Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

06.04.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/0079/74/56983 від 16.06.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Іпотечного договору від 19.06.2006 року за № У-134, а саме: майнові права на квартиру під будівельним номером 307, розташовану на тринадцятому поверсі секція 3 житлового будинку під №1 за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 118-а, будівництво якої не завершено, які випливають з Договору №3Б/ПР-1-21 про інвестування, укладеного 12.01.2006 року між [PERSON] і ПП "Прогрес-Риелт" - шляхом переведення заставлених майнових прав за Договором №3Б/ПР-1-21 від 12.01.2006 року на [PERSON] При цьому позивач посилається на те, що 04.11.2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладено Договір відступлення права вимоги №04-11/16, згідно з яким до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, до відповідача [PERSON] за його зобовязаннями відповідно до іпотечного договору, укладеному з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль». 18.04.2017 року провадження у справі відкрито. 20.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом та відповідно до заяви від 19.12.2017 року про уточнення зустрічних позовних вимог просить: визнати недійсним договір відступлення права вимоги №04-11/16 від 04.11.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] про перехід прав вимоги за кредитними договорами, що укладені між ВАТ "[PERSON] Аваль" та Боржниками, вказаними в Реєстрі Боржників; визнати недійсним Іпотечний договір від 19.06.2006 року, укладений між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №у-134, яким забезпечуються вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором №014/0079/74/56983 від 16.06.2006 року. При цьому відповідач [PERSON] посилається на те, що Договір відступлення права вимоги є таким, що суперечить ЦК України, а позивач [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на момент його укладення. Крім того, щодо вимог про визнання недійсним іпотечного договору позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що на момент його укладення відповідно до чинної редакції Закону України «Про іпотеку» майнові права не могли бути предметом іпотеки. 06.11.2017 року представник позивача [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву про визнання договору недійсним, в якому просить застосувати позовну давність до вимоги [PERSON] про визнання недійсним Іпотечного договору від 19.06.2006 року та в задоволенні позову [PERSON] відмовити. 05.02.2018 року представник відповідачаТкачова В.О. надав до суду відповідь на відзив щодо наведених відповідачем у відзиві на зустрічну позовну заяву заперечень, в якій зазначає, що перебіг позовної давності належить рахувати з дня, коли [PERSON] довідався про порушення свого права, а саме з дати отримання позовної заяви [PERSON], тобто з 30.05.2017 року. При цьому представник відповідача вказує, що основною підставою для визнання недійсним іпотечного договору є недійсність договору відступлення права вимоги та, крім того, іпотечний договір має ще низку ознак недійсності, щодо чого позивач не надала аргументованої відповіді. Ухвалою суду від 12.07.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали та просять в задоволенні позову відмовити, зустрічний позов [PERSON] підтримали та просять задовольнити в повному обсязі. Вислухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 16.06.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено Кредитний договір №014/0079/74/56983, відповідно до умов якого Кредитор на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 55016,00 доларів США. Кредит надається на 240 місяців з 16.06.2006 року до 16.06.2026 року /а.с.126-132/. 19.06.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яким забезпечено вимоги Іпотекодержателя Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль», що витікають з кредитного договору №014/0079/74/56983 від 16.06.2006 року, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем [PERSON], а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому (майбутньому) /а.с.119-123/. Пунктом 1.2. Іпотечного договору від 19.06.2006 року визначено, що предметом іпотеки є майнові права на квартиру під будівельним номером 307, загальною площею 56,12 кв.м., розташовану на тринадцятому поверсі секція 3 житлового будинку під №1 за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, будинок під №118-а, будівництво якої не завершено. 04.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір відступлення права вимоги №04-11/16, відповідно до умов якого Кредитор [PERSON] передає (відступає) Новому кредиторові [PERSON] за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредитору [PERSON] Вимоги до Боржників за Кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, зокрема до відповідача [PERSON], що вбачається з додатків до Договору відступлення права вимоги №04-11/16 /а.с.9-18/. 04.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого у звязку з укладенням Сторонами Договору відступлення права вимоги №04-11/16 за кредитним договором №014/0079/74/56983 від 16.06.2006 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та позичальником [PERSON], Іпотекодержатель [PERSON] передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним Договором, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] і посвідчений 19.06.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №У-134, який виступає в якості забезпечення виконання зобовязань, що випливають з Кредитного договору. З моменту укладання цього Договору Новий кредитор набуває статусу Іпотекодержател за Іпотечним договором /а.с.116-117/. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта станом на 19.09.2017 року /а.с.72-77/ вбачається, що іпотекодержателем за іпотечним договором У-134, виданим 19.06.2006 року на обєкт квартира, майнові права на квартиру за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії)[ADDRESS], є [PERSON]. В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем [PERSON] умови кредитного договору не виконуються, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.11.2016 року відповідно до розрахунку складала: заборгованість за кредитом та процентами - 97758,98 доларів США, за боргованість за пенею 5866822,58 грн. /а.с.33/. Вказані обставини стороною відповідача не оспорюються. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, у випадку прострочення позичальником сплати чергової частини боргу, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріали справи не містять відомостей про погашення заборгованості за договором кредиту. Пунктом 8.7. Іпотечного договору визначено, що з усіх питань, що стосуються предмета, умов та процесу виконання цього договору, але прямо не врегульовані положеннями цього договору, сторони мають керуватись чинним законодавством. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про заставу» при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, або в інший спосіб, не заборонений законом, у тому числі шляхом продажу права вимоги третій особі. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про переведення на нього заставленого права передбачена чинним законодавством і є правильним способом захисту прав у випадку, коли предметом застави є майнові права. В зустрічних позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір про відступлення права вимоги фактично є договором факторингу, для укладення якого позивач не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності. Однак суд не погоджується з даною позицією з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи та Договір відступлення права вимоги №04-11/16 від 04.11.2016 року, зокрема, суд, погоджуючись з доводами сторони позивача, приходить до висновку, що вказаний договір не є договором факторингу в розумінні ст. 1077 ЦК України, а є відступленням права вимоги, тобто цесією, в звязку з чим позивач мала достатній обсяг цивільної дієздатності для укладення зазначеної угоди. Інших обставин, які б свідчили про недійсність вказаного договору, стороною позивача за зустрічним позовом [PERSON] не наведено. Стосовно вимог [PERSON] при визнання недійсним Іпотечного договіру між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 19.06.2006 року суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оспорюваний стороною відповідача [PERSON] Іпотечний договір був ним особисто підписаний 19.06.2006 року, в звязку з чим суд вважає, що строк позовної давності щодо визнання зазначеного договору недійсним є таким, що сплинув, та при наявності заяви представника позивача про його застосування, в задоволенні вказаної зустрічної позовної вимоги належить відмовити. При цьому доводи сторони відповідача [PERSON] щодо того, що про порушення своїх прав Іпотечним договором від 19.06.2006 року відповідач дізнався тільки після отримання позовної заяви в 2017 році, суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню як необґрунтовані та безпідставні. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved