Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] в позові просить надати дозвіл на виїзд в її супроводі із міста Новоазовськ Донецької області в місто Маріуполь Донецької області і навпаки із міста Маріуполя в місто Новоазовськ Донецької області разом із сином - [PERSON], [INFO], на строк досягнення дитиною 16 річного віку без згоди і супроводу його батька - [PERSON], [INFO], уродженця села Сєдово-Василівка Новазовського району Донецької області. В обґрунтування вимог в позові вказано, що відповідач у справі - колишній чоловік [PERSON], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. В м.Маріуполі Донецької області за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON], [INFO], який є братом неповнолітнього [PERSON] Так як позивач із сином проживає в с.Роза Люксембург Новоазовського району Донецької області - на тимчасово неконтрольованій території України, без згоди батька неповнолітній не має змоги виїхати з матір'ю до м.Маріуполя та спілкуватися із своїм рідним братом. Відповідач зловживає алкогольними напоями та не бажає виїхати в м.Маріуполь для оформлення нотаріальної довіреності на проїзд сина з матір'ю без батька із зони АТО і назад. У зв'язку з цим та на підставі п.5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей мати не може виїхати із неповнолітнім сином із зони АТО до родичів та назад в'їхати за місцем постійного проживання, що суперечить інтересам неповнолітнього, обмежує його право на спілкування з родичами. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, при подачі позову подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, який повідомлений про розгляд справи шляхом опублікування судової повістки на сайті Приазовського районного суду Запорізької області, в судове засідання не з'явився, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 28.03.2000 року Новоазовським РВ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] року в селі Сєдово-Василівка Новоазовського району Донецької області. Його місце проживання 06.04.1994 року зареєстроване в указаному населеному пункті за адресою: [ADDRESS] Згідно інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 2.3-5603/3 від 07.08.2017 року, за наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області, який ведеться з 2015 року, відсутні відомості про реєстрацію місця проживання відповідача, облікові матеріали, щодо реєстрації мешканців Донецької області до 2015 року залишилися на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі. Надіслана відповідачу судова повістка за адресою, вказаною в позові та копії паспорту громадянина України, повернута до суду без вручення на підставі листа генеральної дирекції УД ППЗ "Укрпошта" від 22.07.2014р № 522-31/205 "Щодо часткового призупинення приймання до пересилання поштових відправлень". Представник третьої особи Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, зазначеної позивачем у заяві, листом від 31.07.2017 року повідомив, що орган опіки та піклування не має можливості виїхати за місцем проживання позивачки й скласти акт обстеження умов проживання, дослідити інші документи, що стосуються предмету спору, та отже надати висновок щодо вирішення спору. Тому, при вирішення справи покладаються на розсуд суду. Третій особі, яка залучена судом - Новоазовській районній державній адміністрації Донецької області за зміненою адресою в м.Маріуполі Донецької області (проспект Перемоги, 16) судом двічі надсилалися судові повістки та ухвала про надання висновку щодо вирішення спору. Але, обидва поштові відправлення повернуті до суду без вручення із довідкою Укрпошти: "за закінченням терміну зберігання" та із надписом на конвертах про те, що адресат не розшуканий, договір із ним не укладений. Так як судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення осіб які беруть участь у справі про розгляд справи, враховуючи вимоги закону щодо розумності вирішення судових справ, згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 1994 року між сторонами у справі [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано цього ж дня виконкомом Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00018440766 від 28.07.2017 року. Згідно інформації Приазовського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану № 973/17.27-06-105 від 28.07.2017 року відомостей про розірвання цього шлюбу у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено. Позивачем надана копія рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 01.11.2004 року про розірвання шлюбу, яка належним чином не засвідчена, тому є неналежним доказом та не може бути прийнята судом. У зв'язку з наведеними обставинами факт розірвання шлюбу є недоведеним позивачем в установленому законом порядку. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], який народився в селі Рози Люксембург Новоазовського району Донецької області [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 31.10.2007 року виконкомом Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області. Батьком дитини вказаний відповідач - [PERSON]. На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], згідно паспорту серії [NUMBER], виданого 24.10.1997 року Новоазовським РВ УМВС України в Донецькій області, громадянина України [PERSON], [INFO]. За даними цього паспорту позивачка має ще одну повнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який згідно викладених в позові обставин проживає в м.Маріуполі за вказаною вище адресою. Брати, які не проживають разом, мають право на спілкування, згідно ч.2ст.259 СК України. З наведених підстав неповнолітній [PERSON] має право на спілкування з родичами, зокрема рідним братом. Але, відповідач, який проживає на тимчасово неконтрольованій території України, не надає нотаріально посвідченого в установленому законами України порядку дозволу на виїзд неповнолітнього сина в супроводі матері без батька до рідного брата, який проживає в м.Маріуполі Донецької області - на контрольованій території України. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до положення ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м.Новоазовськ, села Рози Люксембург та Сєдово-Василівка Новоазовського району Донецької області, де проживають позивач та відповідач. Наказами № 415ог від 12.06.2015 року, №222ог від 14.04.2017 року заступників керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України затверджені "Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей" і "Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей". Згідно наведених нормативних актів в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно досліджених вище документів та викладених в позові обставин сторони проживають окремо в різних населених пунктах Новоазовського району Донецької області, дитина проживає з матір'ю. Відповідач, батько неповнолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] на час вирішення цивільної справи по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий короткостроковий виїзд дитини на територію України, підконтрольну державній владі України, в супроводі матері та назад - до місця постійного проживання, чим порушуються конституційне право дитини на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, а також законне право неповнолітнього на спілкування з родичами. Згідно з вимогами ст.ст. 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, враховуючи, що позивачем в обґрунтування позовних вимог ставиться необхідність спілкування дитини з її рідним братом, суд вважає, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд [PERSON] у супроводі матері на територію Донецької області, підконтрольну державній владі України, та назад - до місця постійного проживання, підлягають задоволенню і таке рішення буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved