Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати повністю виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 26 вчинений 06.01.2015 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що на виконанні у Шевченківському ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавчий напис нотаріуса № 26 від 06.01.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] про звернення стягнення на рухоме майно зі всіма приналежностями та покращеннями: легковий седан - В, марки «TOYOTA», модель «COROLLA», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі № JTNBV58E302057512, об'єм двигуна 1598 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER], для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» в сумі 79 385,54 грн. Однак, даний виконавчий напис не відповідає нормам чинного законодавства України, а саме: вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Так, виконавчий напис № 26 від 06.01.2015 р., згідно ст.90 Закону України «Про нотаріат» та ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» має статус виконавчого документу, який підлягає примусовому виконанню у відповідності до порядку п.288 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, вчинений на договорі застави від 24.04.2008р., як на документі, що встановлює безспірність заборгованості. Законом України «Про заставу» не передбачено право заставодержателя до закінчення строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором звертати стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, до закінчення строку основного зобов'язання та договору застави відсутні підстави для вчинення виконавчого напису на договорі застави. Вважає, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», ч.2, п.п.3.1, п.3, гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 та підпунктом «б» ч.2 п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того посилається на застосування банком та нотаріусом лише Закону України "Про заставу" не застосовуючи норми спеціального Закону, а саме Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно якого стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса не передбачено. Враховуючи наведене просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» в судовому засіданні позов не визнала, подав суду письмове заперечення, яке в судовому засіданні підтримала, додатково зазначивши, що право звернення стягнення на предмет застави передбачене ст.20 Закону України «Про заставу» та розділом 5 Договору застави від 27.12.2007 р. Підставою звернення стало порушення позивачем, як позичальником, умов п.п.1.2, 5.2.2, 5.2.3 кредитного договору, а саме затримання сплати частинами кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Банком були представлені нотаріусу усі необхідні та передбаченні законодавством документи, які підтверджують безспірність наявної заборгованості позивача, з дня виникнення права вимоги не минуло більше трьох років, заборгованість є безспірною і не потребує додаткового доказування, а відтак просить в задоволені позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округ [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та представила суду документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 26 від 06.01.2015 р. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2007 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено кредитний договір № KF46361, за яким позивач отримала строковий кредит в сумі 21 980,00 доларів США із процентною ставкою 10,99 річних, строком до 27 грудня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем [PERSON] та ПАТ «ВіЕс Банк» був укладений договір застави від 27 грудня 2007 р., предметом якого став належний позивачу транспортний засіб - легковий седан - В, марки «TOYOTA», модель «COROLLA», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі № JTNBV58E302057512, об'єм двигуна 1598 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно положень п.5.3.1. кредитного договору, п.1.2 Додатку № 1 до кредитного договору, п.12.1.2. Додаткової угоди № 10 банк має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та інше майно, яке надане в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Позичальник [PERSON] не виконала вимог п.п.1.2, 5.2.2, 5.2.3 кредитного договору, в частині затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Так, 16.10.2014р. банком було направлено позивачу вимогу № 09-3/22514 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № KF46361 від 27.12.2014 р. Однак, позивач жодних дій спрямованих на погашення кредитної заборгованості не здійснила, заперечень з приводу суми заборгованості не заявила та про такі відповідачу не повідомила. За змістом положень ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Пунктом 5.2. договору застави встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя на підставі рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, в позасудовому порядку, згідно Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» або іншим способами на вибір заставодержателя, які не суперечать чинному законодавству України. Відтак, умовами договору застави визначено право вибору заставодержателю варіантів звернення стягнення на предмет застави в один із перелічених способів, в тому числі і на підставі виконавчого напису нотаріуса. 06.01.2015 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі заяви ПАТ «ВіЕс Банк» було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 26 про звернення стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб легковий седан - В, марки «TOYOTA», модель «COROLLA», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі № JTNBV58E302057512, об'єм двигуна 1598 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER]. При вчиненні виконавчого напису нотаріус керувалась нормами Закону України "Про заставу", та положеннями п.3.1. гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, в редакції, що діяла на момент вчинення спірного виконавчого напису, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Однак відповідно до частини 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішеням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачене Законом України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, чинного з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до ч.1 ст.24. Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 26 Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса даною статтею не передбачено. Зазначена редакція статті Закону була чинною до 16 жовтня 2011 року до моменту набрання чинності Законом України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно якого були внесені зміни до статті 26 Закону та вона була доповнена "п.5 реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса". Однак згідно п. 2 Прикінцевих положень Законом України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Як вже було встановлено судом кредитний договір № KF46361 між сторонами був укладений 27 грудня 2007 року, тобто до набрання чинності Законом України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", а тому суд вважає, що при вирішенні спору слід керуватися не Законом України Про заставу, а нормами спеціального закону, чинного на момент підписання кредитного договору. Аналогічна позиція міститься і у висновку Верховного суду України, висвітленому у Постанові від 15.11.2010 року за № 3-5гс10, згідно якого Закон України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України Про заставу застосовуються лише в частині , що не суперечать Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень. Оскільки, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень в редакції чинній на момент укладення кредитного договору та підписання договору застави не передбачено, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати,а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Outcome: approved