Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

07 червня 2018 року Кредитна спілка «Борисфен» звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 лютого 2015 року між КС "Борисфен" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100 відповідно до умов якого, останньому було надано кредит в розмірі 20 000 грн. з терміном користування з 24 лютого 2015 року по 24 лютого 2017 року з цільовим призначенням - ремонт новопридбаного житла відповідача. У порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30 травня 2018 року складає 20 405 грн. 81 коп., з них: 12 900 грн. 00 коп. - сума кредиту, 7 505 грн. 81 коп. - відсотки. Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору між спілкою та [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки № 100/1 та 100/2, за умовами яких поручителі несуть солідарну відповідальність разом з основним боржником. 06.10.2014 року між [PERSON] та КС "Борисфен" було укладено кредитний договір № 624 відповідно до умов якого, останньому було надано кредит в розмірі 32 500,00 грн. з терміном користування з 06 жовтня 2014 року по 06 жовтня 2016 року з цільовим призначенням - ремонт новопридбаного житла. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по договору між спілкою та [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки № 624/1 та № 624/2 відповідно, за умовами яких поручителі несуть солідарну відповідальність разом з основним боржником. [INFO] [PERSON] помер. Згідно п.7.2. кредитного договору № 624, у випадку смерті позичальника, або визнання його померлим, чи безвісно відсутнім, відповідальність за зобов'язаннями по договору несуть спадкоємці у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Станом на 30.06.2018 року сума заборгованості позичальників перед банком закредитними договорами від 24.02.2015 року та від 06.10.2014 року становить 36 896,81 грн., з яких: заборгованість за договором № 100, складає 20 405,81 грн., та складається з 12 900,00 грн. - суми кредиту, 7 505,81 грн. - відсотків; за кредитним договором № 624 заборгованість у розмірі 16 491,00 грн., з яких 16 491,00 грн. - сума кредиту, 0,00 грн. - відсотки. З підстав солідарного стягнення заборгованості позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.6,59). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, але до судового засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у свою відсутність не надав (а.с. 59). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, але до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у свою відсутність не надала (а.с. 59). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, але до судового засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у свою відсутність не надав (а.с. 59). Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Як вбачається з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі ст. ст.12,13,81 ЦПК України, розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено підсудність за Слов`янським міськрайонний судом Донецької області справ та матеріалів, які підсудні Калінінському, Центрально-Міському та Микитівському районним судам м. Горлівки Донецької області. Судом встановлено, що 24.02.2015 року між Кредитною спілкою "Борисфен" та [PERSON] укладено кредитний договір № 100, згідно якого спілка надала відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 20 000,00 грн. з терміном користування з 24 лютого 2015 року по 24 лютого 2017 року з цільовим призначенням - ремонт придбаного житла, зі сплатою за користування кредитом 36% річних (а.с.14-15). В забезпечення виконання умов кредитного договору між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки № 100/1, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, як солідарні боржники (а.с.17). Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору № 100 між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки № 100/2, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, як солідарні боржники (а.с.18). 06.10.2014 року між Кредитною спілкою "Борисфен" та [PERSON] укладено кредитний договір № 624, згідно якого спілка надала відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 32 500,00 грн. з терміном користування з 06 жовтня 2014 року по 06 жовтня 2016 року з цільовим призначенням - ремонт придбаного житла, зі сплатою за користування кредитом 28 % річних (а.с.19-20). В забезпечення виконання умов кредитного договору № 624 між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки № 624/1, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, як солідарні боржники (а.с.22). Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки № 624/2, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, як солідарні боржники (а.с.23). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть видане Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області (а.с.24). Відповідно до п.7.2. кредитного договору № 624, у випадку смерті позичальника, або визнання його померлим, чи безвісно відсутнім, відповідальність за зобов'язаннями по договору несуть спадкоємці у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1282 ЦК України, передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоїн кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Згідно з ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитнимдоговором № 100 від 24.02.2015 року, відповідачем [PERSON] було здійснено останній платіж по відсотках 24.10.2017 року в розмірі 500,00 грн. (всього сплачено 7100,00 грн.). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 624 від 06.10.2014 року, було здійснено останній платіж по кредиту 01.01.2016 року в розмірі 319,16 грн. (всього сплачено 16 009,00 грн.). Позивач свої зобов'язання за договорами виконали в повному обсязі, та надали відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 24.02.2015 року та від 06.10.2014 року (а.с. 16, 21). Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідачі свої зобов'язання по кредитним договорам не виконують належним чином, чим порушують умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Пунктом 3 договорів поруки від 06.10.2014 року та від 24.02.2015 року передбачено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. Дія цього договору припиняється після повного повернення позичальником кредиту та процентів за його користування. Добровільно умови договору відповідачі не виконують, на вимоги Банку про повернення суми заборгованості за кредитом не реагують, заборгованість не сплачують, але як боржники вони не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги КС "Борисфен" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідачів судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762 гривень 00 копійокв рівних частинах з кожного.

Outcome: approved