Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Представник позивача ПАТ "Ідея Банк" звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 01.09.2011 року, між ПАТ "Плюс Банк" правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк" та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір № С52.949.70230 згідно якого банк надав [PERSON], а остання отримала суму кредиту в розмірі - 3940,00 грн., зі сплатою 18 % річних, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідачем не виконано. [PERSON] порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Претензію банку з вимогою повернення боргу, відповідачем залишено без задоволення. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 08.01.2014 року перед позивачем по кредитному договору становить 24464,43 гривень, з яких: 3940,00 гривень - основна сума боргу по кредиту; 4314,93 грн. - прострочені відсотки; 13,61 гривень - строкові проценти; 16125,89 гривень - пеня за несвоєчасне погашення платежів; 70,00 гривень - віндикаційні витрати. Посилаючись на викладені обставини, а також на норми ст.ст. 525,526,530,611,625,629,1049,1050,1054 ЦК України позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] загальну заборгованість за кредитним договором, в сумі 24464,43 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, згідно поданої ним письмової заяви просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 01.09.2011 року між ПАТ "Плюс Банк" правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк" та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір № С52.949.70230 згідно якого банк надав [PERSON], а остання отримала суму кредиту в розмірі - 3940,00 грн., строком на 18 місяців , зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18 % річних від залишкової суми кредиту протягом основного строку дії цього договору та 0,001% річних від залишкової суми кредиту - протягом останніх двох місяців строку договору та за обслуговування кредиту банком плату за кредитне обслуговування 2,50% річних протягом основного строку дії договору, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів, що стверджується кредитним договором № С52.949.70230 від 01.09.2011 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. / а.с. 12-13/. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № С52.949.70230 від 01.09.2011 року кредит надавався відповідачу [PERSON] на поточні потреби. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору № С52.949.70230 від 01.09.2011 року, кредитні кошти у належній до виплати частині видаються позичальнику в готівковій формі через касу банку. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку: переказати в безготівковій формі кредитні кошти страховику в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок Банку. Відповідно до ордеру - розпорядження №1 про видачу кредиту, відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 3454,39 гривень. / а.с.16/ Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримала кошти від ПАТ "Плюс Банк" правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк" на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, як це передбачено ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч.1 ст.638 ЦК України. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 08.01.2014 року в неї утворилась заборгованість по кредитному договору № С52.949.70230 від 01.09.2011 року перед кредитором в сумі 24464,43 гривень, з яких: 3940,00 гривень - основна сума боргу по кредиту; 4314,93 грн. - прострочені відсотки; 13,61 гривень - строкові проценти; 16125,89 гривень - пеня за несвоєчасне погашення платежів; 70,00 гривень - віндикаційні витрати. /а.с. 4/ Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит разом з процентними платежами і комісіями згідно з умовами цього договору та додатком № 1 від 01.09.2011р. до даного договору. Відповідно до п.2.1 вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався повертати кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 18 щомісячних внесках до 1 числа кожного місяця, при чому перші 16 внесків у рівній сумі 349,50 гривень, а останні 2 внески 258,83 гривень. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Відповідно до п.2.4 вказаного кредитного договору банк має право стягнути з позичальника пеню ( штрафні санкції) , що нараховується за кожен день прострочки на прострочену суму в розмірі 0,15 % - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65 % - в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим договором. Приписами ч.3 ст. 549 ЦК України встановлено, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов кредитного договору № С52.949.70230 від 01.09.2011 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язалася щомісяця погашати заборгованість за кредит згідно з графіком, а також остаточно погасити кредит в строк остаточного погашення. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до п.2.2 кредитного договору № С52.949.70230 від 01.09.2011 року нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць, а плата за кредитне обслуговування нараховується щомісяця, до дати сплати щомісячного внеску. Так, як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконувала належним чином то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Що стосується розміру неустойки слід зазначити, що суд, на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України може зменшити розмір неустойки (пені), якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ " Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Нарахована банком пеня за порушення строків повернення кредиту в сумі 16125,89 гривень більше ніж в чотири рази перевищує суму простроченого боргу по кредиту і на думку суду значно перевищує розмір завданих банку збитків. Відповідно до положень ст. 551 ч. 3 ЦК України та загальних засад цивільного законодавства, якими є справедливість та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) суд, суд, вважає за можливе, розмір пені зменшити до 4000,00 гривень. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ "Ідея Банк" згідно кредитного договору № С52.949.70230 від 01.09.2011 року заборгованість в сумі 24464,43 грн. з врахуванням приписів ч.3 ст.551 ЦК України підлягають до часткового задоволення. Таким чином суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача загальну суму заборгованості по кредитному договору № С52.949.70230 від 01.09.2011 року в розмірі 12338,54 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат, відповідно до статті 79 ЦПК України, віднесено витрати на правову допомогу. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial