліди розповсюдження корозії від тривалого часу експлуатації з утворенням свищів внаслідок яких відбулося залиття приміщень. Технічні характеристики оздоблення підвального приміщення будинку [ADDRESS] , яке відображено у наявній в матеріалах справи фото фіксації до висновку експертного дослідження №138/16, складеному 03.01.2017 року /а.с.17/ не відповідають оздобленню приміщень на момент натурного обстеження, яке відбулось 29.11.2018 року, ні оздоблення, ні пошкодження у повному об`ємі не збереглись, що виключає можливість об`єктивного розрахунку обсягу пошкоджених оздоблювальних покриттів. Тим самим не дає можливість визначити та перерахувати вартість шкоди заподіяної внаслідок залиття 10.07.2014 року (акт від 17.07.2014 року) у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] . IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з\~ст.1192\~ЦК України\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~з урахуванням\~обставин справи\~суд за\~вибором потерпілого\~може зобов`язати\~особу,\~яка завдала\~шкоди майну,\~відшкодувати її\~в натурі\~(передати\~річ того\~ж роду\~і такої\~ж якості,\~полагодити пошкоджену\~річ тощо)\~або відшкодувати\~завдані збитки\~у повному\~обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , підвальне приміщення будинку, яке належало на праві власності [PERSON] та [PERSON] було залито 10.07.2014 року. Як зазначено стороною позивача при звернені до суду, що залиття сталося 10.07.2014 року, та надано до справи докази, а саме: експертне дослідження №138/16 від 03.01.2017 року та акт складений працівниками КП «ЖКС Вузівський» від 17.07.2014 року. У наданому акті від 17.07.2014 року зазначено, що залиття підвального приміщення сталося з вище розташованої квартири [ADDRESS] , у зв`язку із чим у первісному позові стороною відповідача позивачем були вказані власники квартири [ADDRESS] , а саме [PERSON] та [PERSON] . У експертному дослідженні №138/16 від 03.01.2017 року зазначається, що вартість майнового збитку під час залиття від 17.07.2017 року складає 24767,0 грн., та зазначається, що на підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданого акту КП «ЖКС Вузівський» від 17.07.2014 року, експертом зроблено висновок, що наявні пошкодження в підвальному приміщенні вказують на залиття, однак не вказано, як вказані пошкодження стосуються залиття, яке трапилось 10.07.2014 року, на яке посилається у своєму позові [PERSON] . Висновок №138/16 від 03.01.2017 року відхилений судом, так як, вказаним висновком не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між причиною залиття, винними діями причинителя шкоди, а визначена лише сума матеріальної шкоди. При дослідженні вказаних документів судом встановлено, що інформація, яка зазначалась позивачем при зверненні до суду є неточною, так як докази на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог мають розбіжності. В ході судового розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно експертного дослідження №18-1963/2051 від 02.06.2020 року слідує, що акт про залиття 17.07.2014 року є протиречивим, що не відповідає дійсності у частині де вказано, що причиною залиття підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] . В експертному дослідженні №18-1963/2051 від 02.06.2020 року зазначається, що причиною залиття послугувало руйнування металлу каналізаційного трійника, також експертом вказується, що встановити точну причину залиття на момент обстеження не надалось можливим, у зв`язку з не наданням доступу до приміщень розташованих над приміщенням підвалу. Однак, в жодних документах наданих стороною позивача на підтвердження своїх вимог не вказано, що у підвальному приміщенні, в якому сталось залиття, є наявні ознаки залиття із каналізаційного трубопроводу. Стороною відповідача зазначається, що експертне дослідження від 02.06.2020 року проводилось шляхом візуального обстеження приміщення після двох фактів залиття, а саме: 10.07.2014 року та 12.05.2016 року, та зазначається, що експертом вказується про наявність значно свіжих ознаків залиття, та, що не є можливим виявити причину залиття. Стороною позивача наголошувалось на проведенні ремонтних робіт, у зв`язку з чим сторона відповідача звертає увагу суду, що докази надані стороною позивача ґрунтуються лише на припущеннях, у зв`язку із тим, що розмір слідів пошкоджень вказаних у акті від 17.07.2014 року та кошторисний розрахунок ремонто-відновлювальних робіт у додатку №2 до висновку експертного дослідження №138/16 від 03.01.2017 року є різними, в тому числі, щодо розміру площі приміщень. Таким чином, наданий експертом висновок не встановлює причини залиття, а лише фіксує наявність слідів залиття різної давності. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, не встановлений, оскільки висновками досліджень, виконаних на замовлення позивача, так і висновком судової будівельно-технічної експертизи на підставі ухвали суду, дійсні причини залиття не визначені. При цьому суд приймає до уваги доводи представника позивача про те, що Акт складений 17.07.2014 року про залив 10.07.2014 року оскільки вона декілька днів не мала можливості отримати від працівників КП "ЖКС Вузівський" вказаний Акт. Вказані пояснення позивача не були спростовані представником КП "ЖКС Вузівський", в зв`язку з чим суд вважає даний доказ належним, але лише в частині дати залиття, оскільки доводи, що залиття сталося через квартиру [ADDRESS] є припущенням працівників КП "ЖКС Вузівський", та зазначені обставини не були підтверджені висновками експертів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги стосовно відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки порушення прав позивача саме відповідачем в ході судового розгляду справи стороною позивача не доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. У відповідності з роз`ясненнями, викладеними у п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зазначає, що позивачем не наведено, в чому саме в даному випадку полягає моральна шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір у сумі 5000 грн., та якими доказами це підтверджується, окрім того дані вимоги є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, які не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю, а тому й відсутні підстави в задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір позивачам не відшкодовується.

Outcome: dismissed