Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] 12.07.2021 року звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» про порушення прав споживача в якому просить: 1.Визнати, що відповідач обмежив його право здійснювати оплату за спожитий газ у підходящий для нього формі - через касу відповідача за місцем постачання газу. 2.Зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за спожитий газ готівкою через касу відповідача за місцем постачання газу, тобто у м. Краснограді, повідомити адресу каси та час її роботи. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що він користується послугою відповідача з постачання природного газу на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500 (надалі Договір). Письмовий текст Договору завірено печаткою Красноградського відділу реалізації відповідача (на даний час має назву - Красноградський відділ продажів ТОВ «Харківгаз Збут»). 13.11.2020 року ним була надана заява до зазначеного відділу з проханням надати йому можливість здійснювати оплату за постачання газу шляхом внесення готівки через касу відповідача у м. Краснограді, повідомити адресу каси та час її роботи. Листом від 16.11.2020 року йому була надана інформація щодо умов розрахунків за спожитий газ, але відповіді по суті щодо внесення готівки через касу відповідача він не отримав. Тобто по факту відсутності відповіді на його звернення щодо оплати за постачання газу через касу відповідача він отримав відмову. Пунктом 4.5. Договору передбачено, що споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством способом. Статтею 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізовується на території України для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Отже відповідач обмежив його право здійснювати оплату за спожитий газ у зручній для нього формі, чим порушив вимоги Договору та ЗУ «Про захист прав споживачів». Рух справи в суді. Ухвалою від 14.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Представник відповідача ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» - адвокат Хом`як Р.В. 03.08.2021 року подав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі враховуючи наступне (а.с. 26-27). Вказує на те, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області. Відносини, які виникають між постачальниками та споживача природного разу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року. Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однакові для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно було опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» №156 від 31.12.2015 року та розміщений на офіційному сайті товариства. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. 13.11.2020 року позивачем до Красноградського відділу продажів ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» було надано заяву про надання можливості здійснювати оплату за постачання газу шляхом внесення готівки через касу відповідача у зв`язку з тим, що АТ «Мегабанк» нараховує комерційну винагороду. 16.11.2020 року Красноградським відділом продажів ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» було надано відповідь, що комісія банків за приймання платежів від населення дійсно не є складовою житлово-комунальної послуги, а є окремою платою (компенсацією) за окрему послугу, яка надається банком, жодним чином не залежить від ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». В той же час, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» заначив, що ним створена можливість здійснювати оплату вартості спожитого природного газу без додаткових витрат на оплату комісій банків у «особистому кабінеті» на сайті їх товариства або у мобільному додатку. Таким чином, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» звертає увагу суду, що Красноградським відділом продажів позивачу було надано обґрунтовану відповідь із зазначенням можливості здійснювати оплату вартості спожитого природного газу без додаткових витрат на оплату комісій банку. Крім того вказує на те, що Антимонопольним комітетом України проведено дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за житлово-комунальні послуги, а саме: за послуги з постачання холодної і гарячої води та водовідведення, природного газу і електроенергії та централізованого опалення на користь надавачів цих послуг. При цьому, Антимонопольний комітет України не вказав на порушення законодавства учасниками ринку послуг з приймання платежів за комунальні послуги, а лише запропонував можливі шляхи вирішення ситуації, а саме: забезпечити встановлення економічного обґрунтування розміру комісійної винагороди за приймання платежів від фізичних осіб, що забезпечить укладання договорів з надавачами житлово-комунальних послуг щодо організації приймання платежів від споживачів відповідно до положень законодавства; ужити заходів для укладання договорів про приймання платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги з банками та іншими установами, положеннями яких було б передбачено обов`язок для надавача житлово-комунальних послуг сплачувати комісійну винагороду за приймання платежів від споживачів. Пунктом 2 Постанови КМУ №792 від 30.09.2015 року «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ», визначено уповноваженими банками, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, до спеціальних обов`язків яких включено обов`язок з постачання природного газу, та їх структурних підрозділів, а також оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам для виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України». На підставі викладено, відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» визначений уповноваженим банком, що обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу та їх структурних підрозділів, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам, для використання спеціальних обов`язків. Відповідно до п. 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затверджених постановою КМУ від 30.09.2015 року оплата послуг за обслуговування уповноваженим банком поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами, здійснюється такими газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами. Оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв`язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами. Таким чином, в сучасних умовах існує можливість вибору платниками при оплаті житлово-комунальних послуг різних каналів оплати послуг (термінали самообслуговування, інтернет-ресурси, особисті кабінети, пошта, банки) з метою уникнення подвійного навантаження на споживачів. Посилаючись на ч. 4 ст. 17 ЗУ « Про захист прав споживачів» в обґрунтування позову, позивач не зазначає чим саме порушене його право. У зв`язку із чим вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Від відповідача [PERSON] до суду 24.09.2021 року (а.с. 60-61) надійшла відповідь на відзив в якому вказує, що з наведеними відповідачем запереченнями у відзиві він не погоджується враховуючи наступне. Відповідач надав дуже багато інформації, але не навів жодних правових підстав щодо заперечення проти предмету позову - обмеження його права здійснювати оплату за спожитий газ у підходящій для нього форма через касу відповідача. Відповідач не навів норм права, які дозволяють йому не виконувати Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, не навів доказів щодо наявності у нього права не виконувати ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» у частині виконання свого зобов`язання всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі форми оплати його продукції. Вказує на те, що споживачі природного газу м. Харкова мають можливість здійснювати оплату готівкою у касі відповідача за місцем його знаходження, тобто у м. Харкові, а він такої можливості позбавлений. Отже у наявності існування привілеїв у споживачів м. Харкова порівняно з ним, а у нього наявність обмежень порівняно із споживачами м. Харкова щодо можливості внесення готівки у касу постачальника за місцем отримання продукції. Це є прояв обмеження його, як споживача, за місцем проживання. У відзиві відповідача наведена інформація щодо дослідження ринку послуг приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за житлово-комунальні послуги, вказано на наявність звіту за результатами дослідження, схвалений Антимонопольним комітетом України 01.11.2016 року, але інформації щодо найменування офіційного друкованого видання, в якому оприлюднено цей звіт не навів, тому ознайомитися зі змістом цього звіту не має можливості, оскільки в мережі інтернету вказаний звіт відсутній. Крім того, представник ТОВ « ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» - адвокат Кіпонь І.Г. надала до суду 23.09.2021 року додаткові пояснення (а.с. 53-54) в яких зазначила, що на підприємстві розроблений і функціонує чат-бот «7104ua», мобільний додаток, який дозволяє отримувати основні новини від постачальника, передавати покази лічильника та здійснювати оплату за спожитий природний газ. Також звертає увагу, що за послуги газопостачання можливо сплатити через monobank, todobank без оплати комісій банку. Від [PERSON] до суду 04.10.2021 року надійшла відповідь на додаткові пояснення (а.с. 64-65) в яких зазначає, що відповідач в поясненнях вказує на те, що за послуги газопостачання можливо сплатити через monobank, todobank. При цьому не надав суду доказів існування між відповідачем та зазначеними банками договорів про приймання оплати за спожитий газ без сплати споживачами комісії банку. До того ж відомості про існування різних форм продукції не мають відношення до предмету позову. Інші пояснення позивача не стосується предмету позову. Вищевказані письмові пояснення від представника відповідача та позивача щодо даного позову, які надійшли через канцелярію суду та через програму «Д-3» канцелярією суду прикріплені в електронному вигляді до даної справи, суд їх сприймає не як відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, а як пояснення по суті позову. Аргументи сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених у заявах по суті справи та додаткових поясненнях. Зокрема вказував на те, що ним обраний спосіб оплати за постачання газу саме шляхом внесення готівки через касу відповідача за місцем постачання газу тобто в м. Краснограді Харківської області, але він не може оплачувати за постачання газу саме таким способом, оскільки каса через, яку можна вносити готівку взагалі відсутня. Крім того вказував на те, що відповідач не надав суду доказів існування між ним та банками договорів про приймання оплати за спожитий газ без сплати споживачами комісії банку, зокрема через monobank, todobank. При цьому зазначив, що з у нього на даний час відсутня можливість сплачувати за постачання природного газу через сучасні технічні засоби (телефон, смартфон, планшет, ноутбук), оскільки на їх придбання йому необхідно понести відповідні витрати. Також вказував на те, що його не буде влаштовувати якщо відповідач відкриє касу в м. Харкові, оскільки він не зможе нею скористуватися не здійснюючи додаткових витрат і він буде дискримінований порівняно із споживачами послуг які проживають та отримують їх в м. Харкові. Представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВВГАЗ ЗБУТ»- адвокати Романенко О.М. та Руденко О.В. в судових засіданнях позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та наголошували на тому, що на підприємстві розроблений і функціонує чат-бот «7104ua», мобільний додаток, який дозволяє отримувати основні новини від постачальника, передавати покази лічильника та здійснювати оплату за спожитий природний газ без відповідних комісій банків. Також звертали увагу суду, що за послуги постачання газу можливо сплатити через monobank, todobank без оплати комісій банку. Крім того повідомили, що в м. Харкові також відсутня каса відповідача через, яку можна сплати за послуги з постачання природного газу, оскільки відповідачем створена можливість здійснювати оплату вартості спожитого природного газу без додаткових витрат на оплату комісій банків у «особистому кабінеті» на сайті їх товариства або у мобільному додатку. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що між сторонами виникли відносини, що виникають у процесі надання та споживання послуг в результаті чого виник спір щодо захисту прав споживачів, зокрема щодо визнання права на здійснення оплати за постачання природного газу шляхом внесення готівки через касу відповідача. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є споживачем природного газу, вказані послуги надає йому Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» за адресою: пров. Лермантова, 11, м. Красноград, Красноградського району Харківської області на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500. [PERSON] звертався 13.11.2021 року до відповідача з заявою до Красноградського відділу ТОВ «Харківгаз Збут» в якій просив надати йому можливість здійснювати оплату за спожитий природний газ шляхом внесення готівки через касу відповідача у м. Краснограді, повідомити йому адресу каси та час її роботи (а.с. 6). Звернення з такою заявою [PERSON] до відповідача обумовлено тим, що він сплачує послугу за постачання природного газу через установу банку, при цьому за отримання платежу для ТОВ «Харківгаз Збут» банк нараховує йому комісійну винагороду для себе. Старший менеджер із збуту Красноградського відділу продажів ТОВ «Харківгаз Збут» на вказану вище заяву позивача надав відповідь від 16.11.2020 року в якій заначив, що ТОВ «Харківгаз Збут» уклав відповідні договори на приймання платежів від населення в оплату за природній газ з низкою банків, які є чинними, в тому числі, розповсюджують свою дію і на платежі з подальшим перерахуванням коштів на рахунок ТОВ «Харківгаз Збут», відкритий в АТ «Ощадбанк». В той же час, зазначають, що комісія банків за приймання платежів від населення в оплату за спожитий природний газ, дійсно не є складовою житлово-комунальної послуги, а є окремою платою (компенсацією) за окрему послугу, яка надається банком, розмір якої залежить від комерційної політики банківської установи, фактичних витрат на її надання і жодним чином не залежить від ТОВ «Харківгаз Збут». З метою вирішення порушеного у заяві питання вказує на необхідність звернення безпосередньо до надавачів послуги по прийманню платежів за спожитий природний газ, якими є банківські установи. В той же час, ТОВ «Харківгаз Збут» проінформував, що ним створена можливість здійснювати оплату вартості спожитого природного газу без додаткових витрат на оплату комісій банків у «особистому кабінеті» на сайті Товариства, або у мобільному додатку, який можна встановити на особистий смартфон, планшет, тощо. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Правовідносини сторін врегульовані ЗУ «Про захист прав споживачів», Законом України «Про ринок природного газу», Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу» та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 4 ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу» передбачено, що захист прав споживачів природного газу - фізичних осіб регулюється цим Законом, Законом України "Про захист прав споживачів" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пунктів 1 та 2 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Частиною 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до п. 1 та 2 ст. 13 ЗУ "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема укласти договір про постачання природного газу та забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 7 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Підпунктом 4 частини 5 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» передбачено, що договір постачання повинен містити зокрема таку істотну умову, як обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації. Частиною 3 ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу» визначено, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до п. 3 розділу І «Загальні положення» Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. У відповідності до п. 1.2, 1.3 розділу І «Загальні положення» Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 (надалі Правила) визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Постачальники зобов`язані на власному сайті розмістити редакцію договору постачання природного газу, яка має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам. Постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ побутовим споживачам, додатково розміщують редакцію договору в друкованих виданнях, що публікуються в межах їх території ліцензованої діяльності (п. 3 Розділу ІІІ Правил). Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні. Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб (п. 22 Розділу ІІІ Правил). Постачальник зобов`язаний надавати побутовим споживачам інформацію, передбачену Законом України «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», зокрема щодо ціни природного газу, порядку плати за спожитий природний газ, прав та обов`язків побутового споживача, дані про фактичні нарахування (обсяг та вартість) за послуги з газопостачання та інші відомості згідно з вимогами та умовами цих Правил, як вказано в договорі постачання природного газу побутовим споживачам. Жодні додаткові витрати за надання інформації побутовим споживачем не оплачуються (п. 34 Розділу ІІІ Правил) Пунктом 4.5 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 передбачено, що розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. Спосіб оплати має бути визначений Споживачем в заяві-приєднанні. При цьому Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Відповідно до ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 на виконання ЗУ «Про ринок природного газу» до вказаного договору Регулятором включено істотну умову про обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації. Отже враховуючи вказані вище нормативні положення, та встановлені судом обставини, споживач відповідно до Договору постачання природного газу побутовим споживачам не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Під час розгляду справи встановлено, що позивач приєднався до Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, що також не заперечується відповідачем по справі. ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області. Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про надання йому можливості здійснювати оплату за постачання природного газу шляхом внесення готівки через касу постачальника, оскільки здійснюючи оплату за надані послуги через банківську платіжну систему йому необхідно сплачувати комісію банку. При цьому відповідач запропонував [PERSON] декілька варіантів оплати за постачання природного газу без комісії банку зокрема у «особистому кабінеті» на сайті товариства, через мобільний додаток, який можливо встановити на особистий смартфон, планшет, тощо, або сплатити послуги через monobank, todobank. Під час розгляду справи встановлено, що для [PERSON] є неприйнятними варіанти сплати за отримані послуги у «особистому кабінеті» на сайті відповідача та через мобільний додаток, оскільки він не має відповідних гаджетів через які можливо ввійти на сайт відповідача, або на які можливо встановити вказаний мобільний додаток, а для їх придбання необхідні значні кошти. При цьому відповідачем не надано суду відповідних доказів, які б підтвердили, що споживачі можуть здійснювати оплату за спожитий природний газ через monobank, todobank без оплати комісій банку, зокрема договори з відповідними банками тощо. А отже обмежуючи право [PERSON] на здійснення оплати за договором постачання природного газу побутовим споживачам шляхом внесення готівки через касу постачальника відповідач ставить його у нерівні умови порівняно з іншими споживачами, які можуть здійснювати оплату за отримані послуги через «особистий кабінет» або через мобільний додаток без сплати комісії банку, що по суті є дискримінацією, якої постачальник відповідно да законодавства повинен уникати. Враховуючи вищевикладене та те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач може за надані відповідачем послуги сплатити через monobank, todobank без оплати комісій банку, а також те, що він не має можливості сплачувати за послуги через «особистий кабінет» та скористуватися мобільним додатком, тобто здійснювати оплату за послуги без додаткових витрат, суд вважає, що обмеження права споживача здійснювати оплату за договором постачання природного газу побутовим споживачам шляхом внесення готівки через касу відповідача, як постачальника природного газу, суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача, оскільки відповідач зобов`язаний забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації та не ставити споживачів у нерівні становища поряд з іншими споживачами. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи, вищевикладене та з урахуванням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу суд приходить до висновку, що волевиявлення позивача на оплату за постачання природного газу шляхом внесення готівки через касу відповідача не може бути порушеним. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, враховуючи встановлені судом обставини та з метою уникнення дискримінації, суд вважає даний позов таким, що підлягає частковому задоволенню та визнати право [PERSON] здійснювати оплату за договором постачання природного газу побутовим споживачам шляхом внесення готівки через касу відповідача та зобов`язати відповідача забезпечити споживачу [PERSON] здійснення оплати за договором постачання природного газу побутовим споживачам через касу постачальника повідомивши адресу місця розташування каси, а в іншій частині позовних вимог відмовити, оскільки відповідно до чинного законодавства місце розташування каси відповідач повинен забезпечити таким чином, щоб уникнути дискримінації відносно споживачів зокрема не ставити їх у нерівне становище з іншими споживачами. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вище викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог немайнового характеру в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial