Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

30 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просив усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] ([NUMBER], виданий Ананьївським ВП ГУНП в Одеській обл., [ADDRESS]); [PERSON] ([INFO], [ADDRESS]); [PERSON], ([INFO], [ADDRESS]); [PERSON] ([INFO] [ADDRESS]); з нежитлового підвального приміщення, загальною площею 83,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та передати на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039. м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, рахунок № 37326027001909 МФО 828011 в ГУ ДКСУ в Одеській області, код ЄДРПОУ 26302595). Стягнути з відповідачів на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1. р/р 37326027001909. МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області, код ЄДРПОУ 26302595) судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування свого позову посилається на те, що територіальній громаді м. Одеси в особі ОМР на праві комунальної власності належить нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 83,1 кв.м., що розташоване за адресою [ADDRESS]. Позивач стверджує, що за результатами обстеження зазначеного нежитлового приміщення працівниками Департаменту було встановлено, що воно незаконно використовується [PERSON] з сім'єю під житло. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача Департаменту Комунальної власності ОМР - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, а також те, що вони проживали у спірному приміщенні з дозволу КП "ЖКС "Вузівський". Третя особа ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» від 05.11.1991 р. № 311 і рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» передбачили передачу державного майна у комунальну власність м. Одеси жилих будинків зі всіма нежитловими приміщеннями, що розташовані в рамках адміністративно-територіальних одиниць меж міста. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підставами для прийняття майна в комунальну власність є рішення про передачу майна територіальним громадам безоплатно чи державою іншим суб'єктам права власності, у зв'язку з чим передачу житлового будинку № 14 по вул.. Краснова у володіння міської ради варто вважати проявом повноважень держави як власника в особі уповноваженого державного органу розпорядитися відповідним державним майном шляхом його надання у власність територіальної громади м. Одеси. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Департамент комунальної власності Одеської міської ради, згідно з положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року № 2752-VI, є виконавчим органом Одеської міської ради, наділеним повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. Відповідно до п. 2.2.1.2 до Положення, Департамент «здійснює повноваження орендодавця комунального майна територіальної громади, що знаходиться в управлінні Департаменту, а також контроль за повнотою та своєчасністю внесення орендарями орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексів, укладеними Одеською міською радою. Відповідно до чинного законодавства укладає договори оренди. Здійснює облік договорів оренди, укладених безпосередньо Департаментом, та облік договорів оренди, погоджених з Департаментом у встановленому порядку». Згідно з п. 2.6. Положення, одним з основних завдань Департаменту є організація претензійно-позовної роботи. У встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції Департаменту. 21 березня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) був укладений договір оренди № 357/201, відповідно до якого Фізичній особі-підприємцю [PERSON] було надано в строкове платне користування об'єкт комунальної власності нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 83,1 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 83,1 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] знаходилось у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та надавалося в оренду для облаштування перукарні. 24.11.2016 р. за результатами обстеження зазначеного нежитлового приміщення працівниками Департаменту було встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 83,1 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] незаконно використовується мешканкою [PERSON] з сімє'ю під житло. Відповідно до абз. 9 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Департамент звертався до КП ЖКС «Вузівський» з метою врегулювання питання щодо виселення вищевказаних осіб в позасудовому порядку. Проте [PERSON] разом з дітьми добровільно не звільнили приміщення. Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідачів щодо того, що спірне приміщення було ними зайнято не самовільно, а з дозволу КП "ЖКС "Вузівський", так як останнє не є власником спірного приміщення та не наділено правом розпоряджатись ним. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом приймається до уваги той факт, що приміщення підвалу, загальною площею 83,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] на даний час знаходиться у власності територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а відповідач займає спірне приміщення без будь-яких правових підстав. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати З матеріалів справи вбачається, що позивачем була сплачена сума судового збору в розмірі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 403, наявним в матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, враховуючи відсутність будь-яких доказів законності перебування відповідачів у спірному приміщенні, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved