Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно на свою користь з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2621/0508/71-104 від 19 травня 2008 року у сумі 814901,08 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 19.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2621/0508/71-104, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 51000,00 доларів США. Відповідно до умов Договору Позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Позичальнику кредит у сумі 51000,00 доларів США, але, у порушення умов Договору, Позичальник зі свого боку свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 01.02.2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом у розмірі 48984,56 доларів США, що за курсом НБУ на 01.02.2015 року складає - 791483,56 грн.; за відсотками - 1426,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 01.02.2015 року складає 23050,09 грн. У забезпечення виконання зобов'язань позичальником, що випливають з Основного договору 26.05.2008 року Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" та [PERSON] уклали Договір Поруки, відповідно до умов якого, відповідач як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов яких Сведбанк передав (відступив) Альфа Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, таким чином, Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк" набуло права вимоги за кредитним договором № 2621/0508/71-104 від 19 травня 2008 року. 05.10.2015 року [PERSON] подала Апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 24 квітня 2015 року, зазначивши, що суд, відкриваючи провадження по справі №754/4078/15-ц не врахував відсутність повноважень представника Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" на подання позовної заяви про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту, а саме представник позивача [PERSON] надав довіреність, але належним чином завірену фотокопію Статуту, який підтверджує повноваження особи, яка підписала довіреність, не надано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року, апеляційну скаргу [PERSON], було повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ч. 2 ст. 293 ЦПК України. 25.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", в якій просить визнати Кредитний договір № 2621/0508/74-104 від 19.05.2008 року недійсним, зазначивши, що згідно п.1.2 Кредитного договору № 2621/0508/71-104 від 19 травня 2008 року, кредит мав бути виданим через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника, відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 14.08.2003 року № 337 видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам. Тобто, за заявою на отримання готівки фізичним особам без відкриття поточного рахунку можна отримати виключно переказ у валюті, або ж кредит у гривні. Пунктом 3.4. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які затверджені Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 N 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту. Видача готівкової іноземної валюти відповідно до актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів НБУ можлива лише з банківського Рахунку клієнта банку (банківського рахунку, клієнтського рахунку, поточного рахунку, балансового рахунку 2620. Банківський рахунок на ім'я [PERSON] не був відкритий в ВАТ "Сведбанк", що унеможливлює надання кредиту готівковою іноземною валютою з операційної каси з банківського (поточного) рахунку. У судове засідання представник позивача, повідомлений про судове засідання, не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання представник відповідача [PERSON], повідомлений по судове засідання, не з'явився, звернувшись до суду з заявою про відкладення слухання справи. Відповідно ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно ст. 169 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Розглянувши заяву представника відповідача, враховуючи строки розгляду справи, дослідивши повідомлення про причини неявки, а саме його присутність на іншому засіданні, суд не визнає їх поважними, тому суд вважає, що неявка представника відповідача у судове засідання Деснянського районного суду м. Києва, призначене на 11.30 годину, відбулась без поважної причини. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Таким чином, суд на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.05.2008 року [PERSON] звернулася до Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк" з заявою-анкетою про надання їй кредиту у розмірі 51000,00 доларів США, підписанням якої підтвердила, що ознайомлена з основними умовами кредиту, його недоліками та перевагами, що вся інформація, надана нею в даній Анкеті-Заяві є повною, достовірною у всіх відношеннях, і зобов'язується терміново повідомляти Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" про будь-які зміни в цій інформації (а.с. 13-14). 19.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2621/0508/71-104, за умовами п. 1 якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 51000,00 доларів США, строк кредитування - 360 місяців, дата повернення - 17 травня 2038 року, процентна ставка за користування кредитом - 11,4% річних (а.с. 8-12). Відповідно п. 1.2. Договору кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та перерахування коштів на користь [PERSON] в оплату за Договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4. цього Договору. Відповідно п. 1.4. Договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання квартири [ADDRESS]. Відповідно п. 3.1.1. Договору позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 505,00 доларів США до 19 числа кожного місяця. 19.05.2008 року [PERSON] та Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" уклали Договір поруки №2621/0508/71-104-Р-1, за умовами якого Поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Банком позичальнику у вигляді кредиту, несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами (а.с. 17). 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов яких Сведбанк передав (відступив) Альфа Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, таким чином, Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк" набуло права вимоги за кредитним договором № 2621/0508/71-104 від 19 травня 2008 року ( а.с. 19-26). Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" направляло [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту №22332-102-б/б від 06.03.2015р. рекомендованим повідомленням, що підтверджується витягом з реєстру (а.с. 29-30). Загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2621/0508/71-104 від 19.05.2008 року станом на 01.02.2015 року складає 814901,08 грн., а саме: за кредитом - 48984,56 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.02.2015 року становить 791483,56 грн., по відсотках - 1426,56 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.02.2015 року становить 23050,09 грн., по пені 22,74 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.02.2015 року становить 367,43 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 27). У своїх запереченнях [PERSON] зазначила, що 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов яких Сведбанк передав (відступив) Альфа Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, таким чином, Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк" набуло права вимоги за кредитним договором № 2621/0508/71-104 від 19 травня 2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. А так як Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк", в обґрунтування позовних вимог та з метою доказування прав кредитора не довело повноту і достовірність договорів купівлі-продажу права вимоги, не надало доказів на підтвердження того, що позичальник був повідомлений про зміну кредитора, тому не має права вимагати повернення заборгованості. 09.03.2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про фальшивість доказів, в якій зазначила, що жодна довідка-розрахунок, якою обґрунтовується стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, не може бути доказом, так як це не передбачено законодавством України. Зазначена позиція знайшла своє відображення та обґрунтування у постанові Верховного Суду України по справі 6-20цс12 та в рішенні від 12.06.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-44261 св 12), тому вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність у неї боргу перед Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк", а саме Довідка-розрахунок заборгованості, якою Банк намагається підтвердити заборгованість - є фальшивим доказом. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли зобов'язання, забезпечені договором поруки, за якими позивач надав позичальнику послуги, а відповідач зобов'язався за виконання позичальником обов'язків на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по забезпеченню виплати кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом частини 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved