Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Люботинське комунальне житлово ремонтно-експлуатаційне підприємство Люботинської міської ради Харківської області, звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1460,24 грн., інфляційні нарахування 84,65 грн., 3 % річних 69,24 грн. та судовий збір. Позов обґрунтований тим, що відповідач є споживачем послуг, які надає позивач по утриманню будинку та прибудинкової території відповідно до договору від 01.10.2012р. Позивач надає споживачу вказані комунальні послуги, однак відповідач не оплачує їх вартість, чим порушує умови договору, в зв'язку з чим виникла заборгованість. У добровільному порядку відповідач заборгованість не оплачує, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. 01 жовтня 2012 року між Люботинським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Люботинської міської ради Харківської області та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у житловому будинку [ADDRESS] Споживач, в свою чергу, зобов'язаний своєчасно сплачувати вартість наданих послуг за затвердженими тарифами в порядку та строки, визначені договором. Згідно п. 2 Договору виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до договору. Тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території встановлювались рішеннями виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 785 від 26.08.2008р.; № 6 від 10.01.2012р.; № 122 від 10.04.2012р.; № 282 від 11.09.2012р. За змістом ст. ст. 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відносяться до житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позивачем надано суду документи, які підтверджують факт виконання ним робіт по утриманню будинку, а саме: акти по виконанню ремонтних робіт, які підписані мешканцями будинку, акти обстеження димових та вентиляційних каналів, акти проведення дератизації, договори про надання послуг профілактичної дезінфекції, договір між позивачем та АК «Харківобленерго» про постачання електроенергії та довідку про вартість наданої електроенергії по будинку [ADDRESS] за період з січня 2011 року по червень 2014 року, яка була оплачена позивачем. Таким чином, судом встановлено, що позивачем фактично надаються послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території, де проживає відповідач, згідно структури тарифу, що є додатком до рішення виконавчого комітету № 282 від 11.09.2012р. При цьому, відносини між виконавцем та споживачем у разі незадоволення останнього якістю наданих послуг врегульовані ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Разом із тим, відповідачем не надано суду доказів того, що він скористався правом на пред'явлення претензії виконавцю послуг в порядку, встановленому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а представник виконавця викликався для складання акту-претензії, однак не з'явився, або відмовився від підписання акту-претензії. Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних суд зазначає наступне. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Висновок суду ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові від 1.10.2014р. по справі № 6-113цс14, який, згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковим для застосування. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved