Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

В серпні 2018р. позивач - Дочірне підприємство "Агрофірма`Немиринецька»" звернувся в суд з позовом до відповідача - Фермерського господарства «Ол. Агро-Світ», третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] ,в якому просив суд визнати недійсними договора оренди землі, без номера від 10.10.2017р. укладених між [PERSON] та Фермерським господарством «Ол. Агро-Світ. Свої позовні вимоги Дочірне підприємство "Агрофірма`Немиринецька»" мотивує тим, що 19.08.2015р. між Дочірним підприємством "Агрофірма`Немиринецька»" та [PERSON] укладено договір оренди землі, за умовами яких орендодавець передав позивачу у строкове платне користування земельні ділянки, що належить орендодавцеві [PERSON] на праві власності, а саме: земельні ділянки площею 3.1772 га, 0.2417 га, кадастрові номери 1825284900:02:000:2237, та 1825284900:03:000:0904, яка розташована на території Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте 07.02.2018р. позивачу стало відомо, що державним реєстратором Відділу державної реєстрації Коростишівської РДА було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №113134719 та №113136433 від 10.10.2017р., на підставі якого проведено державну реєстрацію 10.10.2017р. права оренди земельних ділянок строком на 49 років за Фермерським господарством «Ол. Агро-Світ», на підставі договорів оренди землі без номера від 10.10.2017р. Позивач вважає вказаний договір нікчемним та вважає, що він підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України, оскільки він суперечить вимогам ч.1 та ч.3 ст.203 ЦК України. Позивач вважає також , що вказаний договір порушує вимоги ч.1 ст.228 ЦК України і відповідно до ч.2 ст.228 ЦК України є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок і спрямований на незаконне заволодіння спірною земельною ділянкою, яка передана в оренду позивачу по акту приймання передачі. Оскільки [PERSON] повторно передав майно в оренду іншій особі, чим порушив права особи, якій це майно було передано в оренду раніше, а тому оспорюваний позивачем договори оренди від 10.10.2017р. суперечить принципам свободи договору, розумності, справедливості, звичаям ділового обороту, а тому на підставі ст.6, 203,215, 627 ЦК України підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що 19.08.2015р. між позивачем та [PERSON] було укладено два договори оренди землі. З Витягу з Єдиного державного реєстру речових прав позивачеві стало відомо, що [PERSON] уклав з відповідачем Фермерським господарством «Ол. Агро-Світ ще один договір оренди землі, яким передав в оренду ті ж самі земельні ділянки і 10.10.2017р. на підставі вказаного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію права оренди за відповідачем Фермерським господарством «Ол. Агро-Світ». Вказаними діями відповідачів порушено права і законні інтереси позивача, які виникли при укладенні договору оренди землі. Вважає, що оспорюваний договір оренди землі є недійсним, оскільки якщо сторонами укладено договір оренди землі, то другий договір оренди тієї ж земельної ділянки укладати не можна. Пояснив, що в договорах оренди землі від 19.08.2015р. сторонами оговорені всі істотні умови договору, які вони узгодили між собою. Так доказом чого є сам факт підписання [PERSON] договору оренди №1, та договору оренди №2, передача орендодавцем земельних ділянок у фактичне володіння та користування Дочірному підприємству "Агрофірма`Немиринецька», отримання [PERSON] орендної плати згідно договору оренди №1, та договору оренди №2. Відповідно до п.8 договору оренди №1, та договору оренди №2, строк дії договору становить сім років, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Після закінчення строку дії цього договору позивач має переважне право поновити його на новий строк. Відповідно п.43 договору оренди №1, та договору оренди №2 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Крім того між [PERSON] та позивачем 19.02.2018 року було укладено додаткові договори до договору оренди №1, та договору оренди №2. До того ж починаючи з 01.01.2013 року, тобто до укладення договору оренди №1, та договору оренди №2 , набрали чинності зміни внесені до закону про оренду землі, згідно з якими скасовано обов`язкову вимогу державної реєстрації договору оренди землі, а також умову набрання чинності договору оренди землі, зокрема після його державної реєстрації. Також зазначив, що через відсутність на той час повної інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо кадастрового номеру, площі, розташування та інших відомостей вказаних земельних ділянок, яку вносять виключно територіальні органи держгеокадастру за місцем знаходження ділянок, а тому Дочірне підприємство "Агрофірма`Немиринецька» не мало можливості зареєструвати своє право оренди. Згідно даних інформаційних довідок від 07.02.2018 року №113134719 та №1131136433, згадана інформаціія була внесена Відділом державної реєстрації Ружинської РДА, лише в липні 2017 року. Крім того вважає спірний договір оренди землі укладений з відповідачем недійсним, так як на момент підписання в [PERSON] не було вклеєно фотокартку в зв`язку з досягненням 45-річного віку в паспорті. Тобто спірний договір був підписаний з невстановленою особою, а запис до реєстру був здійснений на підставі недійсного паспорта громадянина. З вказаних підстав представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] укладав договора оренди належних йому земельних ділянок з Фермерським господарством «Ол. Агро-Світ» на законних підставах. Крім того, зазначає, що договір оренди від 19.08.2017р. , на який посилається позивач, є не чинним, оскільки не була проведена державна реєстрація права оренди на підставі вказаного договору. Вважає , що в оспорюваному договорі оренди землі від 10.10.2017р. сторонами оговорені всі істотні умови договору, які вони узгодили між собою. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 19.08.2015р. між [PERSON] та Дочірним підприємство "Агрофірма`Немиринецька»" укладено строком на 7 років договір №1, та договір №2 оренди землі, кадастрові номера 1825284900:02:000:2237, та 1825284900:03:000:0904, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області, за умовами якого орендодавець надав в оренду підприємству земельні ділянки. (а.с.9-30). 10 жовтня 2017 року між [PERSON] і Фермерським господарством «Ол. Агро-Світ» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] ці самі земельні ділянки передав в оренду іншому орендарю - Фермерському господарству «Ол. Агро-Світ» (а.с.31-38). В подальшому 10.10.2017р. проведено державну реєстрацію речового права (права оренди) на підставі вказаних договорів оренди землі від 10.10.2017р. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятого 20.03.1952р., гарантовано право на захист власності та передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Однак, як вбачається з практики Європейського суду, Суд чітко зазначає, що не існує ніякого володіння власністю до тих пір, доки особа не може заявити про своє право власності. Іншими словами - право власності не містить у собі права на набуття власності. Тобто, в даному випадку, для того щоб захищати своє право оренди необхідно набути таке право у встановленому законодавством порядку, вчинивши всі дії, необхідні для набуття такого права, а саме: укласти договір оренди та провести державну реєстрацію речового права(права оренди). Суд вважає, що позивач Дочірнє підприємство "Агрофірма`Немиринецька»" на підставі укладених 19.08.2015р. з [PERSON] договорів оренди землі не набуло права оренди зазначених в договорах земельної ділянки, а тому, відповідно, договір оренди цієї ж земельної ділянки, який був укладений 10.10.2017р. [PERSON] та Фермерським господарством «Ол. Агро-Світ», та на підставі яких за останнім було зареєстровано право оренди цих земельних ділянок, не порушує прав позивача. До такого висновку суд приходить, виходячи з наступного. Так, відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а згідно з вимогами частини третьої цієї ж статті - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно із частиною п`ятою ст.6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 пункту 2 частини першої ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація договорів оренди землі була передбачена законодавством України до 31.12.2012р.(включно), а з 01.01.2013р. здійснюється державна реєстрація права оренди, а договір набирає чинності з моменту реєстрації такого права, що додатково визначено у ст.17 Закону України "Про оренду землі", яким передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Проте після підписання 19.08.2015р. цього договору оренди землі Дочірнє підприємство "Агрофірма`Немиринецька»" до 10.10.2017р. не вчинило жодних дій щодо проведення державної реєстрації права оренди. Оскільки за вказаним договором оренди землі не проведено державну реєстрацію прав, тому цей договір оренди землі не набрав чинності, Дочірнє підприємство "Агрофірма`Немиринецька»" не набуло прав орендаря за такими договором, внаслідок чого [PERSON] та Фермерське господарство «Ол. Агро-Світ», уклавши договора оренди землі від 10.10.2017р., не порушили права позивача. Таким чином, укладаючи 10.10.2017р. договори оренди земельних ділянок, сторони цього договору - [PERSON] та Фермерське господарство «Ол. Агро-Світ», незважаючи на наявність договору оренди земельної ділянки від 19.08.2015р., однак за відсутності факту державної реєстрації права оренди земельної ділянки, виходили з того, що у Дочірнього підприємства "Агрофірма`Немиринецька» станом на 10.10.2017р. відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а у [PERSON] відсутні відповідні обов`язки за договором від 19.08.2015р., оскільки сторони цього договору не набули цивільних прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення сторін під час укладення договору оренди від 10.10.2017р. , через відсутність державної реєстрації права оренди. Будь-які домовленості між [PERSON] та Дочірнім підприємством "Агрофірма`Немиринецька», щодо користування спірними земельними ділянками, що передували правочину від 10.10.2017р. , у даному випадку, не є підставою для ствердження про порушення прав позивача на користування спірною земельною ділянкою з 19.08.2015р. і у подальшому, а також для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 10.10.2017р. Дочірнє підприємство "Агрофірма`Немиринецька», заявляючи вимоги про визнання недійсним договору від 10.10.2017р. з підстав ст.215 ЦПК України , зазначав, що відповідач Фермерське господарство «Ол. Агро-Світ», та третя особа - [PERSON] порушили права та охоронювані законом інтереси позивача на користування спірною земельною ділянкою. Між тим, відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦПК України , зокрема: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України і іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Підставою позову є фактичні обставини, що викладені позивачем в позовній заяві. Як вбачається з позовної заяви Дочірнє підприємство "Агрофірма`Немиринецька» підставою для визнання незаконною та скасування державної реєстрації іншого речового права (права оренди) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зазначено те, що існує інший договір оренди землі - договір від 10.10.2017р. укладений між [PERSON] та Фермерське господарство «Ол. Агро-Світ». Крім того, виходячи з правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, № 6-215цс14 від 21січня 2015 року, №6 233цс14 від 4 лютого 2015 року, оскільки відповідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця. Тобто, з підстав відсутності істотних умов договору оренди землі оскаржити вказаний договір і, відповідно, державну реєстрацію речового права(права оренди), проведену на підставі вказаного договору, може лише особа, права якої такою відсутністю істотних умов договору порушено. Тому суд приходить до впевненості, про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed