Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 липня 2011 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку. За умовами угоди, кредитодавець відкрив позичальнику рахунок, надав платіжну картку з встановленою відновлювальною кредитною лінією на ліміт 7800,00 грн. зі сплатою 36% за користування кредитом. В свою чергу, [PERSON] повинна щомісяця сплачувати обовязковий мінімальний платіж для погашення кредитної заборгованості та процентів на транзитний рахунок. 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Альфа Банк» відступив позивачу право вимоги по виконанню зобовязань за кредитним договором від відповідача. Враховуючи те, що [PERSON] умови договору належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 23.12.2013р. складає 15\~581,09 грн., позивач просить суд стягнути з боржника зазначену суму, а також судові витрати. В останнє судове засідання представник позивача не зявився. В раніше проведених судових засіданнях позовні вимоги підтримував та наполягав на їх задоволенні з підстав наведених в позові. Подальший розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, надала суду свої письмові заперечення в яких посилається на пропущення ТОВ "Росвен Інвест Україна" строку позовної давності предявлених до неї вимог. На цій підставі просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 липня 2011 року [PERSON] була підписана анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачею та обслуговуванням «Прибуткової картки з кредитом». Цього ж дня позичальником було отримано карту "Visa Electron" з пін-кодом до неї, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідно до Додатку до Публічної пропозиції підписаного сторонами, кредитодавець та позичальник погодили, що на підставі анкети-заяви клієнта, банк відкрив рахунок № 26258000430541 у національній валюті та випустив міжнародну платіжну картку Visa Electron з встановленням відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Згідно п. 2.1 та 2.2 Додатку, ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 7800,00 грн., процента ставка за користування коштами кредитної лінії становить 36% на торгові операції та на операції зняття коштів. З довідки про умови кредитування з використанням картки «Прибуткова картка з кредитом» вбачається, що строк дії кредитної лінії зазначено терміном в один рік з можливістю його пролонгації на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. Термін дії карти 2 роки. Відповідно до п. 2.3 Додатку, мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Дата сплати щомісячного обовязкового мінімального платежу за кредитом до 5 числа. Пунктом 3 Додатку передбачено, що для повернення заборгованості за кредитом та сплати відсотків клієнту відкривається транзитний рахунок для зарахування коштів клієнта спрямованих на погашення заборгованості за вказаними складовими. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Отже, судом встановлено, що сторони погодили як строк дії договору один рік з можливістю його пролонгації, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, згідно графіку, який є невідємною частиною договору. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом встановлено, що кожного місяця платіжний період для позичальника складає 15 днів та фактично являє собою останню третину пільгового періоду. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] не належним чином виконувала умови договору щодо своєчасного погашення щомісячних обовязкових платежів, внаслідок чого станом на 23.12.2013 року розмір її заборгованості перед банком склав 15581,09 грн., в тому числі 8920,28 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту та 6660,81 грн. пеня. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення заборгованості за кредитом та сплату відсотків за користування кредитною лінією частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та графіком платежів. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинна здійснюватись позичальником частинами до кожного 5 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що останній платіж позичальником був здійснений 12.04.2012 року, що також відображено в розрахунку заборгованості. З цього слідує, що до закінчення строку дії договору мало місце порушення зобовязань зі сторони боржника, що унеможливлювало пролонгацію кредитної лінії відповідно до умов договору. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що строк дії договору між сторонами закінчився 22.07.2012р., а останній платіж позичальником був зроблений 12.04.2012р. Названа дата є початком перебігу позовної давності, тобто строку, у межах якого кредитор має звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного цивільного права у судовому порядку. Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» був укладений договір факторингу №2003-1, предметом якого сторони вирішили питання про передачу позивачу права вимоги до боржників банку за договорами. Згідно ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду лише 21.08.2015 року, тобто майже через 3 роки 4 місяці після настання права вимоги. Позивачем не заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності, а відповідачем заявлене клопотання про застосування позовної давності. Всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 30 ЦПК України позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності. Поряд з викладеним, при вирішенні спору, суд враховує\~\~також роз'яснення викладені в п. 31 постанови\~\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р.,\~\~№ 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). \~Таким чином, суд вважає, що поважних причин порушення позивачем строку позовної давності по стягненню заборгованості, яка виникла з боку відповідача не встановлено, а тому, в задоволенні позову належить відмовити, у звязку з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed