Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

ТОВ "Сучасний Факторинг" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь борг в розмірі 20514,28 грн., комісію за управління кредитом в сумі 31752,00 грн., проценти за користування позикою в сумі 1,00грн., штраф в сумі 7560,00грн., збитки від інфляції в сумі 6977,64грн., 3% річних в сумі 145,00 грн.; судовий збір в сумі 2379,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 30.04.2019 року між ТОВ "Сучасний Факторинг" та [PERSON] укладено договір позики №21190028954 про надання кредиту в розмірі 21000,00грн. Відповідно до платіжного доручення №53166 від 06.05.2021 року відповідач отримала грошові кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Альфа-Банк», будь які претензії або зауваження були відсутні. Згідно п.3 Основного договору сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном 24 місяці та платності 6% щомісячної комісії за управління Кредитом. Щомісячний платіж склав 2562,11 грн. Відповідач, порушуючи визначений графік оплати систематично ухилялась від здійснення платежів, тому позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору. Ухвалою судді від 04.10.2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.2019 року між ТОВ "Сучасний Факторинг" та [PERSON] укладено договір позики №21190028954 про надання позики в розмірі 21000,00грн Відповідно до платіжного доручення №53166 від 06.05.2021 року [PERSON] отримала грошові кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Альфа-Банк», будь які претензії або зауваження були відсутні. Згідно п.3 Основного договору Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном 24 місяці та платності 6% щомісячної комісії за управління Кредитом. Щомісячний платіж склав 2562,11 грн. Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем позики зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу позику у визначеному договором розмірі, що підтверджується рахунком-фактурою, видатковою накладною, заявою на надання позики. Відповідач, порушуючи визначений графік оплати систематично ухилялась від здійснення платежів, в зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, перед ТОВ «Сучасний факторинг», станом на 30.07.2021 року (дата закінчення розрахунку), виникла заборгованість, яка складається з: боргу в сумі 20514,28 грн., комісію за управління кредитом в сумі 31752,00 грн., проценти за користування позикою в сумі 1,00грн., штраф в сумі 7560,00грн., збитки від інфляції в сумі 6977,64грн., 3% річних в сумі 145,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим до виконання сторонами.\~\~ Згідно зі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 536 ЦК України\~встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 550 ЦК України\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ч.ч. 1, 3\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2\~ст. 551 ЦК України\~якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої договірні зобов`язання, надавши відповідачу позику у встановленому в договорі розмірі. Проте, відповідач порушила умови договору щодо повернення позики та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість по сплаті позики та процентів. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу, яким боржника повідомлялось про наявну заборгованість, та про добровільну оплату всю наявну заборгованість по кредиту. Зазначена вимога залишилась поза увагою відповідача. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору. Згідно вимог ст.ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідач, з огляду на положення ч.1 ст.612 ЦК України, порушив умови договору від 30.04.2019 року, належним чином не виконавши взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи і правильність нарахування якого сторонами не оспорюється. Протягом розгляду цивільної справи відповідач [PERSON] з огляду на вимоги ст.ст.12,81 ЦПК України, не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином умов договору позики від 30.04.2019 року не виконує, позику в установлені строки її повернення не повертає, а тому заборгованість у розмірі 66\~949грн. 92 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає, оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 2379 грн. 00 коп.

Outcome: approved