Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

02 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» с.Томашівка Дунаєвецького району Хмельницької області, треті особи: Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області,Реєстраційна служба Дунаєвецького районного управління юстиції про визнання недійсним договорів оренди, скасування державної реєстрації,усунення перешкод в користуванні, володінні і розпорядженні власності ,про стягнення заборгованості. На обґрунтування позову зазначила, що відповідно до розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації №557/2007-р. від 04 червня 2007 року їй надано у власність земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки 6821884500:03:001:0026, площею 1,83 гектари та земельну ділянку кадастровий номер 6821884500:03:001:0010, площею 1,83 гектари, цільове призначення ділянок: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельні ділянки розташовані на території Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, право власності на земельні ділянки посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №990360 від 23 жовтня 2008 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №990361 від 22 жовтня 2008 року. Не зважаючи на належність позивачці вище вказаних земельних ділянок вона понад два роки не має можливості їх використовувати. Обробіток землі без належних правових підстав здійснює відповідач по справі ТОВ «Студениця-1». На її численні звернення щодо припинення вказаним підприємством порушення її прав як власника не принесли позитивних результатів. Більше того, керівництво підприємства після її чергового звернення в липні 2013 р. про звільнення земельних ділянок заявило, що ТОВ «Студениця-1» використовує землю правомірно, оскільки позивачка, начебто, уклала із ним договори оренди на вказані земельні ділянки. Проте, позивачка особисто жодних договорів оренди із підприємством не підписувала. У звязку із цим, 23 липня 2013 року звернулася із заявою до директора ТОВ «Судениця-1» з проханням надати їй оригінали договору оренди на належні на праві власності земельні ділянки за кадастровими номерами 6821884500:03:001:0026 та 6821884500:03:001:0010. Отримавши в серпні 2013 р. оригінали договорів оренди земельних ділянок встановила, що 08 жовтня 2010 року між нею та ТОВ «Студениця-1» укладено договір оренди, в якому обєктом оренди є належні позивачці на праві власності земельні ділянки площею по 1,83 гектари, а також, що 22 жовтня 2010 року дані договори були зареєстровані у Дунаєвецькому відділі Хмельницької філії ДП «Центр ДЗК» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах про що у Державному реєстрі земель вчинено записи за №041075300060 та за № 041075300061. Відтак, про порушення права, а саме підробку від її імені підпису в договорах оренди, їй стало відомо лише в серпні 2013 р. після звернення 23 липня 2013 року до відповідача по справі із вимогою надати копії договорів оренди. Позивачка категорично наполягає на тому, що жодних договорів оренди на належні їй на праві власності земельні ділянки не підписувала та згоди на їх оренду не надавала. В обох вище вказаних договорах оренди в розділі «Реквізити Сторін» після напису «Орендодавець» стоїть підпис та зазначено прізвище позивачки, проте, підпис їй не належить і нею виконаний не був. При укладенні договору не було додержано вимог ст.638 ЦК України, згідно якої договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У даному випадку ця норма закону порушена тому, що згоди на підписання договору позивачка не надавала. Наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відсутність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасників правочину, є підставою для визнання такого правочину недійсним. За вказаних обставин, позивачка вважає, що договори оренди належних їй на праві власності земельних ділянок загальною площею 1,83 гектара кожна за кадастровими номерами 6821884500:03:001:0026 та 6821884500:03:001:0010 від 08.10.2010 року є недійсними, а державна реєстрація цих договорів підлягає скасуванню. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту порушеного права є припинення дії яка порушає право. В силу ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном, а через неправомірні дії відповідача позивачка не може користуватися належними їй земельними ділянками, тобто її право власності є порушеним і підлягає поновленню, а тому звернулася до суду і просить визнати договори оренди земельних ділянок недійсними, скасувати їх державну реєстрацію та зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками шляхом звільнення та приведення їх в первісний стан. Ухвалою суду від 30 вересня 2014 року позивачу [PERSON] відмовлено в прийнятті позовної заяви в частині стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 10450,80 грн.. Представники позивачки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлений позов, просили його задовольнити посилаючись на те, що позивачці на праві власності належать дві земельні ділянки площею по 1,83 га. Ці земельні ділянки перебували в оренді приватного підприємця [PERSON] і з ним був укладений договір. [PERSON] перейшов працювати в ТОВ « Студениця-1» і як стало відомо в липні 2013 року він сам, без відому позивачки, передав земельні ділянки в ТОВ «Студениця-1», уклавши в жовтні 2010 року від імені позивачки договори оренди землі та акти приймання-передачі земельних ділянок в оренду, не повідомивши про це нікого. Про дані договори оренди земельних ділянок стало відомо в липні 2013 року, коли отримали їх на письмову вимогу, а до цього нічого не було відомо, умови договорів ні з ким не обговорювалися і про них також не було відомо, цих договорів позивачка на руках не мала і їх не підписувала. В 2010 р. отримували пай за оренду в [PERSON], а в 2011 році отримували зерно. Відповідач не бажає добровільно розірвати договір оренди земельних ділянок, а тому звернулися до суду. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Студениця-1" с. Томашівка Дунаєвецького району Хмельницької області, який діє згідно довіреності від 19.12. 2013 року [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що оспорюванні договори оренди земельних ділянок належним чином виконувалися сторонами, зокрема позивачка отримувала в 2011 році зерно за користування землею, про що свідчить підпис в відомості № 1 від 26.08.2011 р., без жодних заперечень прийняла таку орендну плату, а отже при укладенні та виконанні договору було враховано волевиявлення позивача. Щодо посилання позивача на відсутність в договорі її підписів, то з цим не може погодитися, оскільки позивачка підписувала дані договори, і 05.10.2010 р. отримала примірники договорів для підписання та повернула їх вже підписаними і цей факт підтверджують свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивачкою також особисто підписано акти приймання-передачі земельних ділянок, які не оспорюється. Також представник відповідача зазначив, що підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону є тільки відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 638 ЦК України, а таких доказів не встановлено, а тому просив відмовити в позові повністю. Представник третьої особи: Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні просив в позові відмовити, оскільки вважає, що позивачка підписувала договір оренди землі. Представник третьої особи: Реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву в якій проти позову не заперечив та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, позивачка [PERSON] є власником земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами по 1,83 га, що розташовані на території Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копіями державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №990360 від 23 жовтня 2008 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №990361 від 22 жовтня 2008 року, за кадастровими номерами 6821884500:03:001:0026 та 6821884500:03:001:0010. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися, і розпоряджатися земельними ділянками. З договору оренди земельної ділянки від 08.10.2010 року, який зареєстрований у Дунаєвецькому районному відділі Хмельницької філії ДП «Цент ДЗК» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.10.2010 р. за № 041075300060 та договору оренди земельної ділянки від 08.10.2010 року, який зареєстрований у Дунаєвецькому районному відділі Хмельницької філії ДП «Цент ДЗК» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.10.2010 р. за № 041075300061, вбачається, що орендодавець [PERSON] та орендар [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Студениця -1" с. Томашівка Дунаєвецького району Хмельницької області уклали договір про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району. В оренду передається земельна ділянка загальною площею по 1,83 га кожна. Договір укладено строком на 10 років з моменту його державної реєстрації. Згідно актів прийому-передачі земельної ділянки в оренду, який є додатком до договорів оренди земельних ділянок, орендодавець [PERSON] передала земельні ділянки в строкове платне користування. Згідно ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Тобто, як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки волю, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Той факт, що позивачка [PERSON] вказані договори оренди земельних ділянок з відповідачем ТОВ "Студениця-1" та акти прийому-передачі земельних ділянок в оренду, який є додатком до даних договорів не підписувала, а також не підписувала відомість №1 від 26.08.2011 року про отримання пшениці урожаю 2011 року підтверджується висновками почеркознавчої експертизи № 421/422/14-21 від 07.04.2014 року та № 192 від 13.03.2015 року згідно яких підписи від імені [PERSON] у договорах оренди землі, які укладені між [PERSON] та ТОВ "Студениця-1" 08. 10.2010 року та зареєстровані у Дунаєвецькому районному відділі Хмельницької філії ДП «Цент ДЗК» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.10.2010 р. за № 041075300060 та № 041075300061 та в акті приймання-передачі земельної ділянки від 08.10.2010 року, який є невідємною частиною договору оренди земельної ділянки у графі "орендодавець", виконані однією особою, про те не [PERSON], а іншою особою. Підпис у відомості про отримання пшениці урожаю 2011 року у рядку № 36 і графі «Подпись», виконаний не [PERSON], а іншою особою. У судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що не бачили чи [PERSON] особисто підписувала договори оренди земельних ділянок, але в жовтні 2010 року вона отримувала з сином і племінником [PERSON] зерно пшениці. Зокрема свідок [PERSON] показав суду, що особисто він займався укладенням договорів, але хто підписував договір від імені [PERSON] не знає. Оскільки договір оренди земельних ділянок був підписаний не позивачем, а іншою собою, враховуючи доведений факт отримання орендної плати іншою особою, а не позивачкою, враховуючи пристарілий стан позивача та її необізнаність із земельним законодавством України, суд дійшов висновку, що [PERSON] не приймала на себе передбачених умовами договору прав та обов'язків, не була з ними обізнана, не вчиняла жодних дій направлених на підтвердження виконання умов договору, тобто не здійснювала вільно своє волевиявлення як учасник правочину. Крім того, стаття 31 Закону України «Про оренду землі» передбачає підстави припинення договору оренди землі, що не є вичерпними. Частина 3 ст.6 ЦК України визначила, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таке положення узгоджується з нормами ст. 627 ЦК України про свободу договору. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надавала відповідачу згоди на укладення договорів оренди належних їй земельних ділянок, а також договору доручення на укладення договорів оренди та на вчинення інших дій, пов`язаних з його виконанням з іншими особами не укладала, тобто не здійснювала вільно своє волевиявлення як учасник правочину. Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на обставини, які на його думку свідчать про вільне волевиявлення останньою щодо укладення оспорюваного договору, а саме отримання позивачкою орендної плати, та відсутність доказів про порушення у договорі оренди землі однієї з істотних умов ,оскільки такі доводи суперечать характеру спірних правовідносин, що склались між сторонами по справі, фактичним обставинам справи та нормам права, якими їх обґрунтовано. Відповідно до ст. 16 Закону України „Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, суд визнає оспорюванні Договори оренди земельних ділянок від 08.10.2010 року недійсними та такими, що суперечать нормам цивільного законодавства України, а також інтересам позивача, держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне договори оренди земельних ділянок від 08.10.2010 року укладені між [PERSON] та ТОВ "Студениця-1" визнати недійсними і скасувати їх державну реєстрацію. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки через неправомірні дії відповідача позивачка не може користуватися належними їй земельними ділянками, тобто її право власності є порушеним, а тому підлягає поновленню її право на земельні ділянки шляхом зобовязання відповідача їх звільнити та привести в первісний стан. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати пов'язані з проведенням експертиз та інші. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов`язанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному рішенні. Згідно Закону України «Про Державний Бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2014 року становить 1218 гривень. Згідно угоди про надання правової допомоги від 07.08.2013 року, виданої представником позивача адвокатом [PERSON], при наданні правової допомоги [PERSON] видно, що позивачкою проведено попередню оплату гонорару в розмірі 4000 грн.. Судом встановлено, що адвокатом складено три позовні заяви і адвокат приймала участь у трьох судових засіданнях в 2013-2014 роках на які затрачено в середньому 3 години на складання позовних заяв та 6 год.42 хв. в судових засіданнях (журнали судових засідань), а тому граничний розмір компенсації, яку суд вправі стягнути становить 4589,43 гривень (1218 х 40% х 9,42 год.). За надання правової допомоги позивачем сплачено кошти в розмірі 4000 гривень, що підтверджується квитанцією №83 від 07.08.2023 р., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути фактично понесені витрати в розмірі 4000 гривень. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: 229 гривень 40 коп. судового збору та 1537,50 гривень за проведення почеркознавчої експертизи, що підтверджується доданими квитанціями № к25 від 19.11.2013 року та №53250 від 24.03.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. В судових засіданнях інтереси позивачки представляв її представник по довіреності [PERSON] і яким здійснено витрати, повязані з переїздом в розмірі 165 грн., що підтверджується чеками. Згідно ч.1 ст.85 ЦПК України дані витрати підлягають стягнення з відповідача на користь представника позивача [PERSON]

Outcome: approved