Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

27.06.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, до якого 20.09.2016 року надала заяву про уточнення позовних вимог, та просить визнати незаконним та скасувати наказ ТС "Зелений мис" № 2-к від 30.05.2016 року про звільнення бухгалтера-касира [PERSON] з займаної посади з 30.05.2016 року за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри; визнати незаконним та скасувати наказ ТС "Зелений мис" №3-к від 31.07.2016 року; поновити [PERSON] на роботі на посаді бухгалтера-касира ТС "Зелений мис", та внести відповідні записи до трудової книжки; стягнути з ТС "Зелений мис" середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2016 року по день поновлення на роботі з утриманням податку та інших обовязкових платежів; стягнути з ТС "Зелений мис" моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 грн.; допустити негайне виконання рішення щодо стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі. При цьому позивач посилається на те, що з 01.09.2014 року вона працювала у ТС "Зелений мис" на посаді бухгалтера-касира, та 03.06.2016 року курєрською службою їй було направлено кореспонденцію про її звільнення з 30.05.2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри. Позивач вважає своє звільнення незаконним, так як жодного акту який свідчив би про порушення нею умов праці не існує, та не встановлено факту вчинення нею правопорушень. У звязку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Позивач [PERSON] у ході розгляду справи позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. В подальшому позивач до судового засілася не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача ТС "Зелений мис" [PERSON] у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення та просить відмовити у задоволенні позову. При цьому представник відповідача пояснив, що позивач [PERSON], працюючи на посаді бухгалтера-касира ТС "Зелений мис" у встановлені строки не надала Правлінню та Ревізійній комісії ТС "Зелений мис" дані про залишок каси (грошових коштів), у зв'язку із чим правомірно була звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри. Третя особа голова правління Товариства садівників "Зелений мис" [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, головою правління 30.05.2016 року ТС "Зелений мис" на виконання рішення Правління ТС "Зелений мис" від 25.05.2016 року, оформленого Протоколом Правління ТС "Зелений мис" № 25/05/16 від 25.05.2016 року у зв'язку із втратою довіри з боку власника/уповноваженого власником органу прийнято наказ № 2-к про звільнення [PERSON] з посади бухгалтера-касира ТС "Зелений мис" з 30.05.2016 року за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України /а.с. 10/. Судом досліджено витяг з протоколу № 25/05/16 від 25.05.2016 року засідання Правління ТС "Зелений мис", що відбулося 25.05.2016 року, яким зокрема, висловлено недовіру бухгалтеру-касиру [PERSON] через її винні дії, які проявилися у формі умисної бездіяльності, навмисного ігнорування розпоряджень Правління Товариства та Голови Правління Товариства та приховуванні касової документації Товариства, і які були направленні на унеможливлення ознайомлення Правління Товариства та Ревізійної комісії Товариства зі станом бухгалтерської, касової та іншої фінансової документації Товариства /а.с. 11/. 30.05.2016 року головою правління ТС "Зелений мис" позивачу [PERSON] було направлено повідомлення про звільнення із займаної посади з 30.05.2016 року на підставі наказу № 2-к від 30.05.2016 року, та запропоновано з'явитися до ТС "Зелений мис" з метою отримання трудової книжки та повного розрахунку /а.с. 9/. Судом досліджено курєрське відправлення позивачу [PERSON] /а.с 30/, та суд враховує пояснення самого позивача про отримання нею наказу № 2-к від 30.05.2016 року із доданими до нього документами саме 03.06.2016 року. Вказана обставина у судовому засіданні не заперечувалася і стороною відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Таким чином, суд погоджується із доводами сторони позивача, що звернувшись до суду 27.06.2016 року із позовною заявою, позивач не пропустила строк, встановлений положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України, на оскарження наказу про звільнення № 2-к від 30.05.2016 року, який вона отримала 03.06.2016 року. У ході розгляду справи позивач [PERSON] вказувала, що в день її звільнення, а саме 30.05.2016 року, вона перебувала на лікарняному, на підтвердження чого судом досліджено листок непрацездатності серії АГШ № 339338, виданий 08.06.2016 року КУ «Міська лікарня № 8», з якого вбачається, що [PERSON] перебувала у стаціонарі з 30.05.2016 року по 08.06.2016 року /а.с. 12/. Окрім того, судом досліджено виписку із історії хвороби позивача /а.с. 13/. Відповідно до положень ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положеннями п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розяснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Судом досліджено лист представника ТС "Зелений мис" [PERSON], адресований 31.07.2016 року голові правління ТС "Зелений мис", яким він повідомляє, що в ході судового розгляду даної справи за позовом [PERSON] представнику стало відомо про існування листка непрацездатності серії АГШ № 339338, виданий [PERSON] 08.06.2016 року КУ «Міська лікарня № 8», з якого вбачається, що [PERSON] перебувала у стаціонарі з 30.05.2016 року по 08.06.2016 року. У зв'язку із чим представником ТС "Зелений мис" проведено особисту перевірку та рекомендовано ТС "Зелений мис" розглянути питання щодо внесення змін до наказу № 2-к від 30.05.2016 року в частині зміни дати звільнення [PERSON] /а.с. 31/. Так, ТС "Зелений мис" 31.07.2016 року прийняло наказ № 3-к, яким внесено зміни до наказу Голови Правління ТС "Зелений мис" № 2-к від 30.05.2016 року, а саме замінено «30.05.2016 року» на «09.06.2016 року»; визнано датою звільнення [PERSON] «09.06.2016 року» /а.с. 33/. Суд погоджується із поясненнями сторони відповідача, що чинним законодавством не встановлено заборони вносити зміни до наказів, в тому числі і до наказу про звільнення. З листа ТС "Зелений мис", адресованого 31.07.2016 року позивачу [PERSON], вбачається, що ТС "Зелений мис" повідомило позивача про звільнення з посади з 09.06.2016 року та направлено копію наказу № 3-к від 31.07.2016 року /а.с. 32/. Судом також досліджено курєрське відправлення /а.с. 34/. Таким чином, судом встановлено, що у ході розгляду справи стороною відповідача вжито необхідних заходів щодо недопущення порушення норм трудового законодавства, зокрема, щодо звільнення працівника у період перебування його на лікарняному. Під час розгляду даної справи суд приймає до уваги правову позиція, висловлену у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14), згідно якої, вирішуючи під час розгляду судової справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно зясувати: чи становить виконання операцій, що повязані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. В ході розгляду справи судом досліджено надану стороною позивача посадову інструкцію касира ТС "Зелений мис", затверджену 30.08.2014 року Головою ТС "Зелений мис" [PERSON], відповідно до п. 3.5 якого, касир зобовязаний на вимогу ревізійної комісії надати комісії всі необхідні документи у межах своєї компетенції /а.с. 86-87/. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Після надання позивачем вказаного доказу, представник відповідача критично оцінював посадову інструкцію касира ТС "Зелений мис", затверджену 30.08.2014 року Головою ТС "Зелений мис" [PERSON], оскільки вважав її у розумінні ст. 58 ЦПК України не належним та недопустимим доказом. Представник пояснив, що вказана інструкція повинна зберігатися у товаристві, однак представник бачить її вперше, та йому достеменно відомо, що у ТС "Зелений мис" дана інструкція не зберігається. При цьому представник вказав, що надання позивачем посадової інструкції лише у судовому засіданні дає підстави вважати її сфальсифікованою. Щодо фукціональних обов'язків позивача, як касира, будь-яких заперечень не навів Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] у ТС "Зелений мис" займала посаду бухгалтера-касира, тобто відносилася до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності; та виконання трудових обовязків позивача носить відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Згідно акту, складеного 21.05.2016 року Головою Правління ТС "Зелений мис" та членами Правління ТС "Зелений мис", під час проведення засідання Правління ТС "Зелений мис", до участі в якому були запрошені члени Ревізійної комісії, бухгалтер-касир "Зелений мис" [PERSON], було встановлено факт відмови [PERSON] виконати розпорядження Голови Правління ТС "Зелений мис", в частині зобов'язання надати для огляду і ознайомлення оригінали первинної документації, повязаної з роботою каси ТС "Зелений мис" за період 2014, 2015, 2016 звітних років. Акт містить відмітку про відмову бухгалтера-касира [PERSON] від підпису /а.с. 63/. У ході розгляду справи позивач [PERSON] не оспорювала того факту, що 21.05.2016 року її було попереджено про необхідність передання Правлінню та Ревізійній комісії ТС "Зелений мис" первинної касової документації. Однак, позивач не довіряла вказаним органам, так як не визнає їх повноважень, оскільки позивачу та її чоловіку, який раніше входив до складу Правління ТС "Зелений мис", погрожували, та тому позивач вирішила не спілкуватися із ними. У судовому засіданні 21.11.2016 року позивач пояснила, що вона вважає Головою Правління ТС "Зелений мис" - [PERSON], з яким позивач підписувала посадову інструкцію бухгалтера-касира ТС "Зелений мис". Після подій 21.05.2016 року та 25.05.2016 року, коли начебто було обрано Голову Правління ТС "Зелений мис" [PERSON], позивач особисто передала усю бухгалтерську документацію [PERSON] як повноваженому, на її думку, Голові Правління ТС "Зелений мис". При цьому вказала, що залишок готівкових коштів у розмірі 4749 грн. вона перерахувала згідно квитанції, копію якої надала у судовому засіданні до матеріалів справи /а.с. 85/. В подальшому позивач наполягала на тому, що бухгалтерська документація зберігається у сейфі її чоловіка, який раніше входив до складу Правління ТС "Зелений мис", а на цей час знаходиться у конфлікті з ТС "Зелений мис". Судом досліджено надану позивачем квитанцію № 8582 від 25.05.2016 року про перерахування на рахунок ТС "Зелений мис" коштів у розмірі 4749,00 грн. /а.с. 85/. Згідно акту від 25.05.2016 року про передачу документів, складеного Ревізійною комісією у присутності Хмельової та [PERSON], Голові Правління ТС "Зелений мис" [PERSON] було передано ряд документів Хмельовою. На акті наявна відмітка про ознайомлення позивача [PERSON] /а.с. 67/. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У ході розгляду справи позивач [PERSON] визнала, що на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не може надати доказів на підтвердження передання документів саме [PERSON] як повноваженому, на її думку, Голові Правління ТС "Зелений мис". Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням ст. 212 ЦПК України, суд критично оцінює пояснення позивача [PERSON], надані у судовому засіданні, оскільки надані пояснення суд вважає суперечливими, та такими, що не узгоджуються із дослідженими матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено, що в ході розгляду справи повністю знайшли своє підтвердження доводи представника відповідача щодо наявності винних дій позивача [PERSON], які проявилися у формі умисної бездіяльності, навмисного ігнорування розпоряджень Правління Товариства та Голови Правління Товариства та приховуванні касової документації Товариства, і які були направленні на унеможливлення ознайомлення Правління Товариства та Ревізійної комісії Товариства зі станом бухгалтерської, касової та іншої фінансової документації Товариства. При цьому доводи позивача про відсутність акту, який свідчив би про порушення нею умов праці не існує, та відсутність факту вчинення нею правопорушень, спростовуються дослідженими матеріали справи, а саме актом від 21.05.2016 року /а.с. 63/, та актом від 21.05.2016 року /а.с. 67/. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, зокрема, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Вирішуючи під час розгляду судової справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно зясувати: чи становить виконання операцій, що повязані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей (аналогічна правова позиція, висловлена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14). Абзацом 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розяснено, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Суд зазначає, що підставою для втрати довіри можуть бути і такі дії, які прямо не заподіюють матеріального збитку власнику або уповноваженому ним органу, наприклад, факти обрахунку, обміру, обважування при здійсненні покупок громадянами, завищення цін на товари, халатне ставлення до збереження довірених цінностей, а також інші дії, внаслідок яких власник або уповноважений ним орган не може довіряти працівнику грошові або товарні цінності. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, а саме акт складений 21.05.2016 року Головою Правління ТС "Зелений мис" та членами Правління ТС "Зелений мис" /а.с. 63/ та витяг з протоколу № 25/05/16 від 25.05.2016 року засідання Правління ТС "Зелений мис", суд приходить до висновку про наявність підстав у ТС "Зелений мис" у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України для звільнення позивача у зв'язку із втратою довіри. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, позивач у ході розгляду справи пояснювала, що після подій, що відбулися у ТС "Зелений мис" у травні 2016 року її називали «крадійкою», вона перебувала на лікуванні, у зв'язку із чим у неї стався нервовий стрес, та вказані події завдали їй душевних страждань. При цьому позивач вказала, що умови праці у ТС "Зелений мис" були важкими: вона сиділа у «сторожці», в якій літом було неймовірно жарко, а взимку холодно; був відсутній туалет та вода; вона працювала із клієнтами в часи прийому; отримувала мінімальну заробітну плату; іншої роботи не має, а внесений у трудову книжку запис «про звільнення із зв'язку із втратою довіри» її сильно принижує. Суд зазначає, що враховуючи, що інші позовні вимоги [PERSON] є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі, так як необґрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed