Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 19 грудня 2014 року померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З 1964 року та до дня смерті матір позивачки була членом ЖБК "Спутник" та за своє життя сплатила пайові внески та квартира перейшла у її власність. Батько позивачки помер раніше за її матір, але питання про прийняття після нього спадщини не ким не підіймалося, тобто спадкова справа не відкривалася. Позивачка звернулася після смерті матері до Третьої Маріупольської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру, в зв*зку з тим, що вона не надала правовстановлюючий документ. Просила визнати за нею право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матеріи [PERSON], померлої 19.12.2014 року. Позивачка у судове засідання не зявилася, надавши заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку із чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання представника відповідача та третьої особи, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно контрольного талону до ордеру № 1140 від 13 жовтня 1964 року, [PERSON] надано квартиру, за адресою: [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення від 30 грудня 1991 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі довідки ЖБК «Спутник» від 21 листопада 1991 року. Реєстраційний номер 35841, в книзі 163. Відповідно до довідки , виданої ЖБК "Спутник" 01.09.2015 року, [PERSON] являлась членом ЖБК "Спутник" та займала квартиру житловою площею 16,6 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS], зареєстровану на ім'я [PERSON] Пайовий внесок в сумі 1746 руб. сплачений упродовж 15 років з 1964 року по 1979 року, заборгованості по вказаній квартирі відсутня. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про власність", який діяв на час реєстрації за позивачкою права власності на спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З викладеного суд дійшов висновку про те, що сплативши пайовий внесок в повному обсязі, позивачка набула право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 20.12.2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла - 19 грудня 2014 року. Так, до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлої 19 грудня 2014 року, увійшла квартира, яка розташована [ADDRESS]. Згідно із повідомленням Третьої маріупольської державної нотаріальної контори №1814/01-16 від 09.09.2015 року в справах держнотконтори мається спадкова справа №222/2015 до майна померлої 19 грудня 2014 року [PERSON], з завою про прийняття спадщини звернулась донька померлої [PERSON] Також в спадковій справі мається заява [PERSON], [INFO] (вх.№685 від 28.05.2015 року), який відмовляється від прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до постанови Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори від 28.07.2015 року № 1397/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована [ADDRESS], після померлої 19 грудня 2014 року матері, [PERSON], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Крім того, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 24.01.1990 року, позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Також згідно копії свідоцтва про народження від 24.11.1953 року, батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки в повному обсязі, оскільки вони знайшли своє підтвердження наданими до суду письмовими доказами.

Outcome: approved