Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», який уточнював (а.с.1,50-52,69), та остаточно просив зобов'язати відповідача оформити з ним трудові відносини у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно, належним чином укладеним трудовим договором з направленням до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції повідомлення про його прийняття на роботу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413; стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 4020 грн. 00 коп.; зобов'язати відповідача нарахувати йому заробітну плату у розмірі 20969 грн. 05 коп.; зобов'язати відповідача нарахувати, утримати з нарахованої йому заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України податок на доходи фізичних осіб за кодом класифікації доходів Державного бюджету України за 2017 рік 11010100 за період лютий-липень 2017 року; зобов'язати відповідача нарахувати, утримати з нарахованої йому заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України військовий збір за період лютий-липень 2017 року; зобов'язати відповідача виплатити йому заробітну плату у розмірі 17549 грн. 34 коп., перерахувавши на його банківську кредитну картку Акціонерного товариства «Приватбанк» номер [NUMBER]; зобов'язати відповідача у зв'язку із нарахуванням та виплатою йому заробітної плати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період лютий-липень 2017 року. В обґрунтування своїх вимог посилався на наступні обставини. 28.02.2017 року він поступив на роботу до відповідача слюсарем-збиральником металевих конструкцій. При прийнятті його на роботу директор Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» [PERSON] домовився з ним про розмір заробітної плати в сумі 6540 грн. 00 коп., що після виплати всіх відрахувань становило 5280 грн. 00 коп., та про оформлення між ними трудових відносин за трудовим договором, який відповідач оформить та зареєструє належним чином. Він виконував роботу зі зборки та зварювання металевих конструкцій на території Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів». Щоденні завдання на виконання робіт йому видавав [PERSON], який також вів книгу видачі заробітної плати, де він-позивач розписувався за виплачену заробітну плату. 03.07.2017 року йому стало відомо про те, що його трудові відносини з відповідачем не оформлені належним чином. На його звернення, що він не хоче працювати на таких умовах, директор [PERSON] повідомив, що не виплатить йому заробітну плату за червень 2017 та один день липня 2017 року в розмірі 4020 грн. 00 коп., з яких 3780 грн. 00 коп. заробітна плата за червень 2017 року (з урахуванням виплаченого йому авансу в сумі 1500 грн. 00 коп.) та 240 грн. 00 коп. - за один відпрацьований день у липні (03.07.2017 року). Таким чином, у порушення домовленості, відповідач офіційне працевлаштування йому не забезпечив, до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області повідомлення про його прийняття на роботу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 не направив. Посилаючись на норми ст. 21 КЗпП України, вважає, що між ним та відповідачем склалися та діяли певний час трудові відносини, які відповідач мав оформити належним чином відповідно до вимог чинного законодавства. У порушення вимог ст. 24 КЗпП України, відповідач не дотримався укладення з працівником письмової форми трудового договору, але його фактично було допущено до роботи. Зазначив, що згідно ч.6 ст.235 КЗпПУ, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та сими єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Сума заборгованості по заробітній платі, яка повинна бути стягнена з відповідача, за період лютий-липень 2017 року за його розрахунком складає 20969 грн. 05 коп. з урахуванням даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області, листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року. За період лютий-липень 2017 року у відповідності до ст.18, п.п.162.1.3 ст. 162, п.п.163.1.1. ст.163, п.п.164.2.1 ст.164, ст.168 ПК України, п.п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ Перехідних положень ПК України, відповідач мав нарахувати та утримати з його-позивача заробітної плати податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18% згідно п.167.1 ст.167 ПК України з урахуванням податкової пільги, оскільки робота у відповідача була для нього основною роботою, та військовий збір за ставкою 1,5 %. Також у зв'язку з нарахуванням та виплатою йому заробітної плати відповідач мав сплатити за період лютий-липень 2017 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у відповідності до п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 08.09.2017 року було відкрито провадження по справі у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, яка діяла на той час) (а.с.11). 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій редакції. У відповідності до п.9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року (а.с.34-35), клопотання [PERSON] задоволено; витребувано у Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» належним чином завірену копію заявки Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» на видачу перепустки [PERSON] на підставі якої 28.02.2017 року була видана перепустка № 561, дія перепустки з 28 лютого 2017 року по 31 грудня 2017 року. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2018 року (а.с.64), справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2018 року (а.с.92-93), 11.07.2018 року (а.с.104-105), 10.09.2018 року (а.с.118-119) вирішено доставити приводом у судове засідання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2018 року (а.с.156-157), заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2018 року (а.с.183-184), витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» належним чином завірені копії трудових книжок [PERSON] та [PERSON]. 09.11.2017 року до суду від відповідача надійшли заперечення проти позову підписані директором ТОВ «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» [PERSON] (а.с.19), відповідно до яких відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Дійсно, в лютому місяці 2017 році позивач звернувся до нього з проханням влаштувати його на роботу. Він запропонував йому роботу слюсаря на ТОВ «НСУ-215», директором якого він є. ТОВ «НСУ-215» на той час виконувало підрядні роботи на території ВАТ «НЗФ». Наприкінці лютого місяця 2017 року [PERSON] було оформлено перепустку на ПАТ «НЗФ», після чого він прийшов на об'єкт. Постеживши за його роботою кілька годин, йому-позивачу повідомили, що в його послугах не зацікавлені, так як його кваліфікаційні навички не відповідають вимогам, тобто [PERSON] було відмовлено у працевлаштуванні. З цього часу [PERSON] більш на роботу не приходив. Отриману перепустку не здав. Зазначив, що він спілкувався з [PERSON], який є інженером ТОВ «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» та який повідомв, що такого працівника не пам'ятає. Вказав, що книга видачі заробітної плати у ТОВ «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» та у ТОВ «НСУ-215» не ведеться. Ведення такої книги не входить до посадових обов'язків інженера. Документи визначені ч.2 ст.24 КЗпП України [PERSON] не надавались. Крім того, усі працівники ТОВ «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» при оформленні проходять обов'язкову медичну комісію на базі ЦРЛ. Вважає позовну заяву [PERSON] помстою за неналежне оцінювання його професійної кваліфікації. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримали, просили задовольнити повністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що позивач був допущений до роботи, щоденно виконував доручену роботу. Завдання видавав [PERSON], який також видавав заплату, вів відповідну книгу. Потім з'ясувалося, що відповідач не оформив трудовий договір з позивачем. Після того як позивач звернувся до [PERSON] з питання оформлення з ним трудових відносин, позивачу не виплатили зарплату за червень місяць 2017 року та один день липня місяця 2017 року. Всупереч діючого законодавства трудовий договір з позивачем оформлений не був. Розмір раніше виплачених зарплат становив 5280, 00 грн. в місяць. У судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] проти позову заперечував. Суду пояснив, що є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215», за субпідрядом у них працює ряд організацій, в тому числі і «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ». Вказав, що позивач працював у ТОВ «НСУ-215», а хотів працювати в Товаристві з обмеженою відповідальністю на «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», проте не надав документів для працевлаштування. Зазначив, що без видачі перепустки на територію ПАТ «НЗФ» нікого не пропустять, тому виписується перепустка, яка діє до кінця року, людина показує свої професійні навички та після схвалення оформлюється на роботу. Він не пам'ятає, скільки позивач виконував роботу (день-два) та яку саме роботу виконував. Зазначив, що ніяких грошей позивачу не платили. Список осіб, яким видана перепустка, але які не мають дозволу бути на підприємстві, складається та передається начальнику цеха та в охорону ПАТ «НЗФ». Чи склався та подавався такий список стосовно [PERSON] не пам'ятає. Працівників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] знає та пам'ятає по попередній роботі, вони перевірку не проходили. У судовому засіданні представник відповідача - Дятлов А.М. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Вказав, що відсутні підстави для задоволення позову, так як для того щоб вважати договір укладеним необхідна обов'язкова письмова форма договору, чого в даному випадку не було. Вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Справи, що виникають з трудових правовідносин суди розглядають у порядку цивільного судочинства, що закріплено ч.1 ст.19 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст. 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин. Згідно наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача [PERSON], позивач [PERSON] у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року без оформлення трудових відносин працював слюсарем-збиральником металевих конструкцій у Товаристві з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», працював за графіком щоденно з 07-30 год. до 16-00 год., вихідні дні субота-неділя, отримував заробітну плату в розмірі 5280,00 грн. за місяць, про що розписувався у відомостях. За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» з 09.06.2016 року зареєстровано в Єдиному державному реєстрі. Видами діяльності зазначено: код КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устаткування, код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); керівник/підписант з 01.06.2016 року - [PERSON] (а.с.5-9). У подальшому, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», директор/підписант [PERSON] (а.с.128-131). Згідно листа №2018.02.16/10-4016 (а.с.41), Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» на виконання ухвали суду від 30.01.2018 року направило до суду копію заявки Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» на видачу перепустки [PERSON] Відповідно до заявки Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» на ім'я директора з економічної безпеки ПАТ «НЗФ» [PERSON] вих.№50 від 23.02.2017 року (а.с.42), для виконання загально будівельних робіт та робіт по облаштуванню ростверків та фундаментів В-14, В-24 АГЦ, договір №1605640 від 16.12.2016 року, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» [PERSON] були замовлені тимчасові перепустки з 23.02.17р. по 31.12.17р. наступним працівникам ТОВ «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ»: [PERSON]- монтажнику, [PERSON] - електрогазозварювальнику, [PERSON] - монтажнику, [PERSON] - монтажнику, [PERSON] - електрогазозварювальнику, [PERSON] - монтажнику, [PERSON] - монтажнику, [PERSON] - монтажнику. З заявки вбачається, що її було погоджено та заявленим працівникам, в тому числі [PERSON] видано перепустки, [PERSON] видано перепустку за № 561, що також підтверджується матеріалами справи (а.с.30). Згідно перепустки №561 (а.с.30), перепустка видана на ім'я [PERSON] - монтажник, «НСУ-215», дата видачі - 28.02.2017 року, дія по - 31.12.2017 року, видано бюро перепусток ПАТ «Нікопольський завод феросплавів». Згідно перепустки №560, перепустка видана на ім'я [PERSON] - монтажник, «НСУ-215», дата видачі - 28.02.2017 року, дія по - 31.12.2017 року, видано бюро перепусток ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.76). Згідно матеріалів справи на ім'я [PERSON] - монтажник, видано перепустку №556, «НСУ-215», дата видачі - 28.02.2017 року, дія по - 31.12.2017 року, видано бюро перепусток ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.59). За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215» з 30.03.2010 року зареєстровано в Єдиному державному реєстрі. Видами діяльності зазначено: код КВЕД 28.91 Виробництво машин і устаткування для металургії; код КВЕД 25.11 виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; код КВЕД 42.99 будівництво інших споруд; код КВЕД 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; код КВЕД 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; код КВЕД 33.20 установлення та монтаж машин і устаткування; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); керівник/підписант з 19.01.2015 року - [PERSON] (а.с.171-175,206-208). Згідно відповіді Нікопольської ОДПІ Головного управління и ДФС у Дніпропетровській області №6516/10/04-07-08-02 від 03.10.2018 року (а.с.165,166), ТОВ «НСУ-215» повідомлення про прийняття на роботу (додаток до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413) відносно прийняття на роботу [PERSON] не подавало. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював разом з позивачем в «Нікопольпрогресбут» з вересня місяця 2016 року по січень-лютий 2017 року, разом перейшли на «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» наприкінці лютого 2017 року. Потім він-свідок в квітні місяці 2017 року повернувся на попереднє місце роботи, а позивач залишився працювати слюсарем-збірником металоконструкцій в «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ». За час його роботи в «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» позивач був у нього в підпорядкуванні, виконував роботи, також вони проходили техніку безпеки на ПАТ «НЗФ», отримували перепустки на ПАТ «НЗФ». Трудові відносини ніяким чином не були оформлені. Крім нього і позивача без оформлення також працювали [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Працювали щоденно з 07-30 год. до 16-00 год., вихідні субота та неділя. Всіх разом привозив автобус. Позивач працював за графіком. Завдання видав [PERSON], який також видав гроші за списком, в якому розписувались працівники. Гроші привозив [PERSON] Йому-свідку за місяць заплатили 1000 грн., тому він пішов з такої роботи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працювали з березня 2017 року по квітень 2017 року в «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» на території ПАТ «НЗФ». У той період позивач працював у сусідньому приміщенні, працювали збірниками металоконструкцій.. Працювали щоденно з 08-00 год. до 16-00 год., вихідні дні субота та неділя. Інженерно-технічні завдання здійснював [PERSON], який також видавав їм гроші, а вони розписувались за це. Також працювали [PERSON], [PERSON], [PERSON] Він-свідок працював без належного трудового оформлення. Із-за несвоєчасних виплат та із-за не оформлення трудових відносин він пішов з підприємства. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював разом з позивачем в «Нікопольпрогресбут» з серпня місяця 2016 року по лютий місяць 2017 року, 28.02.2017 року разом перейшли на «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», де працювали на території ПАТ «НЗФ» по червень місяць 2017 року. Працювали за графіком щоденно десь з 09-00 год. до 16-00 год., вихідні дні субота та неділя, їх возив автобус. Позивач працював повний робочі день за графіком. Офіційно трудові відносини не оформлялись. Також з ними працювали [PERSON], [PERSON], інших не пам'ятає. Завдання видавав [PERSON], який також видавав їм гроші, а вони розписувались за це в якомусь документі. Позивач працював слюсарем - збірником. У червні місяці 2017 року він пішов з підприємства, так як йому не виплатили заробітну плату. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював разом з позивачем приблизно у 2016 році. Назва підприємства змінилась в 2017 році. Він-свідок офіційно працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» з 01.11.2017 року. З позивачем він працював в одній бригаді десь два місяці, точно не пам'ятає, робили бункера. Зазначив, що все можливо перевірити по табелю робочого часу. Прогулів у позивача не було. [PERSON] робив зборку, а він-свідок - заготовку. Також працював [PERSON], який прийшов разом з [PERSON] Інших не пам'ятає. Працювали щоденно з 08-00 год. до 16-20 год., вихідні субота та неділя. Завдання видавав [PERSON], який також видавав гроші, вони розписувались за це. Крім того, [PERSON] заповнював табелі робочого часу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] десь два місяці працював на заводі «Стройконструкції», чи працював позивач на «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» не пам'ятає, чи був оформлений позивач на роботі не знає. Він-свідок вів табель, згідно якого нараховувалась заробітна плата, та здав їх [PERSON] Хто нараховує зарплату та хто її виплачує йому не відомо. Зазначив, що ним щодо [PERSON] також вносилися відомості у табелі. Графік роботи: перша зміна щоденно з 07-30 год. до 16-00 год., вихідні субота та неділя. Він як головний інженер заповнював табелі. В той час всім виплачувалася заробітна плата, може і з затримкою, але розраховувалися з усіма. Вказав, що він не видавав заробітну плату нікому. При перехресному допиті свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того хто саме видавав гроші працівникам, останній зазначив, що відмовляється в такому випадку давати показання, однак після роз'яснення наслідків відмови на цій стадії, послався на те, що дуже хвилюється, не пам'ятає таких обставин. Щодо заявленого позивачем свідка [PERSON] привід не виконано. У зв'язку з чим позивач, представник позивача не наполягали на допиті цього свідка. Згідно ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з копій трудової книжки заведеної 10.08.1973 року на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.188-195), з 12.11.2013 року по 14.01.2016 року [PERSON] працював електрогазозварювальником у Товаристві з обмеженою відповідальністю «НСУ-215»; 22.11.2017 року прийнятий електрогазозварювальником до ТОВ «НСУ-215 Механомонтаж». Як вбачається з копій трудової книжки [NUMBER] заведеної 02.08.1976 року на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.196-204), [PERSON] з 08.01.2014 року по 01.09.2015 року працював старшим виконавцем робіт - начальником дільниці у Товаристві з обмеженою відповідальністю «НСУ-215»; з 01.09.2015 року по 20.09.2016 року працював головним інженером у Товаристві з обмеженою відповідальністю «НСУ-215»; з 22.09.2016 року прийнятий на посаду головного інженера до Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 Механомонтаж». Згідно п.6 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи. Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців (ст.ст.26,27 КЗпП України). За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом. Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови/праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами та проінструктувати працівника з техніки безпеки виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. У ст.626 ЦК України визначено загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №350/403/16-ц, та від 08.05.2018 року у справі № 127/21595/16-ц. На підставі викладених норм права та досліджених доказів, беручи до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд вважає доведеними обставини, що у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», зокрема позивача було прийнято на роботу за конкретною професією, посадою, його фактично було допущено до роботи, було ознайомлено з умовами праці, правилами техніки безпеки, правилами внутрішнього трудового розпорядку, тривалістю робочого часу та відпочинку, розміром та порядком оплати праці. Завдання позивачу видавав головний інженер Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» [PERSON] (а.с.204), що підтвердилося в судовому засіданні показаннями свідків. Заявку на видачу перепусток до ПАТ «НЗФ» працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», в тому числі [PERSON], подавав директор Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» [PERSON] Табель робочого часу вів головний інженер Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» [PERSON], що підтвердилося в судовому засіданні показаннями свідків. Видавав заробітну плату працівникам головний інженер Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» [PERSON], що підтвердилося в судовому засіданні показаннями свідків. Показання свідка [PERSON] щодо видачі заробітної плати працівникам суд оцінює критично, так як вони спростувалися показаннями інших свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» оформити трудові відносини з [PERSON] у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно, належним чином укладеним трудовим договором з направленням до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повідомлення про його прийняття на роботу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413. Частиною 6 статті 235 КЗпП України, визначено, що при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно положень ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області (а.с.53) середня заробітна плата в будівництві у Дніпропетровській області у лютому-липні місяцях 2017 року складала: лютий 2017 року - 4686 грн. 00 коп., березень 2017 року - 5227 грн. 00 коп., квітень 2017 року - 4940 грн. 00 коп., травень 2017 року - 5123 грн. 00 коп., червень 2017 року - 5161 грн. 00 коп., липень 2017 року - 5391 грн. 00 коп. Згідно Інформаційного листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» при сорокагодинному робочому тижні норма тривалості робочого часу у лютому місяці 2017 року складала 160 годин, в липні місяці складала 168 годин. Тому в лютому місяці 2017 року середня заробітна плата в будівництві по регіону в день дорівнювала 261 грн. 35 коп., виходячи з розрахунку 4686,00 грн. (середня заробітна плата за місяць) / 160 годин х 8 годин = 261 грн. 35 коп., в липні місяці 2017 року середня заробітна плата в будівництві по регіону в день дорівнювала 256 грн. 70 коп., виходячи з розрахунку 5391,00 грн. (середня заробітна плата за місяць) / 168 годин х 8 годин = 256 грн. 70 коп. На підставі наведеного розмір заробітної плати [PERSON] у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно становить: за лютий 2017 року - 261 грн. 35 коп., за березень 2017 року - 5227 грн. 00 коп., за квітень 2017 року - 4940 грн. 00 коп., за травень 2017 року - 5123 грн. 00 коп., за червень 2017 року - 5161 грн. 00 коп., за липень 2017 року - 256 грн. 70 коп., а всього - 20969 грн. 05 коп. Тому, відповідача слід зобов'язати нарахувати позивачу заробітну плату у розмірі 20969 грн. 05 коп. Згідно положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року складає 1600 грн. Враховуючи положення ст.18, п.п.162.1.3 ст. 162, п.п.163.1.1. ст.163, п.п.164.2.1 ст.164, п.167 ст.167,п.п.169.1.1 ст.169 ПК України, погоджуючись з розрахунками позивача податок на доходи фізичних осіб (за кодом класифікації доходів Державного бюджету України за 2017 рік 11010100) за ставкою 18% з урахуванням податкової пільги, які відповідач мав нарахувати, слід зобов'язати відповідача нарахувати, утримати з нарахованої [PERSON] заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України податок на доходи фізичних осіб за кодом класифікації доходів Державного бюджету України за 2017 рік 11010100: за лютий 2017 року - 0 грн. 00 коп., за березень 2017 року - 796 грн. 86 коп. (5227,00 грн. - 800 грн.)х18%); за квітень 2017 року - 745,20 грн. (4940,00 грн. - 800 грн.)х18%); за травень 2017 року - 778 грн. 14 коп. (5123,00 грн. - 800 грн.)х18%); за червень 2017 року - 784 грн. 98 коп. (5161,00 грн. - 800 грн.)х18%); за липень 2017 року - 0 грн. 00 коп. Враховуючи положення п.п.1.1.,1.2 п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ Перехідних положень ПК України,ст.168 ПК України, погоджуючись з розрахунками позивача, розмір військового збору, який відповідач мав нарахувати, утримати з нарахованої [PERSON] заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України становить: за лютий 2017 року - 3 грн. 90 коп. (261,35 грн. х 1,5 %), за березень 2017 року - 78 грн. 41 коп. (5227,00 грн. х 1,5 %), за квітень 2017 року - 74 грн. 10 коп. (4940,00 грн. х 1,5 %), за травень 2017 року - 76 грн. 85 коп. (5123,00 грн. х 1,5 %), за червень 2017 року - 77 грн. 42 коп. (5161,00 грн. х 1,5 %), за липень 2017 року - 3 грн. 85 коп. (256,70 грн. х 1,5 %). Тому відповідача слід зобов'язати нарахувати, утримати з нарахованої позивачу заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України військовий збір: за лютий 2017 року - 3 грн. 90 коп., за березень 2017 року - 78 грн. 41 коп., за квітень 2017 року - 74 грн. 10 коп., за травень 2017 року - 76 грн. 85 коп., за червень 2017 року - 77 грн. 42 коп., за липень 2017 року - 3 грн. 85 коп. З урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору підлягає сплаті позивачу заробітна плата у розмірі 17549 грн. 34 коп., в тому числі: за лютий 2017 року в розмірі 257 грн. 45 коп. (261,35 грн. - 0,00 грн. - 3,90 грн.), за березень 2017 року в розмірі 4351 грн. 73 коп. (5227,00 грн. - 796,86 грн. - 78,41 грн.), за квітень 2017 року в розмірі 4120 грн. 70 коп. (4940,00 грн. - 745,20 грн. - 74,10 грн.), за травень 2017 року в розмірі 4268 грн. 01 коп. (5123,00 грн. - 778,14 грн. - 76,85 грн.), за червень 2017 року в розмірі 4298 грн. 60 коп. (5161,00 грн. - 784,98 грн. - 77,42 грн.), за липень 2017 року в розмірі 252 грн. 85 коп. (256,70 грн. - 0,00 грн. - 3,85 грн.). Тому відповідача слід зобов'язати виплатити позивачу заробітну плату у розмірі 17549 грн. 34 коп., в тому числі: за лютий 2017 року в розмірі 257 грн. 45 коп., за березень 2017 року в розмірі 4351 грн. 73 коп., за квітень 2017 року в розмірі 4120 грн. 70 коп., за травень 2017 року в розмірі 4268 грн. 01 коп., за червень 2017 року в розмірі 4298 грн. 60 коп., за липень 2017 року в розмірі 252 грн. 85 коп. Також у зв'язку з нарахуванням та виплатою позивачу заробітної плати відповідач мав сплатити за період лютий - липень місяці 2017 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у відповідності до п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в наступних розмірах: за лютий 2017 року в розмірі 704 грн. 00 коп. (3200,00 грн. х22 %), за березень 2017 року в розмірі 973 грн. 94 коп. (5227,00 грн. х22 %), за квітень 2017 року в розмірі 910 грн. 80 коп. (4940,00 грн. х22 %), за травень 2017 року в розмірі 951 грн. 06 коп. (5123,00 грн. х22 %), за червень 2017 року в розмірі 959 грн. 42 коп. (5161,00 грн. х22 %), за липень 2017 року в розмірі 704 грн. 00 коп. (3200,00 грн. х22 %). Тому відповідача слід зобов'язати у зв'язку з нарахуванням та виплатою позивачу заробітної плати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: за лютий 2017 року в розмірі 704 грн. 00 коп., за березень 2017 року в розмірі 973 грн. 94 коп., за квітень 2017 року в розмірі 910 грн. 80 коп., за травень 2017 року в розмірі 951 грн. 06 коп., за червень 2017 року в розмірі 959 грн. 42 коп., за липень 2017 року в розмірі 704 грн. 00 коп. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати в розмірі 4020 грн. 00 коп. (за червень місяць 2017 року та один відпрацьований день у липні 2017 року - 03.07.2017 року) задоволенню не підлягають, так як за вказаний період у відповідності до ч.6 ст.235 КЗпПУ відповідача зобов'язано виплатити позивачу відповідні суми: за червень 2017 року - 4298,60 грн.; за липень 2017 року - 252,85 грн. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704, 80 грн. (за вимогу майнового характеру) та в розмірі 704, 80 грн. (за вимогу немайнового характеру), а всього на загальну суму 1409 грн. 60 коп.

Outcome: partial