Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

25 січня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 січня 2011 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 31 жовтня 2020 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 83 994 грн 64 коп., з яких 10 219 грн 68 коп. заборгованість за тілом кредита, 73 365 грн 16 коп. заборгованість за нарахованими відсотками за період 31.01.2011 по 31.10.2020 та 4 206 грн 60 коп. - нарахована пеня. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17 березеня 2021 року. 17 березня 2021 року розгляд справи було відкладено судом на 22 квітня 2021 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач двічі не з`явився в судові засідання, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено таке. 31 січня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (надалі Анкета-заява). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Крім того, до кредитного договору банк також додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна», підписану відповідачем 31 січня 2011 року, яка містить, зокрема, зазначення базової місячної процентної ставки та розмір пені. Також банком надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та довідку, з якої вбачається, що [PERSON] була надана така кредитна карта: - [NUMBER] з терміном дії - листопад 2014 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2020 року становить 83 994 грн 64 коп., з яких 10 219 грн 68 коп. заборгованість за тілом кредита, 73 365 грн 16 коп. заборгованість за нарахованими відсотками за період 31.01.2011 по 31.10.2020 та 4 206 грн 60 коп. - нарахована пеня за період 31.01.2011 по 01.07.2019. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах телеграмах, якими обмінялись сторони. Відповідно до норм ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Матеріалами справи стверджується, що між сторонами був укладений кредитний договір, на виконання якого позичальником були отримані кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач користувався послугами банку. Суд зазначає, що позовні вимоги банку в частині стягнення 10 219 грн 68 коп. заборгованості по фактично отриманих відповідачем в борг кредитних коштів, які не були повернуті та розрахунок заборгованості по якій відповідачем не спростований належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом. Водночас, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 73 365 грн 16 коп. заборгованості за нарахованими відсотками за період 31.01.2011 по 31.10.2020, то останні підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховувались відповідачу, як під час строку кредитування, який закінчився у листопад 2014 року (закінчення терміну дії картки [NUMBER] ), так і після нього - до 31.10.2020. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку кредитування, кредитор має право вимагати від позичальника, який прострочив виконання грошового зобов`язання повернення основної суми боргу за кредитним договором (позики та процентів), а також сплати грошової суми відповідно дост. 625 цього Кодексуза весь час прострочення. За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати повернення нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 31.01.2011 (дати укладення договору) і по 30.11.2014 (останній день місяця терміну дії картки). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, розмір заборгованості за нарахованими відсотками за період з 31.01.2011 по 30.11.2014 складає 9 067 грн 51 коп. Таким чином, з відповідача на користь банку підлягають стягненню нараховані відсотки за користування кредитом за період з 31.01.2011 по 30.11.2014 в сумі 9 067 грн 51 коп. Вирішуючи питання про розмір штрафних санкцій за невиконання договору, а саме пені в розмірі 4 206 грн 60 коп., суд виходить з таких правових підстав. Обов`язок сплатити неустойку відповідачем виникає у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Аналогічна позиція висловлена також Великою палатою Верховного суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Оскільки АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з цим позовом 25 січня 2021 року, тому стягненню з відповідача підлягає пеня лише за період 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, а саме нарахована після 25 січня 2020 року. Водночас, як стверджується з наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє нарахування пені було здійснено банком 01.07.2019, тобто поза межами строку спеціальної позовної давності. Враховуючи викладене вище, позов підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за тілом кредита в сумі 10 219 грн 68 коп. та процентів за користування кредитом за період з 31.01.2011 по 30.11.2014 в сумі 9 067 грн 51 коп., які не були сплачені відповідачем та розрахунок заборгованості по якій ним не спростований належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 521 грн 25 коп. (19 287 грн 19 коп. х 2 270 грн. 00 коп. /83 994 грн 64 коп.).

Outcome: partial