Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У березні місяці 2013 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 08 квітня 2008 року між АКіБ "Укрсоцбанк" та [PERSON] був укладений договір кредиту за №964/15-310-5, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 5000 доларів США строком на 24 місяці із сплатою річних відсотків в розмірі 21% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 квітня 2010 року. Виданий позичальнику кредит є споживчим кредитом. Відповідно до умов укладеного договору пункту 4.1 кредитного договору у разі прострочення позивчальниом строків сплати процентів, комісій позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Позичальник зобов»яаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами згідно графіка. Відповідач належним чином зобов»язань за кредитом не виконував, допустив заборгованість по кредиту. Станом на 26.12.2013 року заборгованість позичальника по простроченому кредиту складає 12 441,69 грн., з них заборгованості по кредиту 785,54 доларів США, заборгованості по відсотках 586,85 доларів США, пені за несвоєчасну повернення кредиту 112.51 доларів США та пені за несвоєчасне погашення відсотків 71,68 доларів США. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити, вказуючи, що позивачем свої обов'язки кредитора за вказаним договором були виконані в повному обсязі, а відповідачем - позичальником - допущено їх порушення. Договір укладався з умовою повернення коштів у строк до 05.04.2010 року. Представник відповідача в судовому засіданні заявленого позову не визнав, подав заяву про застосування строків позовної давності. Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 квітня 2008 року між АКІБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту за №964/15-310-5, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 5000 доларів США на поточні потреби строком на 24 місяці із сплатою річних відсотків в розмірі 21% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 квітня 2010 року. Позивачем як кредитором взяті на себе за кредитним договором зобов'язання перед [PERSON] були виконані, що підтверджується заявою на видачу готівки від 08.04.2008 року, тоді як останній своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним не виконав у повному обсязі. Внаслідок цього позивачем 24.03 2010 року направлена лист вимога про наявність заборгованості за кредитом. У зв»язку із несплатою кредитних коштів позичальнику нараховано заборгованість на загальну суму 12 441,69 грн. станом на 26.12.2013 року, з яких заборгованість за кредитом становить 785,54 доларів США, що еквівалентно 6 278,82 грн., заборгованість за відсотками - 586,85 доларів США, що еквівалентно 4690,67 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 112,51 доларів США, що еквівалентно 899,27 грн. Та пені за несвоєчасне повернення відсотків 71,68 доларів США, що еквівалентно 572,94 грн. Як посилається позивач у позовній заяві кредит надавався на поточні потреби, тобто був споживчим кредитом У відповідності до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" також роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Таким чином, оскільки кредит видавався позичальнику на споживчі цілі (п. 1.2. кредитного договору), трирічний строк давності споживчого кредиту у даній справі минув 05.04.2013 року, поважних причин його пропуску позивачем не наведено, продовженої тривалості строку позовної давності сторонами за договором не узгоджувалось, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав до стягнення вказаних сум. Крім того, враховуючи, що з дати настання строку виконання позичальником зобов'язання квітень 2010 року) за кредитним договором до 2013 року будь-яких повідомлень йому про необхідність сплати заборгованості не надсилалося, будь-яких дій щодо визнання свого обов'язку позичальник в цей проміжок часу він не вчиняв, суд приходить до висновку про те, в позові слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed