Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором № DOXВRX00350072 від 18.10.2006 року, яка виникла станом на 25.11.2014 року, в розмірі 25013,96 грн.. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що відповідно до вищевказаного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 2088,90 грн. зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем умови договору не виконуються, у зв»язку з чим, станом на 25.11.2014 року існує заборгованість у вищевказаному розмірі. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 250,14 грн. В судовому засіданні представник позивача - Пирогов М.Ю. підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив задовольнити їх з підстав викладених в позовній заяві, а також заявив, що він не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр». Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено наступне. Зі статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.14) вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". 18 жовтня 2006 року між позивачем і відповідачем укладено кредитно-заставний договір № DOXВRX00350072. Згідно умов кредитно-заставного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») та Тарифів, з чим погодився відповідач, про що свідчить його особистий підпис на заяві (а.с.5 оборотна сторона). Відповідно до заяви позичальника № DOXВRX00350072 вбачається, що Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 2088,90 грн. строком на 12 місяців з 18.10.2006 року по 18.10.2007 року включно. Позичальник зобов»язався сплатити Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 28,20 грн. та единоразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 189,90 грн. Відповідно до Заяви Позичальника, даний кредит відповідач повинен був повертати шляхом внесення щомісячного платежу у сумі 226,06 грн, у період з «13» по «18» число кожного місяця. В заяві позичальника зазначено, що згідно п.4.2. Умов, при порушенні Позичальником зобов»язань із погашення Кредиту, Позичальник зобов»язується сплатити Банку відсотки за користування Кредитом в розмірі 11,01% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ та в інших випадках, відповідно до п.3.3 Умов. Наданими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), передбачені, зокрема, такі положення. Згідно п.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов (погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки відповідно до заяви, п.п. 4.1, 4.2 Умов та Тарифів), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Пунктом 5.3 наданих до позову Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до п.5.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань, передбачених п.п.5.1., 5.2., 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов»язання повинне бути виконане Позичальником. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років. З матеріалів справи вбачається, що зобов»язання за вказаним кредитним договором відповідач не виконував, у зв»язку з чим рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 14.11.2011 року, яке набрало чинності 25.11.2011 року (а.с.3), було стягнуто з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 09.03.2011 року у розмірі 21529,72 грн., яка складалась з: 1739,70 грн - заборгованості за кредитом; 8931,06 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом; 108,11 грн. - заборгованості по комісії 9249,43 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 500 грн. - штрафу (фіксованої частини); 1001,42 - штраф(процентної складової). Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що в 2011 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність перервалась і відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4) останній платіж відповідач здійснив 29.04.2013 року. З вищевказаного розрахунку також вбачається, що станом на 25.11.2014 року заборгованість [PERSON] за договором від 18.10.2006 року дорівнює 44876,35 грн, яка складається з : 12380,50 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом; 108,11 грн. - заборгованості по комісії 32387,74 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Враховуючи те, що рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 14.11.2011 року було стягнуто з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 09.03.2011 року у розмірі 21529,72 грн., різниця між поточної заборгованістю, яка виникла станом на 25.11.2014 року та заборгованістю, що виникла станом на 09.03.2011 року та яка стягнута вищевказаним рішенням суду, становить 23346,63 грн. Довідкою до розрахунку заборгованості, що виникла станом на 25.11.2014 року (а.с.28) підтверджується, що заборгованість в сумі 25013,96 грн, яку просить стягнути позивач з відповідача, складається з наступного: 3449,44 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом; 19897,19 грн. - заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 1167,33 - штраф(процентна складова). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved