Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що на праві власності, на підставі Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10.11.1994 р. № 666/94, її дідові [PERSON], який помер 11.12.2001 р., належало дві земельні ділянки площею 0,735 га та 1,095 га, загальною площею 1,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Горішньозалучанської сільської ради. Після отримання сертифікату було розпочато виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. Однак, внаслідок зволікань органом держкомзему, видача державного акту відбулася вже після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, відповідно до якої спадкоємцями першої черги за законом стала дружина спадкодавця, тобто бабка позивачки -[PERSON] та син спадкодавця, батько позивачки- Капанюк Т.В., який є відповідачем по справі. [PERSON] вступила в управління спадковим майном, а тому вважалася такою, що прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] в управління спадковим майном не вступив, в шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому, вважається таким, що спадщину не прийняв. Після смерті [PERSON], яка померла 04.10.2006 р., відкрилася спадщина з вищевказаних земельних ділянок, спадкоємицею за заповітом яких стала позивачка. У звязку із тим, що державний акт на право приватної власності на землю було видано на [PERSON] після його смерті, а також у звязку з допущеною помилкою в державному акті на право приватної власності на землю, де по-батькові її бабки вказано "Ксенофіївна" замість правильного "Зенофіївна", та із втратою оригіналу даного державного акту, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В уточнених позовних вимогах просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розташовану на території Горішньозалучанської сільської ради, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) в межах земельних ділянок площами 0,735 га та 1,095 га, загальною площею 1,83 га, а також право власності на вищевказані земельні ділянки, що належали [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 188965, виданого на імя [PERSON]. Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити. Відповідач в судовому засідання уточнені позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позову. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру в Снятинському районі в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до листа Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 19.10.2015 р. № 1295/01-09, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю державного акту на земельну ділянку, що належала померлому [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ № 217502, [PERSON] помер 11.12.2001 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 188960, виданого 14.02.2003 р., [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,83 га, що розташована на території Горішньозалучанської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно довідки Горішньозалучанської сільської ради від 09.10.2015 р. № 2018, на день смерті [PERSON] в господарстві були зареєстровані: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до витягу із Спадкового реєстру від 19.10.2015 р. та довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 19.10.2015 р. № 1294/01-09, спадкові справи після смерті [PERSON] не заведені. Згідно довідки Горішньозалучанської сільської ради від 09.11.2015 р. № 2321, після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном вступила його дружина [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ № 036425, [PERSON] померла 04.10.2006 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 188965, виданого 14.02.2003 р., [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,83 га, що розташована на території Горішньозалучанської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту, посвідченого 20.07.2006 р. секретарем Горішньозалучанської сільської ради [PERSON], спадкоємицею всього належного [PERSON] майна є позивачка [PERSON] Згідно довідки Горішньозалучанської сільської ради від 09.10.2015 р. № 2017, на день смерті [PERSON] в господарстві був зареєстрований [PERSON]. Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 05.10.2015 р. № 1259/02-14, після смерті [PERSON] 04.10.2006 р. заведена спадкова справа на підставі заяви про прийняття спадщини від [PERSON]. Відповідно до листа Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 05.10.2015 р. № 1260/02-14, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю державного акту на земельну ділянку, що належала померлій [PERSON]. Крім того встановлено, що при видачі державного акта на право приватної власності на землю серії РІ № 188965, виданого 14.02.2003 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 171, допущено помилку при записі по батькові [PERSON], а саме: записано як "Ксенофіївна". Відповідно до довідки Горішньозалучанської сільської ради від 09.10.2015 р. № 2019, померла [PERSON] була бабусею [PERSON] Відповідно до довідки Горішньозалучанської сільської ради від 09.10.2015 р. № 2020, померлий [PERSON] був дідусем [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 098123, 26.08.2011 р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та позивачкою [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії І-НМ № 303177, [PERSON] народився 10.03.1966 р. та є сином [PERSON] та [PERSON]. 23.04.2007 р. позивачкою [PERSON] до Першої Снятинської державної нотаріальної контори подано заяву про прийняття та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її бабки [PERSON], в якій зазначено, що крім неї спадкоємців по заповіту немає, спадщину фактично в установлений термін прийняла. Відповідно до витягу про реєстрацію Спадковому реєстрі від 23.04.2007 р. № 9402323, зареєстровано спадкову справу після смерті спадкодавця [PERSON]. 06.11.2015р. [PERSON] до Першої Снятинської державної нотаріальної контори подано заяву про відмову від одержання обовязкової частки у спадщині після смерті матері [PERSON]. Відповідно до довідки Горішньозалучанської сільської ради від 16.11.2015р., [PERSON] та [PERSON] була однією і тією ж особою, іншої особи під прізвищем [PERSON] на території сільської ради не було та немає. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи все вищевикладене, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що оскільки право власності за [PERSON] на земельні частки (паї) підтверджується заповітом, посвідченим 20.07.2006р., у встановлений законом термін позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому є підстави для визнання за нею, як за спадкоємцем за заповітом права власності на земельні частки (паї) площею по 1,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі наведеного,

Outcome: approved