Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON] [INFO] відрилась спадщина до складу якої входить: квартира [ADDRESS]; 1/2 частина земельних ділянок, розташованих на території Станишівського садівничого масиву Житомирського району, а також в [ADDRESS]; 1/2 частина автомобіля КІА, 2009 року випуску. Окрім позивачки, спадкоємцями майна померлого є його батько [PERSON] та син від першого шлюбу [PERSON] Посилаючись на те, що у жовтня 2011 року у [PERSON] було діагностовано онкологічне захворювання та останній потребував матеріальної й іншої допомоги, однак відповідач не надавав такої допомоги та не приймав участь в догляді сина, вказувалося на ухиляння [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, який знаходився у безпорадному стані та просила усунути відповідача від права на спадкування за законом. Ухвалою Корольовського районного суд м. Житомира від 15 квітня 2014 року до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в порядку ст. 35 ЦПК України залучено [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові та просили його задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що позивач протягом 20 років перешкоджала його спілкуванню з сином, вказував, що дізнався від сина про його хворобу у квітні 2012 року, останній не звертався до нього за будь-якою допомогою, хоча він частинами передавав кошти на лікування сина на суму 23 000 грн, зазначав, що в той час як позивач відпочивала на морі два тижня перед смертю сина перебував разом з ним, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилався на те, що померлий [PERSON] до останнього дня працював на фірмі та не знаходився в безпорадному стані, а відповідач тривалий час не знав про хворобу сина та не ухилявся від надання допомоги, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем [PERSON] з 23 січня 1993 року. Відповідач [PERSON], [INFO] є батьком померлого [PERSON] З наявних в матеріалах справи медичної картки амбулаторного хворого №22518/11 від 27.10.2011 року та протоколу фібробронхоскопії від 19.10.2011 року вбачається, що [PERSON] перебував на обстеженні та лікуванні у Національному інституті раку з приводу онкологічного захворювання легенів. [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №2342 від 15.10.2012 року. 13 листопада 2012 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу № 73/2012 до майна померлого [PERSON] До складу спадкового майна [PERSON] входить квартира [ADDRESS]; 1/2 частина земельних ділянок, площею 0,045 га, яка знаходиться на території Станишівського садівничого масиву Житомирського району та 1/2 частина земельних ділянок, площею 0,250 га, яка знаходиться в [ADDRESS]; а також 1/2 частина автомобіля марки "КІА", 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, окрім встановлення факту перебування спадкодавця у безпорадному стані, його потреби в допомозі та факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, повинен також з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови її отримання від інших осіб і чи мав спадкоємець змогу надавати таку допомогу. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про практику у справах про спадкування", правила частини п'ятої ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею необхідності надання допомоги спадкодавцеві, наявність у особи можливості для надання такої допомоги та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. З огляду на викладене правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. Судом встановлено, що [PERSON] проживав у спірній квартирі разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON], з 09.09.2008 р. по день смерті працював на посаді головного енергетика АТ "Житомирський меблевий комбінат" та отримував заробіток, що в період з травня по жовтень 2012 року склав суму 31496,14 грн., а також одержував пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" по 31.10.2012 року. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], є непрацездатним за віком, отримує пенсію за вислугу років з 1984 року, а також з 24.01.2006 року є інвалідом І групи за загальним захворюванням. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджували факт хвороби [PERSON] на онкологічне захворювання легенів та проходження курсів хіміотерапії. При цьому, суд критично ставиться до показань свідків [PERSON], який є батьком позивачки та [PERSON], що працював на посаді головного бухгалтера фірми, керівником якої була позивачка, щодо обізнаності відповідача про хворобу його сина з часу її виявлення, з огляду на зацікавленість цих осіб та взаємну суперечність таких свідчень, зокрема, щодо часу виявлення захворювання спадкодавця. Оскільки [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON], саме вони здійснювали догляд та опікувались ним. Водночас, належних та допустимих доказів про те, що [PERSON] потребував догляду ще й і від непрацездатного батька [PERSON], який сам є інвалідом І групи, так само як доказів того, що [PERSON], будучи особою похилого віку, мав можливість та ухилявся від надання такої допомоги сину, позивач в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надала, що є її процесуальним обов'язком. Відсутні і докази про те, що сама [PERSON] зверталась до відповідача за допомогою по догляду за спадкодавцем, а також те, що відповідач до квітня 2012 року взагалі знав про хворобу сина та відмовився або ухилявся від надання такої допомоги. Враховуючи, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і позивачем не доведено сукупності обставин, необхідних для усунення від спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, а саме - ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги, можливість надання такої допомоги та потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed