Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

у листопаді 2011 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Інституту помології імені Л.П. Симиренка НААН України, з тих підстав, що він працював інженером-енергетиком в данному інституті з січня 2009 року (наказ №8/к від 21.01.2009 року), та перебуваючи у черговій відпустці, написав заяву про звільнення з роботи за ст.38 п.3 КЗпП України у звязку з невиконанням адміністрацією інституту законодавста про працю, умов колективного договору, Закону України "Про охорону праці", та просив вважати днем звільнення перший робочий день після закінчення чергової відпустки, оскільки мав намір передати товарно-матеріальні цінності і документацію. 17 жовтня 2011 року, у перший робочий день після відпустки, він передав товарно-матеріальні цінності та звернувся до адміністрації за видачею трудоої книжки. Трудову книжку отримав лише 26 жовтня 2011 року, із зазначенням, що звільнений з роботи з 10 жовтня 2011 року за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України. Ніякої інформації про відмову в задоволенні заяви про звільнення від 21.09.2011 року або заперечень щодо її змісту не отримував. Вважаючи, що адміністрацією інституту було допущено ряд грубих порушень щодо його звільнення, просив суд: визнати наказ № 60/к від 10.10.2011 року про звільнення за власним бажанням незаконним; не поновлюючи його на роботі, змінити дату звільнення, а саме: з дня постановлення рішення, та формулювання причин звільнення, відповідно до п.3 ст.38 КЗпП України; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.10.2011 року по дату зміни запису в трудовій книжці і проведення повного розрахунку в зв'язку зі звільненням; стягнути з відповідача премію, не виплачену в 2009 році, в зв'язку з ювілейною датою; стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 гривень. Рішеням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 червня 2012 року, позов задоволено частково. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року, вказані судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 12 вересня 2013 року, під час судового розгляду в суді першої інстанції, позивач уточнив свої вимоги з посиланням на тривалий період розгляду справи в суді, та просив: визнати наказ №60/к від 10.10.2011 року про звільнення за власним бажанням незаконним та скасувати його; поновити на роботі в Інституті помології ім. Л.П. Симиренка Національної академії аграрних наук України на посаді інженера-енергетика; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.10.2011 року по дату вирішення справи в суді, який станом на 12.09.2013 року становить 42173 грн. 52 коп. без утримання податку з доходів фізичних осіб, пенсійних та страхових внесків; стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 18000грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 5505,60грн. і допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця (а.с.114 том 2). Рішеням Городищенського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2013 року, позов задоволено частково. Визнано наказ №60/к від 10 жовтня 2011 року про звільнення [PERSON] за власним бажанням незаконним та скасовано, поновлено останнього на посаді інженера-енергатика Інституту помології імені Л.П. Симиренка Національної академії аргарних наук України. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2011 року по 26 жовтня 2011 року в розмірі 986,88грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, пенсійних та страхових внесків, та 1500,00грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволені решти позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року, рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2013 року, в частині позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 22 травня 2014 року до Городищенського районого суду Черкаської області, для виконання ухвали, з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Інституту помології імені Л.П. Симиренка Національної академії аграрних наук України про визнання незаконними наказу про звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, відшкодування за час вимушеного прогулу, виплати премії за 2009 рік та відшкодування моральних збитків. 23 травня 2014 року, справу в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2014 року, прийнято до розгляду. Під час розгляду, 07.07.2014 року в судовому засіданні позивач, уточненні позовні вимоги, станом на 12.09.2013 року, в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підтримав, просив стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу з 10.11.2011р. по 12.09.2013р., виходячи із суми середньоденного заробітку в розмірі 82,24грн.. Представник відповідача невизнаючи позову в цілому, просив у задоволені вимоги про відшкодування за час вимушеного прогулу за період, що визначений позивачем відмовити, з посиланням на те, що остання була заявлена поза межами строків встановлених ст.233 КЗпП України. Суд, розглянувши позов в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах змінених (уточнених) позовних вимог, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши наявні у матеріалах цивільної справи докази та дослідивши й оцінивши їх в сукупності, з урахуванням висновків вищестоящих судів, вважає, що позовна вимога в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 42173,52грн., за період з 10.11.2011р. по 12.09.2013р., заслуговує до уваги, та приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З матеріалів справи вбачається, що позивач працюючи в Інституті помології ім. Л.П. Симиренка Національної академії аграних наук України на посаді інженера-енергетика, 10.10.2011 року був незаконно звільнений, та за рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 12.09.2013 року був поновлений на займаній посаді (а.с. 163-169, 173, 195, 196-202, 238-240 том 2). Відповідно до юридичного словника - довідника, вимушений прогул - час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при незаконному звільненні, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало працевлаштуванню його. За вимушений прогул через незаконне звільнення власник чи уповноважений ним орган виплачує працівникові середній заробіток, але не більше як за рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядалася понад один рік не з вини працівника, орган, який розглядав трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи, який працівник мав за цей час (надана допомога на час тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога у разі безробіття). У разі стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Отже, трудовий спір [PERSON], позивача у справі, із Інститутом помології ім. Л.П. Симиренка НААН України, відповідачем у справі, щодо поновлення на роботі, остаточно було вирішено 12 вересня 2013 року, з набранням законної сили 07.11.2013 року, і вини працівника, позивача у справі, у такому тривалому розгляді, з 25.11.2011 року, більше одного року, не вбачається. При визначені періоду вимушеного прогулу, суд бере до уваги, що позивач, першочергово, із вимогою відшкодування за час вимушеного прогулу до суду звернувся 25.11.2011 року (а.с. 1-2 том 1), уточнивши її 12.09.2013 року (а.с. 114 том 2), що не суперечить положенням діючого законодавства. Відповідно до ч.2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Таким чином, дослідивши дані трудової книжки [PERSON], на думку суду, до відшкодування підлягає весь період вимушеного прогулу з 10.11.2011р. по 12.09.2013р., підстав для зарахування заробітку за місцем нової роботи позивача не має, за відсутності інформації що позивач у вказаний період був працевлаштований. Суд вважає, що при визначені розміру відшкодування за час вимушеного прогулу, необхідно враховувати розмір спірної суми на яку має право працівник, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші конкретні обставини справи, як то рекомендовано п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року та відповідає рішенням Верховного Суду України, прийнятих за результатами розгляду справи №6-39цс11 - Постанова №6-39цс-11 від 24 жовтня 2011 року та справи №6-60цс11 - Постанова №6-60цс11 від 21 листопада 2011 року. З урахуванням норм щодо визначення середнього заробітку працівника (ст.27 Закону України "Про оплату праці" та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100), середньоденна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми виплати за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у місяці звільнення працівника з роботи (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку, передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Суд, оцінює надані позивачем та відповідачем докази, і приходить до висновку, що для проведення розрахунку відшкодування за час вимушеного прогулу, за необхідне здійснювати обчислення за два календарні місяці роботи, що передували події. Отже, середня заробітна плата позивача, звільнення якого відбулося 10 жовтня 2011 року, повинна обчислюватися з нарахувань проведених за попередні два місяці роботи, а саме, за серпень, і за липень 2011 року. При визначені заробітку [PERSON], суд бере до уваги довідки №275 від 06.09.2013 року, №359 від 05.09.2013 року, № 376 від 06.09.2013 року (а.с.144, 146, 147, 148 том 2) про розмір середньої заробітної плати за липень, серпень 2011 року, і вважає, що середньоденний заробіток [PERSON] перед звільненням становив 82 грн.24 коп. з врахуванням тривалості робочого дня 8 годин, з чим і погоджуються сторони у справі. З огляду на встановлене, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.11.2011р. по 12.09.2013р., тобто кількість робочих днів, згідно розрахунку норми тривалості робочого дня, становить 494, з визначенням середньоденного заробітку - 82,24грн., що складає 40626,56грн. (494 х 82,24). Разом з тим, суд враховує дані виконавчого листа (а.с. 185 том 2), і вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування вимушеного прогулу, кошти в розмірі 39639,68 грн. (40626,56грн. - 986,88грн.). Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача в дохід держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог - ст. 88 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.6, п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, і ставка судового збору за подання позовної заяви до суду майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Суд, враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства та виконання судового рішення від 12.09.2013р. в частині вирішення/стягнення судових витрат (а.с. 213 том 2), присуджує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 167,00грн..

Outcome: partial