Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 36 000, 00 грн., індекс інфляції у розмірі 13 968, 00 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 499, 68 грн., витрати на послуги поштового зв'язку у розмірі 76, 96 грн. та витрати на послуги банка у розмірі 17грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12 червня 2014 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 36 000 грн., про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики повернення боргу повинно було здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 12.12.2014 року. У порушення умов договору відповідач у вказані договором строки позику не повернув. Позивачем 05.02.2015 року на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення заборгованості у розмірі 36 000 грн., але відповідач у визначений строк борг не повернув. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Також в судовому засіданні позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 12 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який оформлено відповідною розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 36 000 грн. Згідно умов договору від 12.06.2014 року [PERSON] зобов'язався повернути всю суму боргу у строк до 12.12.2014 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що були присутніми при передачі позивачем грошових коштів та написанні відповідачем розписки. На засвідчення факту отримання грошових коштів поставили у розписці свої підписи. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконав, у визначені договором строки погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого у відповідач перед позивачем станом на 13.08.2015 року склалась заборгованість у розмірі 36 000, 00 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв'язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу позивачем нараховано 13 968, 00 грн. - індексу інфляції за період з грудня 2014 року по червень 2015 року. Як вбачається із розрахунку індексу інфляції, позивачем нараховано за грудень 2014 року 1 080,00 грн., але в договорі позики встановлено кінцевий термін повернення заборгованості 12.12.2014 року. Таким чином, право на нарахування інфляційних витрат за грудень 2014 року у позивача виникло з моменту прострочення повернення боргу, тобто з 13.12.2014 року. Враховуючи вищевикладене, інфляційні витрати за період з 13.12.2014 року по 31.12.2014 року складають 661, 93 грн. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, матеріалів справи та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 36 000, 00 грн. та інфляційних витрат у розмірі 13 549, 93 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на послуги пошти та послуги банку суд зазначає, що судові витрати повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви додано копії фіскальних чеків від 05.02.2015 року, виданих УДППЗ "Укрпошта", про сплату за надсилання цінних листів на загальну суму 76, 96 грн. та копію квитанції від 12.08.2015 року про сплату АТ "УкрСиббанк" комісії у розмірі 17грн. При цьому, з наданих суду документів не вбачається, що надані позивачу послуги УДППЗ "Укрпошта" та АТ "УкрСиббанк" пов'язані з розглядом цієї конкретної цивільної справи, а тому у суду немає підстав вважати витрати, пов'язані з оплатою послуг УДППЗ "Укрпошта" та АТ "УкрСиббанк", судовими витратами позивача, пов'язаними з розглядом цієї цивільної справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат за послуги пошти та послуги банку.

Outcome: partial