Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

17.05.2012 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірними дії ЗАТ "Альфа-Банк" по передачі його персональних даних та відомостей, щодо нього, що становлять банківську таємницю, заборонити ЗАТ "Альфа-Банк" передавати його персональні дані та відомості, що становлять банківську таємницю будь-яким третім особам, крім випадків передбачених законодавством України, та визнати дії ЗАТ "Альфа-Банк" такими що здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, також позивач просить стягнути з ЗАТ "Альфа-Банк" в якості відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова позовні вимоги [PERSON] були задоволенні. Ухвалою суду від 05.03.2014 року зазначене заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 листопада 2007 року між ним та ЗАТ "Альфа-Банк" було підписано кредитний договір № 700002164. В подалі відповідач порушив його права, що передбачені законом "Про захист прав споживачів", законом "Про банки та банківську діяльність", щодо передачі його персональних даних третім особам. Діяльність Відповідача є нечесною підприємницькою практикою. Той факт, що відповідач передав зазначену інформацію ТОВ "Екол" та Агенції по збору боргів "Вердикт" підтверджується листом Агенції від 28.03.09, де зазначено, що ТОВ "Екол" є повіреним ЗАТ "Альфа-Банк", а під брендом Агенція по збору боргів "Вердикт" здійснює свою діяльність ТОВ "ЕКОЛ". Направлені на його адресу документи, зокрема листи від ТОВ "ЕКОЛЛ" та Агенції по збору боргів "Вердикт" свідчать про порушення Відповідачем вимог зазначених вище нормативних приписів. Крім того позивач зазначає, що будь-яких окремих згод на передачу персональних даних та відомостей, що становлять банківську таємницю, він відповідачу не надавав. Також не надавав відповідачу згоду про передачу персональних даних та відомостей, що становлять банківську таємниці ні до ТОВ "ЕКОЛЛ" ні до Агенції по збору боргів "Вердикт". Крім того, лист Агенції по збору боргів "Вердикт" від 28.04.09 містить погрози про відвідування зазначеним підприємством його помешкання та місця роботи. Таким чином, відповідач ЗАТ "Альфа-Банк" незаконно передав персональні дані та відомості, щодо нього, що становлять банківську таємницю ТОВ "ЕКОЛЛ" та Агенції по збору боргів "Вердикт", а отже порушив його права, як споживача фінансових послуг на захист персональних даних та збереження банківської таємниці, тому він звернувся до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, були повідомленні про час і місце розгляду справи своєчасно та належним чином, надали заяву в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання після скасування заочного рішення повторно не з'явився, були повідомленні про час і місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 13 листопада 2007 року між Позивачем та Відповідачем було підписано кредитний договір № 700002164. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі N 1-26/2011, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону (закон "Про захист прав споживачів"), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, вимоги закону "Про захист прав споживачів" розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами, як при підписанні кредитного договору так і впродовж всього строку його дії. Відповідно до ч. 3 ст. 11 закону "Про захист прав споживачів", кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором. Фінансові установи несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом. Крім того, відповідно до положень ст. 60 закону "Про банки та банківську діяльність", інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 61 вказаного закону, банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Відповідно до п. 1.4. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці», що затверджені Постановою Національний банк від 14.07.2006, № 267, банки зобов'язані за погодженням з клієнтом відображати в договорах, що укладаються між банком і клієнтом, застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її незаконне розголошення або використання. Судом встановлено, що позивач не надавав відповідачу свою згоду на передачу своїх персональних даних третім особам. Посилання відповідача, що викладене в заяві про перегляд заочного рішення, на п. 6.3, 6.4 Розділу 2 кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки судом встановлено, що фактично відповідач надав до матеріалів справи документ "Частина № 2 Загальні умови кредитування", а не Розділ 2, який в матеріалах справи відсутній. Крім того, суд не може прийняти в якості належного доказу наданий до матеріалів справи документ "Частина 2 Загальні умови кредитування", як частину кредитного договору № 700002164 від 13.11.07, оскільки він не містить жодної ознаки та посилання на те, що він є невід'ємною частиною саме кредитного договору № 700002164 від 13.11.07 між Відповідачем та Позивачем та будь-якого договору взагалі, зокрема не містить ні найменування, ні реквізитів, як банківської установи так і Позичальника; цей документ не містить дати й місця його підписання. Отже, наданий відповідачем до матеріалів справи документ "Частина 2 Загальні умови кредитування" не є частиною кредитного договору № 700002164 від 13.11.07 і не регулює відносини між відповідачем та позивачем і не дає право відповідачу передавати відомості щодо позивача третім особам. Зазначені обставини також були встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2011/1554/12 від 11.02.2013 року за позовом [PERSON] до ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] про визнання кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року недійсним. Відповідно до якого встановлено, що Частина № 2 Загальні умови кредитування не є складовою частиною кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року, а кредитний договір № 700002164 від 13.11. 2007 року є неукладеним в силу відсутності підписаного між Банком та [PERSON] Розділу 2 кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року. В зазначеній частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 19.06.2013 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що Розділ 2 кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року відсутній, а тому посилання Банку на п. 6.3 та 6.4 Розділу 2, як на підставу передачі відомостей про [PERSON] до ТОВ "ЕКОЛ" та Агенції з збору боргів "Вердикт" є необґрунтованим та незаконним. Також Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення посилався на п. 2.1 кредитного договору і стверджував, що [PERSON] підтвердив, що перед укладенням договору він у повній мірі ознайомлений з умовами надання кредиту. Судом встановлено, що п. 2.1 кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року не містить відомостей про надання [PERSON] відомостей про умови кредитування, а має назву "Сума Кредиту. Валюта кредиту 37 531,69 доларів США", що свідчить про безпідставність такого посилання. Крім того, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 2-8763/11 за позовом [PERSON] до ПАТ "Альфа-Банк" про захист прав споживачів, яке набуло законної сили 24.10.2012 визнано незаконним ненадання ПАТ "Альфа-Банк" перед підписанням кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] споживачу - [PERSON] обов'язкової достовірної інформації в об'ємі та за формою, що передбачені ч. 2 ст. 11 закону "Про захист прав споживачів" та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", що затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, є доведеними обставини незаконного ненадання ПАТ "Альфа-Банк" під час підписання кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року споживачу - [PERSON] обов'язкової повної та достовірної інформації в об'ємі та за формою, що передбачені ч. 2 ст. 11 закону "Про захист прав споживачів" та "Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", що затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у тому числі щодо покладання на Позивача валютних ризиків та методик конвертації платежів. Направлені на адресу [PERSON] листи від ТОВ "ЕКОЛЛ" та Агенції по збору боргів "Вердикт" свідчать, що Відповідач передав зазначеним підприємствам персональні дані позивача, зокрема відомості про місце проживання, заборгованість [PERSON] перед ПАТ "Альфа-Банк" за кредитним договором. Таким чином, Відповідач незаконно передав персональні дані та відомості, щодо [PERSON], що становлять банківську таємницю ТОВ "ЕКОЛЛ" та Агенції по збору боргів "Вердикт", а отже порушив права [PERSON] як споживача фінансових послуг на захист персональних даних та збереження банківської таємниці. Також судом було встановлено, що лист Агенції по збору боргів "Вердикт" від 28.04.09 містить погрози позивачу про відвідування зазначеною Агенцією помешкання та місце його роботи. Законодавством України не передбачено такі права кредитора, як відвідування помешкання та місце роботи боржника. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, приймаючи до уваги, що законодавством не передбачено можливість ні ПАТ "Альфа-Банк" ні ТОВ "ЕКОЛЛ" ні Агенції по збору боргів "Вердикт" відвідувати помешкання та місце роботи позивача, то ПАТ "Альфа-Банк" зловживає своїми правами та порушує права [PERSON], що зокрема передбачені ст. 11 закону "Про захист прав споживачів", ст. 60, 61 закону "Про банки та банківську діяльність". Відповідно до положень ст. 19 закону "Про захист прав споживачів", нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: - час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; - вживання образливих або загрозливих висловів; - загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: - здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача. Судом встановлено, що передача відомостей що становлять банківську таємницю до ТОВ "ЕКОЛЛ", кількість та зміст листів, свідчать про нечесну підприємницьку практику відповідача, що заборонено законом. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 22 закону "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, моральна шкода може полягати не тільки в погіршенні фізичного здоров'я, а й в душевних стражданнях від порушення прав особи та від протиправної поведінки. Як було встановлено судом, відповідач незаконно передав персональні дані та відомості, щодо [PERSON], що становлять банківську таємницю ТОВ "ЕКОЛЛ" та Агенції по збору боргів "Вердикт", в наслідок чого відповідачем було порушено права, які мають велике значення для нього, оскільки таємниця особистого життя та нерозповсюдження персональних даних є основоположними принципами прав людини, а збереження банківської таємниці має бути одним з принципів діяльності банку. Таким чином, судом встановлено, що в наслідок протиправних дій відповідача, [PERSON] було завдано значної моральної шкоди, яка виразилася в тривалих душевних стражданнях та нервових переживаннях, яку він оцінив у 3000 грн. і з якою погоджується суд, а тому позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved