Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича №51977 від 25.09.2020 про стягнення з нього на користь відповідача ТОВ «Велфін» заборгованості у сумі 20830,00 грн. згідно кредитного договору №219808 від 05.07.2017 таким, що не підлягає виконанню. Вирішити питання про стягнення судових витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 10.12.2020 його роботодавцем повідомлено про отримання від приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63611724 від 13.11.2020 про звернення стягнення на його заробітну плату. Стягувачем по вказаному виконавчому провадженні є ТОВ «Велфін». Так, за результатами ознайомлення з вказаним виконавчим провадженням йому стало відомо, що предметом виконання є виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за № 63611724. При ознайомленні з виконавчим написом стало відомо, що з нього на користь ТОВ «Велфін» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 20830 грн., з яких 500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 20330,00 грн. заборгованості за відсотками та 900 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Зазначає, що кредитний договір ним був укладений 05.07.2017, а позика ним повинна була бути повернута через 30 днів, тобто до 04.08.2017. При цьому виконавчий напис винесено 25.09.2020. Однак, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги, що є порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. Тому позивачем не визнається спосіб нарахування боргу, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому наявність та розмір даних вимог може бути констатовано виключно в судовому порядку в межах позову кредитора про стягнення боргу за кредитним договором №219808 від 05.07.2017 та в межах позовної давності. Приватний нотаріус не мав правових підстав для встановлення безспірності, оскільки є встановлена законом процедура встановлення такої безспірності, тому при вчиненні вказаного виконавчого напису не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не застосував строк позовної давності та не взяв до уваги, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 були скасовані зміни до Переліку в частині можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою. Враховуючи зазначене, вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, а саме норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Тому, на підставі викладеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №51977 від 25.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем та стягнути із відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позовної заяви підтримав та просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 42). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 01.02.2021 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження за участю сторін. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому він також не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце, день і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Треті особи на стороні відповідача, а саме: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець територіального округу Івано-Франківської області Витвицький В.В. в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавали, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 43, 44). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що 05.07.2017 між [PERSON] та ТОВ «Веллфін» укладено кредитний договір №219808, у відповідності до якого позивач отримав кредит в сумі 500 грн. строком на 30 днів з визначеною процентною ставкою (а.с.17-21). 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис №51977, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ "Веллфін" за кредитним договором №219808 від 05.07.2017 заборгованість в розмірі 20830 грн., з яких 500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 20330,00 грн. заборгованості за відсотками. Також стягнуто 900,00 грн. за вчинення виконавчого напису. (а.с.16). 13.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса №63611724 (а.с.7). 13.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника та направлено ТзОВ «Гудвеллі України» для виконання, а [PERSON] для відома (а.с.11-12). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса №51977 від 25.09.2020 за зверненням ТОВ "Веллфін" на суму 20830,00 грн. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (зі змінами) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як встановлено судом, укладений між ТОВ "Веллфін" та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. В той же час приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі визнані нечинними з дня їх прийняття. Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно із приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у зазначеному спорі, підлягають перевірці доводи сторін в повному обсязі з приводу того, чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Пунктом 1 вищевказаного Переліку, в редакції станом на 29.11.2001, у підпункті (б) передбачено, що для одержання виконавчого напису, подаються також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Проте ні відповідачем, ні третіми особами не надано суду доказів, які надавались стягувачем приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораю О.С. на підтвердження безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання боржника [PERSON] , а тому суду не представилося можливим перевірити, що пред`явлена до стягнення сума заборгованості була належно перевірена нотаріусом на предмет її безспірності. У позовній заяві позивач наголошує, що кредитний договір ним був укладений 05.07.2017, а позика ним повинна була бути повернута через 30 днів, тобто до 04.08.2017. При цьому, виконавчий напис винесено 25.09.2020. Однак, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги, що є порушенням порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки ним не перевірено термін позовної давності. При цьому жодних доказів на спростування позиції позивача, ні відповідачем, ні третіми особами, суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, яка стягнута з відповідача за виконавчим написом нотаріуса, який оскаржується у даній справі, не є безспірною, не перевірена на предмет позовної давності, а тому її наявність та розмір підлягає встановленню та доведенню. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог, строку позовної давності до [PERSON] та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 25 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №51977, таким, що не підлягає виконанню. А тому позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, задоволення позову судовий збір у розмірі розмірі 908,00 грн. за подання позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . На підставі викладеного, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved