Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Шимін О.П. звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду у виді регламентної виплати в сумі 27778 грн 27 коп., 3205,51 грн пені, 1041,68 грн інфляційних втрат, 267,13 грн 3% річних за період прострочення з 23 листопада 2018 року по 18 березня 2019 року, із нарахуванням 3% річних починаючи з 19 березня 2019 року до моменту повного виконання рішення за формулою CxZ:365xD:100%, де С- сума заборгованості, Z - 3% річних, D - кількість днів прострочення починаючи з 19.03.2019 року та судові витрати. В обгрунтування позову покликається на те, що 28.07.2018 року о 11:45 год на 23 км автомобільної дороги Львів-Краківець (смт. Івано-Франкове) громадянин Польщі [PERSON], керуючи транспортим засобом тягач - MAN TGA 410 XXL, державний номер [NUMBER], причіп SAMRO ST 39, державний номерний знак [NUMBER] , при повороті ліворуч, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 03.08.2018 року громадянина Польщі [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, що спричинив ДТП, забезпечена страховим сертифікатом "Зелена карта". Позивач звертався до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, однак листом від 06.12.2018 року відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення регламентної виплати, оскільки довіреність від 11.10.2016 року, видана UAB "LOIM ІNVEST" на ім`я [PERSON] не відповідає вимогам ст. 13 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах. Позивач вважає, що відповідач незаконно відмовив у здійсненні регламентної виплати. Зазначає, що за реєстраційним документом виданим уповноваженим органом Литовської Республіки, копія якого була долучена до заяви про виплату страхового відшкодування власниками транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] , є Литовська компанія UAB "LOIM INVEST" та гр. України [PERSON] . Згідно укладеного між [PERSON] (Позичкодавець) та [PERSON] (Користувач) договору позички від 01.05.2018 року, Позичкодавець передав Користувачу у строкове безоплатне користування транспортний засіб строком на 35 місяців. Цього ж дня аналогічного змісту договір позивачем укладеного і з іншим співвласником Литовською компанією UAB "LOIM INVEST" від імені якої на підставі довіреності від 11.10.2016 діє гр. України [PERSON] . Таким чином, позивач на момент ДТП володіла транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] на законних підставах, а відтак вона має право на відшкодування шкоди завданої механічними пошкодження цього транспорту внаслідок ДТП, яка мала місце внаслідок протиправних дій особи, відповідальність якої забезпечена страховим сертифікатом "Зелена карта". У зв`язку з простроченням виплати регламентної виплати з відповідача також слід стягнути пеню в сумі 3205,51 грн, інфляційні збитки та 3% річних. Зазначає, що розмір судових витрат, які поніс та очікує понести позивач в розмірі 15218,20 грн. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою від 08.04.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи. 20.06.2019 року представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України подав до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень покликається на те, що до позовної заяви позивачем як на законність підстав для керування автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] долучено документи, які не можна вважати належними доказами. Зокрема, надано копію Registracijos liudijimas за №F905580, що, як вважає позивач, є свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортоного засобу, переклад якого на українську мову відсутній, що унеможливлює вірне розуміння та тлумачення вказаного документа, а також документ, що містить ознаки перекладу з литовської мови на російську довіреність підприємства UAB "LOIM ІNVEST", якою довіритель довіряє [PERSON] розпоряджатися на праві власності вищевказаним автомобілем. Однак, відсутній оригінал тексту довіреності литовською мовою, а текст довіреності перекладений на російську, а не українську мову. Переклад підписаний нібито директором Довірителя, та при цьому не надано жодних документів, які б стверджували, що директор має повноваження одноособово розпоряджатися майном підприємства, вчиняти переклади, а також відсутній документ з реєстру підприємств Литовської Республіки, який підтверджує існування такого підприємства. Переклад довіреності не відповідає вимогам ст. 13 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу. Що стосується договору позички транспортного засобу від 01.05.2018 року укладеного між [PERSON] і [PERSON] , то в матеріалах справи відсутній текст довіреності [PERSON] . Щодо іншого позикодавця [PERSON] , його особа не ідентифікована в техпаспорті № [NUMBER] . Окрім того, транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для особистого користування більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений відповідним органом доходів і зборів. Пошкоджений транспортний засіб не відповідає цим вимогам. Виходячи з наведеного, [PERSON] не є ні власником, ні законним володільцем транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , а отже, є неналежним позивачем. 21.06.2019 року представник [PERSON] - адвокат Шимін О.П. подав до суду відповідь на відзив. Зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки згідно Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу документи, які на території однієї Договірної сторони розглядаються як офіційні, користуються і на території іншої Договірної сторони доказовою силою офіційних документів. Отже, з огляду на те, що позивачем надано реєстраційний документ № F905580 та довіреність від 11.10.2016 року, які згідно міжнародних договорів ратифіковані Україною визнаються офіційними документами та не потребують додаткової легалізації, безпідставними є доводи відповідача про те, що такі є неналежним доказом. Неприйнятними є доводи відповідача щодо відсутності перекладу вказаних документів на українську мову, оскільки як вбачається з відзиву відповідач здійснив переклад поданих позивачем документів та встановив хто є власником транспортного засобу. Безпідставним є і посилання відповідача на те, що позивачем не надано оригіналу тексту довіреності від 11.10.2016 року литовською мовою, оскільки законодавство не забороняє вчиняти довіреність російською мовою. Не заслуговують увагу сумніви відповідача щодо наявності у директора литовської компанії одноосібно розпоряджатися транспортним засобом юридичної особи, а також існування юридичної особи, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються зі сторони відповідача жодними доказами, в той час як позивачем надано належним чином оформлені реєстраційний документ та довіреність. Крім цього, як зазначалося позивачем у позовній заяві, в Україні діє принцип правомірності володіння транспортним засобом, тобто особа у розпорядженні якої перебуває транспортний засіб та у неї наявний реєстраційний документ вважається такою, що на законних підставах володіє цим транспортним засобом, якщо не буде доведено протилежне. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування правомірності володіння позивачем спірним транспортним засобом, а тому викладені у відзиві доводи є безпідставними. Необгрунтованим є і доводи відповідача про те, що з реєстраційного документа не вдається встановити особу другого співвласника, оскільки в реєстраційному документі чітко зазначено, що таким є [PERSON] . Усі дані, які дозволяють ідентифікувати цього співвласника зазначені у договорі позики. Відповідачем не надано жодних доказів, які б ці обставини спростовували. Не заслуговують увагу і посилання відповідача на те, що позивачем не надано довіреність на підтвердження повноважень [PERSON] на підписання договору позички від 01.05.2018, оскільки позивачем до матеріалів справи долучено копію довіреності від 11.10.2016. Не можуть бути прийняті до уваги і посилання відповідача на п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних транспортних засобів, затверджених постановою КМ України від 07.09.1998 №1388, оскільки відповідачем не надано доказів, що вказаний транспортний засіб ввезений на територію України в режимі тимчасового ввезення на строк більше як на 2 місяці. Таким чином, вважає усі доводи відповідача не обгрунтованими, а відтак просить суд їх відхилити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. 16.07.2019 року представник [PERSON] - адвокат Шимін О.П. подав заяву про вирішення питання розподілу судових витрат шляхом стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9180,60 грн, витрат на залучення експерта в сумі 1500 грн та витрати на залучення перекладача в сумі 455,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 28.07.2018 року о 11:45 год на 23 км автомобільної дороги Львів-Краківець (смт. Івано-Франкове) громадянин Польщі [PERSON], керуючи транспортним засобом тягач - MAN TGA 410 XXL, державний номер [NUMBER], причіп SAMRO ST 39, державний номерний знак [NUMBER] , при повороті ліворуч, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 03.08.2018 року громадянина Польщі [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Відповідно до сертифікату "Зелена карта" PL02/35344392, виданого Польською страховою компанією Powszechny Zaklad Ubezpieczen S.A. забезпечена цивільно-правова відповідальність [PERSON]. Відповідно до довідки № [NUMBER] про дорожньо-транспортну пригоду від 20.08.2018 року УПП у Львівській області, 28.07.2018 року о 11:45 год на 23 км 200 м автомобільної дороги Львів-Краківець скоєно ДТП автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (належить [PERSON] ) та автомобіля тягач - MAN TGA 410 XXL, державний номер [NUMBER] , причіп SAMRO ST 39, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням громадянина Польщі [PERSON] (власник [PERSON]). Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 10.1 ПДР. Відповідно до опису вкладення до поштового відправлення про надіслання МТСБУ повідомлення про ДТП на 2 арк. та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення МТСБУ повідомлення та схема вручені МТСБУ 30.07.2018 року. Згідно із листом відділу регламентних виплат з міжнародного страхування МТСБУ від 09.08.2018 року № 8.3-07/26017 представником страхової компанії Powszechny Zaklad Ubezpieczen S.A. (страховика відповідальності винної у скоєнні ДТП особи) на території України є ПрАТ СК "ПЗУ Україна", яке уповноважене здійснювати врегулювання та відшкодування шкоди, завданої під час ДТП, в порядку та на умовах, передбачених законодавством України. Документи, що стосуються ДТП передані до зазначеного страховика для подальшого врегулювання до ПрАТ СК "ПЗУ Україна". Згідно із описом № 8107000159652 підрозділу спеціального зв`язку Івано-Франкове, [PERSON] , відправила на ім`я МТСБУ документи на 36 аркушах. Згідно із листом МСТБУ відділу регламентних виплат з міжнародного страхування МТСБУ від 09.10.2018 року № 8.3-03/31561 для розгляду питання щодо відшкодування шкоди у зв`язку із пошкодженням майна МТСБУ просив [PERSON] надати необхідні документи. Згідно із описом підрозділу спеціального зв`язку Івано-Франкове, [PERSON] , відправила на ім`я МТСБУ відповідь на лист МТСБУ від 09.10.2018 року та документи, всього на 45 аркушах, які вручені, згідно даних Пошуку поштових відправлень Укрпошта 07.11.2018 року. Згідно із висновком № 211 експертного автотоварознавчого дослідження від 13.08.2018 року судового експерта Галамая Я.І., вартість віднолювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] становить 52183,77 грн. Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] на час проведення дослідження становить 27778,27 грн. Відповідно до довіреності від 11.10.2016 року, виданої UAB "LOIM ІNVEST", згідно перекладу ФОП [PERSON] . Агенства перекладів "Лінгва", ЗАТ "ЛОЙМ ІНВЕСТ", в особі директора Lozovan Iurie довіряє [PERSON] керувати, користуватися і розпоряджатися за правом власності, що належить фірмі, автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Відповідно до договору позички транспортного засобу від 01.05.2018 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позичкодавець [PERSON] передав, а користувач [PERSON] прийняв у тимчасове безоплатне користування строком на 35 місяців транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Відповідно до договору позички транспортного засобу від 01.05.2018 року, укладеного між фірмою UAB "LOIM ІNVEST", від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON] та [PERSON] , позичкодавець передав, а користувач прийняв у тимчасове безоплатне користування строком на 35 місяців транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] , згідно перекладу ФОП [PERSON] . Агенства перекладів "Лінгва", автомобіль VW PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] належить [PERSON] . Відповідно до листа МТСБУ від 06.12.2018 року № 38088, для подальшого врегулювання заявленої події, [PERSON] необхідно надати до МТСБУ належним чином засвідчений компетентною особою Литовської Республіки чи нотаріально посвідчений документ, який відповідно до законодавства України та міжнародних договорів, передбачає надання їй права представляти інтереси власника автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] та отримувати регламентну виплату. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст. 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування). Внутрішні договори страхування діють виключно на території України. Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст 40 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність. У разі якщо МТСБУ відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" було здійснене відшкодування шкоди за страховика - члена об`єднання або за власника та/або користувача зареєстрованого в Україні транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат "Зелена картка" та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами МТСБУ в повному обсязі. МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до п. 33.1 ст. 33 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно із п. 41.2. в ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 1.6. ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій має право довіряти у встановленому порядку право користування та розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та у постанові від 14.02.2018 року у справі № 344/10730/15-ц. Зважаючи на викладене, суд критично оцінює покликання відповідача на те, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки вона не є ні власником, ні законним володільцем транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , оскільки в матеріалах справи є договора позички, укладені між позивачем та [PERSON] , який зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] як власник транспортного засобу та між позивачем і фірмою UAB "LOIM ІNVEST", від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON] згідно яких позичкодавці передали, а позивач прийняла у тимчасове безоплатне користування строком на 35 місяців транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Таким чином, позивач на момент ДТП на законних підставах користувалася транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , а відтак вона має право на відшкодування шкоди завданої механічними пошкодження цього транспорту внаслідок ДТП, яка мала місце внаслідок протиправних дій особи, відповідальність якої забезпечена страховим сертифікатом "Зелена карта". Окрім того, суд критично оцінює покликання представника відповідача на те, що переклад довіреності не відповідає вимогам ст. 13 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою ВР від 17.12.1993 р., документи, які на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються і на території іншої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для додаткової легалізації довіреності від 11.10.2016 року, виданої UAB "LOIM ІNVEST", згідно перекладу ФОП [PERSON] . Агенства перекладів "Лінгва", ЗАТ "ЛОЙМ ІНВЕСТ", в особі директора Lozovan Iurie довіряє [PERSON] керувати, користуватися і розпоряджатися за правом власності, що належить фірмі, автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Щодо доводів представника відповідача про відсутність перекладу свідоцтва про реєстрацію № А 905580 та довіреності від 11.10.2016 року, виданої UAB "LOIM ІNVEST", представником відповідача 27.06.2019 року долучені офіційні переклади на українську мову вказаних документів, здійснені ФОП [PERSON] Агенства перекладів "Лінгва". Окрім того, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що у техпаспорті F905580 на автомобіль марки "VOLKSWAGEN PASSAT" номерний знак [NUMBER] не ідентифіковано особу [PERSON] , та не можна вважати, що саме [PERSON] , мешканець с. Лапаївки Пустомитівського району Львівської області є співвласником вказаного автомобіля, оскільки техпаспорт є офіційним документом визначеної форми та змісту. Окрім того, дані, які дають можливість ідентифікувати особу [PERSON] викладені у договорі позички. Щодо покликання представника відповідача на те, що переклад довіреності підписано директором Довірителя, однак при цьому не надано жодних документів, які б стверджували, що директор має право одноособово розпоряджатися майном підприємства, вчиняти офіційні переклади, а також відсутній документ з реєстру підприємств Литовської республіки, який підтверджує існування такого підприємства, - такі грунтуються виключно на пропущеннях сторони відповідача і не підтверджуються жодними доказами, водночас стороною позивача долучено належним чином оформлений реєстраційний документ та довіреність. Таким, чином, суд дійшов висновку про підставність вимог позивача про відшкодування [PERSON] майнової шкоди у виді регламентної виплати в сумі 27778, 27 грн, водночас заперечення представника відповідача не знайшли свого підтвердження в суді. Окрім того, підставними є вимоги позивача про виплату пені, інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з наступного. Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як встановлено судом, позивач звернулася до відповідача щодо здійснення регламентної виплати 22.08.2018 року, відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач повинен був здійснити регламентну виплату не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує факту отримання повідомлення про страхове відшкодування. Відповідачем доказів щодо неправильності нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних суду не надано. Після перевірки доданих позивачем до позовної заяви розрахунків, судом встановлено, що розрахунки здійснені арифметично вірно, а тому суд бере їх до уваги. Таким чином, за період прострочки виконання грошового зобов`язання з 22 листопада 2018 року по 18 березня 2019 року задоволенню підлягає вимога про стягнення пені в розмірі 3205,51 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат за визначений позивачем в позові період прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування, а також 3% річних від простроченої суми невиплаченого страхового відшкодування за той же період, суд керувався наступним. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до ч.2 якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, з огляду на вищевикладене, норма ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню і до деліктних зобов`язань, які полягають у відшкодуванні грошима завданої потерпілій особі майнової шкоди, в тому числі, якщо законом обов`язок із відшкодування такої шкоди покладено на страховика завдавача майнової шкоди, що має місце у спірних правовідносинах по даній цивільній справі. Відтак, оскільки судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення із відповідача суми невиплаченого страхового відшкодування та підтверджено, що відповідач дійсно в порушення своїх зобов`язань не виплатив позивачу визначену в позові суму страхового відшкодування щонайменше протягом зазначеного позивачем періоду, за який останнім вірно нарахованого інфляційні втрати та 3% річних, суд вважає за можливе задовольнити відповідні позовні вимоги позивача про стягнення на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про підставність позовних вимог позивача, на її користь слід стягнути судові витрати. Таким чином, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на її користь вартості проведеного на замовлення останньої експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта Галамая Я.І., ТОВ "Експертиза" з визначення майнової шкоди, оформленого висновком №211 від 13.08.2018 року в розмірі 1500 гривень, що підтверджується квитанцією № 205311000054041533281314 від 03.08.2018 року (призначення платежу - проведення експертизи). Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, такі підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності з ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу долучено договір про надання правової допомоги № 0402/19 від 04.02.2019 року, ордер серії ЛВ № 144476 від 04.02.2019 року на надання правової допомоги, акт наданих послуг від 01.07.2019 року на суму 9180,60 грн, рахунок № 0402/19-1 від 01.07.2019 року на суму 9180,60 грн та квитанцію № 0.0.1402276780.1 від 08.07.2019 року про сплату [PERSON] , на рахунок [PERSON] 9180,60 грн за юридичні послуги за договором № 0402/19 від 04.02.2019 року. Таким чином, позивачем підтверджені витрати на правничу допомогу та такі є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову. На підтвердження витрат на залучення перекладача представником позивача долучено акт виконаних робіт складений між [PERSON] та ФОП [PERSON] на суму 455,00 грн, рахунок № 0118/06/2019 від 18.06.2019 року ФОП [PERSON] на виплату авансу за послуги з письмового перекладу на суму 300,00 грн та рахунок № 0119/06/2019 від 19.06.2019 року ФОП [PERSON] на доплату за послуги з письмового перекладу на суму 155,00 грн, квитанцію № 0.0.1384956151.1 від 18.06.2019 року на суму 300,00 грн та квитанцію № MP_AB270694SIS_8205593 на суму 155,00 грн. Таким чином, витрати позивача на залучення перекладача підтверджені та підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved