Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16 серпня 2002 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. У подружжя народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб між сторонами справи розірвано. Позивач стверджувала, що на даний час діти мешкають з нею та перебувають на повному її утриманні, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина та доньки не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач просила суд також стягнути з [PERSON] на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, при ухваленні рішення врахувати, що він не працює, страждає на хронічне захворювання, має на утриманні ще одну малолітню доньку - [PERSON] Залучена судом до участі у справі в якості третьої особи дружина відповідача [PERSON] (дошлюбне прізвище - "[PERSON]") у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. 16 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №577. [INFO] року у подружжя народився син [PERSON], а [INFO] року - донька [PERSON] (а. с. 19, 20). За рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2013 року у справі №263/2808/13-ц шлюб, укладений між сторонами справи, було розірвано (а. с. 21, 22). Після розірвання шлюбу діти залишились мешкати з матір'ю [PERSON] Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Діти перебувають на утриманні матері, [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб дітей та їх розвитку, не надає. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, проте на сьогодні він не працює. Відповідач страждає на хронічне захворювання - цукровий діабет, проте у матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували, що ця хвороба унеможливлює працевлаштування [PERSON] Також судом з'ясовано, що на утриманні відповідача перебуває його малолітня донька [PERSON] Відповідач є власником 5-кімнатної квартири загальною площею 119,5 кв. м в м. Маріуполі Донецької області та засновником приватного підприємства "РЕС" (розмір внеску [PERSON] до статутного фонду підприємства - 350000,00 грн). Наведені обставини беруться до уваги судом при визначенні розміру аліментів. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], суд також ураховує такі обставини. Національним законодавством визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2018 року встановлено у розмірі 2027,00 грн (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік"). Такий же розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року встановлено і нормою п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік". Незважаючи на те, що дія Законів України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" та "Про Державний бюджет України на 2019 рік" поширюється на всю територію України, слід враховувати, що при однаковому розмірі мінімального прожиткового мінімуму на всій території України купівельна спроможність у кожній адміністративно-територіальній одиниці різниться. Очевидним є той факт, що вартість життя в м. Києві перевищує показники в інших регіонах України, а тому кошти для належного забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, яка мешкає в м. Києві, необхідні у більшому розмірі ніж мінімально визначено законом. Розмір аліментів на утримання дитини має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини за місцем її проживання. При цьому, суд при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі також бере до уваги розмір середньомісячної заробітної плати в адміністративно-територіальній одиниці, де мешкає відповідач. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], має становити 4000,00 грн щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їх мати [PERSON], є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] 28 серпня 2018 року, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи 28 серпня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження факту оплати нею витрат на професійну правничу допомогу (видаткового касового ордеру або платіжного доручення про переказ коштів адвокату), а тому вони компенсації не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 704,80 грн в дохід держави. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial