Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.12.2019, посилаючись на те, що йому на праві власності належить будівля гуртожитку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року. До набуття позивачем права власності будівля гуртожитку використовувалась попереднім власником ВАТ "Металургмаш" у якості гуртожитку для тимчасового проживання одиноких осіб, які перебували з підприємством у трудових відносинах. Так, з дати укладення позивачем договору купівлі - продажу гуртожитку в кімнатах площею 19,2 кв.м та 18,7 кв.м., зазначених у технічному паспорті на будівлю гуртожитку під [ADDRESS] та [ADDRESS] мешкають та зареєстровані відповідачі ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ). Позивач зазначає, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2016, яке набрало законної сили, позивачу відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом виселення відповідачів з гуртожитку. Правовою підставою проживання та користування відповідачами житловими кімнатами, зазначеними в рішенні суду від 27.10.2016 року, визнаний ордер. На даний час правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачами з вини відповідачів не оформлені письмовим договором найму приміщення. Як зазначається позивачем, ним розроблений та затверджений типовий договір найму приміщень, визначена плата за проживання, порядок її оплати та порядок оплати комунальних послуг і запропоновано мешканцям гуртожитку укласти договір найму, проте всі вимоги щодо оформлення договірних правовідносин відповідачами були проігноровані; відповідачі систематично ухиляються від укладання договору найму займаних приміщень, хоча вони постійно користуються жилими приміщеннями, приміщеннями загального користування та комунальними послугами; за спожиті комунальні послуги і користування приміщеннями відповідачі сплачують не в повному обсязі, визначаючи розмір оплати на власний розсуд, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року у розмірі 41636,70 грн., яка складається з: 4 300,00 грн. за січень 2019 р., 4600,00 грн. за лютий 2019 р., 4600,00 грн. за березень 2019 р., 4600,00 грн. за квітень 2019 р., 4600,00 грн. за травень 2019 р., 4544,60 грн. за червень 2019 р., 4532,40 грн. за липень 2019 р., 4 927,80 грн. за серпень 2019 р., 4 931,90 грн. за вересень 2019 р. У відзиві на позовну заяву відповідачі зазначили, позов не визнають та заперечують проти його задоволення; вказали, що [PERSON] щодо встановлення плати за проживання в гуртожитку та встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по [ADDRESS] , до Дніпровської міської ради не звертався, рішення виконавчим комітетом не приймалося і відповідні тарифи не встановлювалися. З мешканцями гуртожитку позивачем не укладались та не пропонувались до укладення договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У матеріалах справи є договори на тимчасове проживання у гуртожитку, вони побачили тільки зараз та їм незрозуміло чому вони повинні були їх, на думку позивача, укладати, оскільки фони вселились у встановленому законом порядку та проживають на постійній основі більше 30 років. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. На переконання відповідачів, застосування позивачем [PERSON] тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для гуртожитку по [ADDRESS] , що є складовою плати за послуги проживання в гуртожитку, за січень 2019 року - 5087,90 грн., за лютий 2019 року - 5071,90 грн., за березень 2019 року - 4913,89 грн., за квітень 2019 року - 4664,81 грн., за травень 2019 року - 4610,34 грн., за червень 2019 року - 4544, 59 грн., за липень 2019 року - 4532,39 грн., за серпень - 5000 грн., за вересень 2019 року - 5000 грн. без рішення органу місцевого самоврядування, може призвести до застосування тарифу на послуги проживання в гуртожитку в економічно необґрунтованому розмірі. У відзиві зазначається, що позивачем [PERSON] не надано до позову документів, що підтверджують факт повідомлення споживачів про зміну тарифів за проживання в гуртожитку по [ADDRESS] , у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію. Таким чином, позивачем було порушено встановлені чинним законодавствам терміни введення в дію своїх тарифів без їх обґрунтування та складових, враховуючи необхідність здійснення повідомлення, у строк, встановлений пунктом п`ятим статті Ї0 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На переконання відповідачів, дії ФОП [PERSON] щодо застосування у період з 01.01.2019 р. по 30.09.2019 р. тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для гуртожитку по [ADDRESS] , що є складовою плати на послуги проживання в гуртожитку, без рішення органу місцевого самоврядування, містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг проживання в гуртожитку, шляхом вчинення дій, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Дії ФОП [PERSON] щодо застосування плати за послуги проживання в гуртожитку по [ADDRESS] щодо самостійно встановленої плати з недотриманням 15-денного строку повідомлення про введення їх у дію, який передбачений пунктом п`ятим статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 ЗаконуУкраїни «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг проживання в гуртожитку, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку. У відзиві зазначається, що відповідачі сплачували позивачу на утримання будинку та прибудинкової території, а також за комунальні послуги, виходячи з встановлених у встановленому порядку нормативів тарифів, які надані до відзиву на позов [PERSON] . Окрім того, в зв`язку з виниклою переплатою з послуг централізованого опалення, відповідачі вимушені були зменшувати на суму боргу платежі, які за послуги постачальників сплачували на рахунок позивача, який уклав договори з постачальниками комунальних послуг. Позивач не зазначає у своєму позові, які суми були нами сплачені у період, зазначений у його позові, а саме з 01.01.2019 р. по вересень 2019 р. включно. Так, відповідачами сплачено за комунальні послуги шляхом перерахування коштів на рахунок позивача: за січень 2019 року - 752,89 грн., за лютий 2019 року - 942,04 грн., за березень 2019 року - 879, 04 грн., за квітень 2019 року - 442,04 грн., за травень 2019 року - 343, 04 грн., за червень 2019 року - 377, 35 грн., за липень 2019 року-372,85 грн., за серпень 2019 року - 368,35 грн.; за вересень 2019 року - 405,21 грн. Відповідачі наголошують, що ніяких договорів з позивачем на проживання у гуртожитку на умовах найму чи оренди не укладали та не узгоджували і не домовлялись за розмір плати за утримання будинку та прибудинкової території. Вселились вони у гуртожиток у встановленому законом порядку в зв`язку з трудовими правовідносинами з колишнім власником будівлі гуртожитку. Позивач же прирівнює їх до мешканців гуртожитку, які оселились у ньому не в зв`язку з трудовими правовідносинами, не за ордером на вселення та проживання, а за договором на тимчасове їх проживання, що суперечить матеріальним нормам права. Вони не укладали з позивачем договору оренди житла, а тому висновок спеціаліста про визначення орендної плати є недоречним та суперечить вище переліченим нормам права. Експерт навіть не виїздив до будівлі - гуртожитку, що підтверджується його твердженнями про існування на території земельної ділянки, на якій розташований гуртожиток, сараїв, яких на земельній ділянці не має. На 14 листі висновку експерта, ним зазначено, що гуртожиток газофікований, що не відповідає дійсності. За відсутності даних, з чого складається сума нарахованої заявником заборгованості, за якими тарифами позивачем проведений розрахунок розміру плати за проживання у гуртожитку, а також за відсутності погодженого сторонами розміру такої плати в договорі найму житлового приміщення, на переконання відповідачів, можна дійти законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за користування кімнатами в гуртожитку, у розмірах зазначених позивачем у позові. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, надавши пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, в якому ухвалено рішення. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність з 04.10.1999 р.; види діяльності: 55.90 Діяльність інших засобів тимчасового розміщування, 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням , 52.10 Складське господарство, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 81.21 Загальне прибирання будинків (а.с.25-28 Том.1). Позивач є власником гуртожитку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №9-2380. Право власності зареєстроване Дніпропетровським БТІ в реєстровій книзі № 630 за реєстровим №2235-448 (а.с.23-24 Том 1). Відповідачі мають право користування кімнатами № [NUMBER] [NUMBER] вказаного гуртожитку згідно технічної документації та мають зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, що визнано та не заперечується сторонами. Відповідачі ухиляються від укладання з позивачем договору на тимчасове проживання у гуртожитку та оплати за користування приміщенням за розрахунками, здійсненими позивачем; на письмові вимоги позивача не реагують (а.с.а.с.61-105 Том 1). У зв`язку з порушенням зобов`язань з оплати за користування приміщенням у гуртожитку у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року у розмірі 41636,70 грн., яка складається з наступного: 4 300,00 грн. за січень 2019 р., 4600,00 грн. за лютий 2019 р., 4600,00 грн. за березень 2019 р., 4600,00 грн. за квітень 2019 р., 4600,00 грн. за травень 2019 р., 4544,60 грн. за червень 2019 р., 4532,40 грн. за липень 2019 р., 4 927,80 грн. за серпень 2019 р., 4 931,90 грн. за вересень 2019 р. Спірні правовідносини склалися із обов`язку сплачувати за користування приміщенням у гуртожитку. Дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 розділу 3 Положення про гуртожиток, затвердженого власником гуртожитку [ADDRESS] 30 листопада 2018 року ФОП [PERSON] , плата за проживання у гуртожитку складає 2150,00 гривень за місяць до 31 січня 2019 року. З 01 лютого 2019 року плата за проживання у гуртожитку складає - 2300,00 гривень за місяць за кімнату. Комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання (а.с.59-60 Том 1). Плата за проживання сплачується до 10 числа кожного поточного місяця в готівковій або безготівковій формі за наступний місяць та комунальні платежі до 5 числа поточного місяця за попередній (п.2 розділу 3 вказаного Положення). Комунальні послуги - світло (електрична енергія), теплова енергія, вода (холодна та гаряча), каналізація, вивіз сміття та ін. Мешканець сплачує послуги по окремо виставленим рахункам на підставі показників приладів та рахунків, виставлених комунальними підприємствами (п. 3 розділу 3 вказаного Положення). Наказом ФОП [PERSON] від 30 листопада 2018 року з 01 лютого 2019 року встановлена ціну на проживання у одній кімнаті на місяць - 2300,00 грн. Комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання (а.с.56). Як встановлено судом, згідно до висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження №912/02/19, складеного судовим експертом Харченком В.В. на предмет дослідження вартості орендної плати у кімнатах № [ADDRESS] та № [ADDRESS] , вартість орендної плати (тимчасового проживання) за місяць у вказаних кімнатах відповідно до наданих договорів на тимчасове проживання у будівлі гуртожитку [ADDRESS] складає 2300 грн. за кожну кімнату; вартість орендної плати за вказані кімнати складає: кімната [NUMBER] - 2149 грн., кімната [NUMBER] - 2149 грн. (а.с.107-115 Том 1). Відповідно до Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ від 20 червня 2018 р. № 498, користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та інших актів законодавства. Згідно п. 11 цього Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані:своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.15 цього Положення особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг). Оскільки гуртожиток, у якому зареєстровані та проживають відповідачі, не є об`єктом державної або комунальної власності, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення статей 627, 638, 810, 812 ЦК України, положення Житлового кодексу Української РСР, а з 26.06.2018 року норми Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 р. № 498, яке поширює свою дію, згідно з ч. 1, на всі гуртожитки незалежно від форми власності та визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них. Так, відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності, на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення», таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку. За судового розгляду також встановлено, що відповідачами не був підписаний договір найму житлової площі у гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг (Постанова Верховного суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс1). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач, обравши певний спосіб захисту (ст. 16 ЦК), на власний розсуд визначився також із колом відповідачів, та подав до суду позов саме до відповідачів, які фактично проживають та зареєстровані у гуртожитку, та, як наслідок, є користувачами приміщення у гуртожитку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На переконання суду позивач виконав обов`язок доказування, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України. Таким чином, вочевидь наявність підстав для звернення позивача з даним позовом, в результаті дій відповідача порушені права позивача, які підлягають поновленню у спосіб, обраний позивачем (ст.ст. 11, 16 ЦК України), а тому позов в частині стягнення з відповідачів заборгованості з оплати за користування приміщенням у гуртожитку за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року в розмірі 41636,70 грн., яка складається з: 4 300,00 грн. за січень 2019 р., 4600,00 грн. за лютий 2019 р., 4600,00 грн. за березень 2019 р., 4600,00 грн. за квітень 2019 р., 4600,00 грн. за травень 2019 р., 4544,60 грн. за червень 2019 р., 4532,40 грн. за липень 2019 р., 4 927,80 грн. за серпень 2019 р., 4 931,90 грн. за вересень 2019 р., підлягає задоволенню у повному обсязі. Заперечення відповідачів проти позову суд не знаходить слушними, оскільки вони не спростовують зазначених вище висновків суду. З приводу вимоги позову про стягнення витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, то підстави для її задоволення відсутні: зазначені витрати позивача не є такими, що віднесені до судових витрат у розумінні ст. 133 ЦПК України, а є такими, що пов`язані із доведенням переконливості наданих позивачем суду доказів, у зв`язку з чим не можуть бути покладені на іншу сторону. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судові витрати (судовий збір) відносяться на рахунок відповідачів, які винні на користь позивача відшкодувати сплачений нем судовий збір у рівних частках.

Outcome: partial