Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просив суд визнати недійсним та скасувати Свідоцтво на право власності на нерухоме майно видане 02.02.2015 року [PERSON] на житловий будинок за адресою Житомирська область , м. Олевськ вул. Павленка 29, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON], працювала головою профкому в організації позивача та на підставі її заяви постановою правління та профкому Олевського районного споживчого товариства №12п-2 від 17.03.1989 року було постановлено виділити щитовий будинок вартістю 4973 крб., для будівництва квартири господарським способом. Постановою №1 від 15.01.1992 року правління райспоживспілки і райком профспілки працівників споживчої кооперації було виділено трикімнатну квартиру побудовану господарським способом по вул. Павленка 29, смт. Олевська загальною площею 90 м.кв. житловою 51 м.кв. громадянці [PERSON], та членам її родини . 15.01.1992 року між [PERSON] райспоживспілкою та [PERSON], був укладений договір оренди житлового будинку. А на підставі ордеру № 952 від 23.12.1992 року виданого виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради народних депутатів [PERSON] разом із чоловіком та сином вселилися у вищезазначену квартиру. Квартира знаходиться на балансі [PERSON] районної спілки споживчих товариств. В подальшому в 2015 році позивачу стало відомо, що гр. [PERSON], зареєстрував за собою на праві приватної власності житловий будинок по вул. Павленко 29. Отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.02.2015 року чим порушив право власності на майно належне іншій особі зокрема позивача. Під час судового розгляду було подано заяву [PERSON] районної спілки споживчих товариств Житомирської області про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що під час розгляду справи їм стало відомо, що рішенням 2 сесії ХХІІІ скликання [PERSON] селищної ради народних депутатів від 23.06.1998 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0891 га, за адресою смт. Олевськ вул. Павленка 29, для обслуговування будинку і ведення особистого підсобного господарства та видано державний акт про право власності на землю серії ЖТ №20-25-19, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №79. Посилається на те, що селищна рада не мала права передавати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку особі яка не мала права власності на обєкт нерухомості розміщений на ній, що також порушує право власності позивача на зазначений будинок . Представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON], відносно позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязіта пояснив суду, що згідно рішення [PERSON] селищної ради народних депутатів Олевського району , Житомирської області №5 від 28.01.1982 року «Про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво громадянам м. Олевськ», [PERSON], виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по вул. Павленко, 29 у м. Олевськ. На вказаній земельній ділянці він ще в 1982 році, розпочав будівництво житлового будинку, літньої кухні та господарських будов, самостійно збудував фундамент та господарські будівлі. В 1992 році підприємство на якому працювала дружина [PERSON], допомагало будівельними матеріалами, щитами від щитового будинку які він частково використав, шифером. Будував будинок він сам на своїй земельній ділянці. Про укладення будь яких договорів оренди його дружиною, йому нічого не відомо. В подальшому вказану земельну ділянку він на підставі рішення 2 сесії ХХІІІ скликання [PERSON] селищної ради народних депутатів від 23.06.1998 року приватизував та отримав державний акт. Після добудови будинку зареєстрував на нього право власності. Відповідач [PERSON]І . позов визнала та пояснила, що будинок передано їй в користування [PERSON] районною спілкою споживчих товариств так як вона там працювала і працює в цей час. Будівництво будинку велося райспоживспілкою, а [PERSON], у будинку лише проживав, а тому не має жодних прав на цей будинок. Відповідач [PERSON] міська рада листом від 16.10.2015 року справу просить розглядати без їх участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази які знаходяться в матеріалах справи, вважає що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заявляючи позов позивач як правову основу позовних вимог, пов'язаних з його правом на спірний будинок по вул. Павленка 29 м. Олевськ, посилається на статті\~316, 317, 319, 321, 328, 392, ЦК України, якими регулюється право власності особи на річ та ст.. 17 ЗК України 1990 року яка регулює передачу громадянам у власність земельних ділянок . Як встановлено у судовому засіданні згідно рішення [PERSON] селищної ради народних депутатів Олевського району , Житомирської області №5 від 28.01.1982 року «Про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво громадянам м. Олевськ», [PERSON], виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по вул. Павленко 29 м. Олевськ , розміром 0,07 га.. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за № 7 від 04.10.1991 р., роз'яснено, що оскільки згідно зі ст.17 Земельного Кодексу\~і ст.14 Закону України «Про власність»\~земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину в приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Таким чином спірний житловий будинок, що розташований по вулиці Павленко, 29 у м. Олевськ , побудовано на земельній ділянці, яка виділена відповідачу [PERSON] , що в подальшому ним була приватизована. Будь-яких доказів про надання вказаної земельної ділянки позивачу що б свідчило про протиправне вилучення земельної ділянки селищною радою на користь відповідача [PERSON] та порушення права позивача, суду не надано, в звязку з чим позовні вимоги, про скасування рішення 2 сесії 23 скликання [PERSON] селищної ради народних депутатів від 23.06.1998 року про передачу [PERSON], у власність земельної ділянки площею 0,0891 га. за адресою м. Олевськ вул. Павленка 29, для обслуговування будинку і ведення особистого підсобного господарства, а також визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на землю серії ЖТ №20-25-19 зареєстрований в книзі записів державних актів за №79 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Відповідно до ст.17 ЗК України і ст.14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Оскільки позивачем будь-яких документів про право власності на жилий будинок по вул. Павленка 29 м. Олевськ, або договору про розмір часток співвласників суду надано не було, підстав вважати право позивача порушеним у суду немає, в звязку з чим, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 02.02.2015 року [PERSON] на житловий будинок за адресою Житомирська область, м. Олевськ вул. Павленка 29. Крім того згідно листа Реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції № 2.3.-04/82 від 12.08.2015 державна реєстрація обєкта нерухомого майна по вул.. Павленка, 29 проведена згідно норм діючого законодавства а свідоцтво про право власності видано на підставі подання усіх необхідних документів. Рішення прийняте, постановою правління та профкому Олевського районного споживчого товариства №12п-2 від 17.03.1989 року про виділення щитового будинку вартістю 4973 крб., для будівництва квартири господарським способом, та іншу участь позивача у будівництві, надані суду письмові пояснення свідків, суд розцінює як дії інших осіб, що приймали участь у будівництві житлового будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, тому позивач у випадку доведення цього вправі вимагати відшкодування вартості затрачених будівельних матеріалів та робіт. Договір оренди житлового будинку від 15.01.1992 року укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], не є правовстановлюючим документом, та не підтверджує право власності позивача на зазначене домоволодіння, крім того зі змісту останнього не вбачається на якій підставі вказане майно належить орендодавцеві. Згідно п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 яка діяла на час виникнення спірних правовідносин реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Доказів закінчення будівництва позивачем та прийняття спірного будинку в експлуатацію в порядку передбаченому чинними на той час нормативними актами, [PERSON] районною спілкою споживчих товариств суду не надано, тому правомірність передачі в оренду даною особою спірного майна викликає сумнів. Під час розгляду справи позивачем подано заяву про повернення [PERSON] районній спілці споживчих товариств помилково зайво перерахованих коштів у сумі 2436,00 гривень згідно платіжного доручення № 555 від 17.09.2015 року. З платіжних доручень наданих суду, суму у розмірі 2436,00 гривень як суму судового збору за подану заяву про збільшення позовних вимог позивачем сплачено відповідно до платіжного доручення № 554 від 17.09.2015 року та платіжного доручення № 555 від 17.09.2015 року. Тому зайво сплачену суму у розмірі 2436,00 гривень як суму судового збору відповідно до платіжного доручення № 555 від 17.09.2015 року слід повернути позивачу. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України\~однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed