Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до Кредитного договору від 21.09.2006р. №6906С25, укладеного між позивачем та третьою особою, банк надав [PERSON] (третя особа по справі) кредит у сумі 10000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 15.09.2013 року. [PERSON] не виконувалися умови договору, в зв»язку з чим станом на 14.02.2014 року виникла заборгованість у сумі 5356,59 доларів США, що гривневому еквіваленті становить 46232,19 грн. та 12 735,84 грн. Крім того, згідно Кредитного договору від 17.09.2007р. №6907С38, укладеного між позивачем та третьою особою, банк надав [PERSON] кредит у сумі 15 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту 15.09.2014р. Станом на 14 лютого 2014 року заборгованість за Кредитним договором складає 10 084,87 доларів США, що гривневому еквіваленті складає 87 041,50 грн. та 19 332, грн., Таким чином, загальний розмір заборгованості за Кредитними договорами від 21.09.2006р. №6906С25 та від 17.09.2007р. №6907С38, з урахуванням пені складає 165341,89 грн. В забезпечення виконання умов Кредитних договорів від 21.09.2006р. №6906С25 та від 17.09.2007р. №690708, із відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір від 17.09.2007р. №6907Z64, де предметом іпотеки виступило нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS] Оскільки боржником [PERSON] не виконуються вимоги кредитних договорів, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 165 341,89 грн. за рахунок звернення стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором від 17.09.2007р. №6907Z64- нерухоме майно - квартиру, однокімнатну, [ADDRESS] загальною площею 35,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.; визначити спосіб реалізації Предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; визначити початковою ціною продажу Предмету іпотеки на рівні його загальної заставної вартості, визначеної п.1.3. Іпотечного договору від 17.09.2007р. №6907Z64, яка становить 164800,00 грн.; виселити відповідача та усіх інших осіб, які мешкають в квартирі [ADDRESS] зобов'язати Комсомольський районний відділ у м. Херсоні Управління ДМС у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, які зареєстровані за адресою: квартира [ADDRESS] В процесі розгляду справи представник позивача неодноразово уточнював та доповнював позовну заяву, збільшуючи позовні вимоги. Станом на 06.04.2015 року просить стягнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 351 708,42 грн., яка виникла станом на 14.11.2015 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №6907Z64 від 17.09.2007р., посвідченим Клименко М.Т., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим №2499, - нерухоме майно - квартиру, однокімнатну, [ADDRESS]: загальною площею 35,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.; визначити спосіб реалізації Предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; визначити початковою ціною продажу Предмету іпотеки на рівні його загальної заставної вартості, визначеної п.1.3. Іпотечного договору №6907Z64 від 17.09.2007р., посвідченого Клименко М.Т., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим №2499, яка становить 164 800,00 грн.; зобов'язати органи реєстрації - Комсомольський районний відділ у м. Херсоні Управління ДМС у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, які зареєстровані за адресою: квартира [ADDRESS] судові витрати покласти на відповідача . В судовому засіданні представник позивача підримав уточнені позовні вимоги від 06.04.2015р. та просив позов задовольнити за викладеними обставинами. Щодо заперечень відповідача проти позову пояснив, що посилання проти позовних вимог на дію ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 №1304 не є обґрунтуванням для відмови задоволення позовних вимог, оскільки зазначений Закон встановлює мораторій на заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна, яке виступає забезпеченням зобов'язань громадянина України (позичальника, майнового поручителя) за споживчими кредитами наданими кредитними установами в іноземній валюті, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя/, яке перебуває в іпотеці, за умови що у позичальника або у майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно. Квартира [ADDRESS], яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 17.09.2007 р., що укладено в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами від 21.09.2016 р. №6906С25 та від 17.09.2007 р. №6907С38 (кредити надані в іноземній валюті), не використовується відповідачем як місце постійного проживання, а відповідач постійно проживала разом із своїм чоловіком за адресою: [ADDRESS] Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи. ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлює мораторій на заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна, яке виступає забезпеченням зобов'язань громадянина України ( позичальника, майнового поручителя ) за споживчими кредитами наданими кредитними установами в іноземній валюті. Вважає, що кредитні договори №6906С25 від 21.09.2006 року та №6907С38 від 17.09.2007 року не є споживчими Також зазначив, що посилання відповідача у запереченні проти позовних вимог на те, що в квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина також не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки малолітня дитина [PERSON], 2005 року народження, зареєстрована в період розгляду даної справи -07.11.2014 року. В зв»язку з викладеним, позивач підтримує вимоги позовної заяви про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 351708,42 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 6907Z64 від 17.09.2007 - нерухоме майно -квартиру однокімнатну,[ADDRESS] в м.Херсоні та її продажу з прилюдних торгів з початковою вартістю на рівні заставної вартості визначеною сторонами в іпотечному договорі /п.1.3/ -164 800,00 грн. та просить виселити усіх осіб, які мешкають у цій квартирі та зобов'язати реєстраційні органи зняти їх з обліку. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні 17.03.2015 року пояснила, що вона постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. Коли брала на себе зобов»язання по кредитному договору [PERSON], то не досконало вивчила умови іпотечного договору. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Погодилася із наявною сумою заборгованості у сумі 301903,39 грн., включаючи нараховану суму пені в межах 1 року. Крім того, не визнала позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (однокімнатну квартиру [ADDRESS]). Зазначила, що на час розгляду даної справи набрав чинності та діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в ьіноземній валюті», відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте, відчужене без згоди власника, нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна, об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Відповідач та члени її сім'ї використовують квартиру [ADDRESS] як місце постійного проживання, іншого житла не мають. Крім того, в зазначеній квартирі разом з відповідачем та членами її сім'ї зареєстрована та постійно проживає малолітня дитина [PERSON], 2005 року народження. У випадку звернення стягнення на зазначене нерухоме майно буде порушено право малолітньої дитини та остання втратить житло. Третя особа в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що позов підлягає частковому задоволенню. Ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов»язання виконується належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Судом по справі встановлено, що відповідно до Кредитного договору від 21.09.2006р. №6906С25, укладеного між позивачем та третьою особою, банк надав [PERSON] (третя особа по справі) кредит у сумі 10000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 15.09.2013 року. Крім того, згідно Кредитного договору від 17.09.2007р. №6907С38, укладеного між позивачем та третьою особою, банк надав [PERSON] кредит у сумі 15 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту 15.09.2014р. В забезпечення виконання умов Кредитних договорів від 21.09.2006р. №6906С25 та від 17.09.2007р. №690708, укладених між позивачем та третьою особою [PERSON], із відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір від 17.09.2007р. №6907Z64, посвідчений Клименко М.Т. (приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу) за р.№2499, де предметом іпотеки виступило нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS] За домовленістю між Банком та відповідачем, встановлена загальна заставна вартість предмета іпотеки, що становить 164 800,00грн. (п.1.3. Іпотечного договору). Відповідно до ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, а згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. [PERSON] не виконувалися умови договору, в зв»язку з чим станом на 14.11.2014 року виникла заборгованість. Згідно розрахунку позивача, станом на 14.11.2014 року сума заборгованості за кредитним договором № 6906С25 від 21.09.2006р. складає: прострочена заборгованість по сплаті основного боргу - 4515,10 доларів США (69577,69 грн.), строкова заборгованість по сплаті процентів - 50,54 долари США (778,82 грн.), прострочена заборгованість по сплаті процентів - 1236,03 долари США (19047,22 грн.), пеня за порушення строків сплати кредиту (згідно п.2.4.2. Кредитного договору) - 31163,26 грн., пеня за порушення строків сплати відсотків за кредитом (згідно п.2.4.2. Кредитного договору) - 4335,82 грн. Згідно розрахунку позивача, станом на 14.11.2014 року сума заборгованості за кредитним договором № 6907С38 від 17.09.2007 р. складає: прострочена заборгованість по сплаті основного боргу - 8803,81 долари США (135666,71 грн.), строкова заборгованість по сплаті процентів - 90,97 долари США (1401,85 грн.), прострочена заборгованість по сплаті процентів - 1991,23 долари США (30684,85 грн.), пеня за несвоєчасне погашення кредиту (згідно п.2.4.2. Кредитного договору )- 51983,02 грн., пеня за порушення строків сплати відсотків за кредитом (згідно п.2.4.2. Кредитного договору) - 7069,18 грн. Однак суд вважає необхідним зазначити, що ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності, який складає три роки. Цим же Кодексом встановлено, що до пені законом може бути встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до пені застосовується позовна давність в один рік. Представником відповідача суду був наданий розрахунок, проведений ФОП [PERSON], яка здійснює діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно розрахунку, сума заборгованості станом на 14.11.2014 року із врахуванням ст. 258 ЦК України за кредитним договором № 6906С25 від 21.09.2006р. складає: прострочена заборгованість по сплаті основного боргу - 69577,69 грн., строкова заборгованість по сплаті процентів - 778,82 грн., прострочена заборгованість по сплаті процентів - 19047,22 грн., пеня за порушення строків сплати кредиту - 12890,33 грн., пеня за порушення строків сплати відсотків за кредитом - 2883,97 грн.(всього 105178,03 грн.). Також згідно розрахунку, сума заборгованості станом на 14.11.2014 року із врахуванням ст. 258 ЦК України за кредитним договором № 6907С38 від 17.09.2007 р. складає: прострочена заборгованість по сплаті основного боргу - 135666,71 грн., строкова заборгованість по сплаті процентів - 1401,85 грн., прострочена заборгованість по сплаті процентів - 30684,85 грн., пеня за порушення строків сплати кредиту - 24411,26 грн., пеня за порушення строків сплати відсотків за кредитом - 4560,69 грн.(всього 196725,36 грн.). Із зазначених розрахунків вбачається, що 44746,25 грн. (2883,97+12890,33+4560,69+24411,26 = 44746,25) - це загальна сума нарахованої пені за кредитними договорами № 6906С25 від 21.09.2006р. та № 6907С38 від 17.09.2007 р. станом на 14.11.2014 року в межах позовної давності 1 рік. Відповідачем [PERSON] не оспорюється факт порушення третьою особою [PERSON] зобов»язання за кредитними договорами та необхідністю погашення нею заборгованості, в зв»язку з чим суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок суми заборгованості за договорами в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті основного боргу, строкова заборгованість по сплаті процентів, прострочена заборгованість по сплаті процентів, де станом на 14.11.2014 року загальна сума боргу (без суми пені) становить 257157,14 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, в силу п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України, стягненню підлягає загальна сума заборгованості в межами строку позовної давності - 44746,25 грн. Тобто, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість загальною сумою 301903,39 грн. (257157,14 грн.- загальна сума заборгованості по сплаті основного боргу та заборгованості по процентах + 44746,25 грн. - загальна сума пені за 1 рік). Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання , іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов»язання та /або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вигоду про усунення порушень. Враховуючи те, що позичальником (третьою особою [PERSON]) не виконані зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитами, позивач має право звернення до суду за відновлення свої прав, свобод чи інтересів. Однак суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та зняття зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку за адресою розміщення предмета іпотеки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як слідує з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, предмет іпотеки - нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS] має загальну площу 35,6 кв.м., житлову площу 17,3 кв.м та перебуває у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004 року; право власності зареєстроване в Херсонському БТІ 15.12.2004р. В судовому засіданні встановлено, що у власності [PERSON] не знаходиться інше нерухоме майно, кредит третьою особою був отриманий в іноземній валюті. Свідок [PERSON](матір відповідача) та [PERSON] (сусідка) в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] з травня місяця 2014 року постійно проживає в квартирі [ADDRESS] За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м (площа квартири 35,6 кв.м.) і у власності відповідача немає іншого житлового нерухомого майна, є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Також слід зазначити, що в даному випадку неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" заборонено примусово стягувати нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті. Щодо посилань представника відповідача про порушення прав малолітньої дитини, яка проживає в спірній квартирі, суд зазначає наступне. В пункті 1.4. договору іпотеки іпотекодавець підтвердила, що предмет іпотеки не перебуває у спільній сумісній чи спільній частковій власності та внаслідок укладення цього Договору не буде порушено прав та законних інтересів неповнолітніх та малолітніх дітей, непрацездатних чи інших осіб, яких іпотекодавець зобов»язаний утримувати за законом чи договором. Із відповіді на запит № 62 від 06.02.2015р. слідує, що станом на 19.08.2014 року за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано дві особи : [PERSON] та [PERSON] (мати); станом на 06.20.2015 року за вказаною адресою зареєстровано чотири особи, одна з яких - [PERSON], 2005 року народження, яка є малолітньою. Верховний суд України в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна від 01.02.2015 року зазначає, що важливим є питання можливості реєстрації дітей у квартирі, яка є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки, оскільки саме таким фактом заперечується можливість звернення стягнення на предмет іпотеки з метою захисту прав дітей на користування . Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України N 5 з цього приводу зазначив, що суди повинні з'ясовувати, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодаржателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в квартирі, житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування та не є підставою заборони звернення стягнення на предмет іпотеки з метою захисту прав дітей на користування житлом. Однак позивачем в межах даного цивільного провадження не ставиться питання щодо визнання Іпотечного договору недійсним. Із зазначеного вбачається, що на час укладання договору іпотеки (17.09.2007 року) неповнолітня дитина за адресою зазначеної квартири зареєстрована не була, а тому заперечення відповідача в частині порушення прав малолітньої дитини у разі задоволення позову є безпідставними. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що сторонами частково були доведені обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного, судом по справі встановлено, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість загальною сумою 301903,39 грн. (257157,14 грн.- загальна сума заборгованості по сплаті основного боргу та заборгованості по процентах + 44746,25 грн. - загальна сума пені за 1 рік). Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3019,00 грн.

Outcome: partial