Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2007 року у розмірі 37 231 грн. 50 коп., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12.03.2007 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач скористався кредитними ресурсами, але свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.12.2013 рік утворився борг на суму 37 231 грн. 50 коп., який складається з: 8 588 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 24 643 грн. 47 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 750 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 749 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, подав до суду заяву про розгляд справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, йому були відправлені судові виклики за адресою реєстрації місця проживання, яке перевірялось судом згідно інформації Адресного бюро, проте не вручені адресату з незалежних від суду причин, що згідно п. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони. Про причини неявки відповідач не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк"та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 12.03.2007 року у формі Заяви (заповнюється клієнтом), за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У позові ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" посилається на те, що під час укладення зазначеного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до вказаної умови укладений між сторонами кредитний договір є діючим і тепер. Встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит в розмірі, встановленому договором. Проте, [PERSON], у свою чергу, зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, своєчасно не надав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно зі п.6.6 вказаних Умов у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. У п. 8.6 Умов надання банківських послуг зазначено, що при порушенні позичальником строків строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплати банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Таким чином, судом встановлено, що станом на 31.12.2013 рік, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного з позивачем кредитного договору, утворився борг на суму 37 231 грн. 47 коп., який складається з: 8 588 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 24 643 грн. 74 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 750 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 749 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова), що вбачається із розрахунку наданий банком. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.116 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Глава 19 ЦК України регулює питання позовної давності, яка є строком у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленісттю сторін. Як встановлено вище, згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за договором встановлений сторонами у 5 (п'ять) років. Відповідно до п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності лише за заявою строни у справі, зроблений і Верховним Судом України від 22.11.2012 року у справі № 6-1-1 цс 12, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для всіх судів України. Судом також враховується правовий висновок зроблений Верховним Судом України від 20.11.2013 року у справі № 6- 126цс13 щодо застосування норм, зокрема п.7 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" лише в позасудовому порядку повернення споживчого кредиту, а не судового, згідно якого суд з власної ініціативи такі наслідки пропуску строку позовної давності не може застосовувати. Таким чином, за відсутності відповідної заяви сторони такі строки позовної давності не можуть бути застосовані судом за власним бажанням. Отже, вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються зібраними по справі доказами, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість на користь позивача в розмірі 37 231 грн. 50 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені наступні судові витрати по даній справі - судовий збір в розмірі 372 грн. 31 коп. Зазначені витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved