Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

17.12.2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" (далі Банк, позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.07.2007 року між банком та відповідачем укладений договір, згідно з яким останній отримав кредит на загальну суму 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки боржник належним чином не виконує свої зобов'язання по договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.10.2013 року становить 16 148,59 грн., яка складається: заборгованість по кредиту - 4 349,03 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 8 183,07 грн.; заборгованість по комісіям за користуванням кредиту - 2 609,41 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) 757,08 грн. Позивач вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що картковий рахунок ним був закритий у відділенні банку, працівник якого також запевнив про відсутність заборгованості, а тому вважає заявлений позов необґрунтованим. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним . Виходячи з положень статей 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд зазначає, що відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України. Судом встановлено, що 24.07.2007 року між Банком та відповідачем укладений договір, згідно з яким останній отримав кредит на загальну суму 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на один рік. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні 24.07.2007 року договору, відповідач ознайомився із запропонованими банком умовами і правилами надання банківських послуг (далі Умови), Тарифами банка, засвідчивши своїм підписом. На виконання умов договору позивач надав кредитну картку строком дії на три роки з ПІН, встановивши кредитний ліміт в розмірі 5 000 грн. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов'язання вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно п. 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформувала другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Доказів в підтвердження проінформованості Банку про припинення дії договору, відповідачем в порушення вимог статей 10 та 60 ЦПК України, не надано, а отже договір є діючим. За змістом Умов (п. 6.3) клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків і про проведенні операції по картрахункам. Таким чином, клієнт не лише має право знати про стан рахунку, але й зобов'язаний отримувати виписки з рахунку. Відповідач не заперечував та підтвердив, що будь-яких виписок не брав та взагалі їх не вимагав. Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми заборгованості. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими. Однак, суд не може погодитися з Банком щодо визначеної суми заборгованості, а саме розміру процентів, комісії та як наслідок розміру штрафу (процентна складова). Слід зазначити, що в даному разі між сторонами виникли правовідносини, які також регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Так в рішенні Конституційного суду України (далі КС) № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 зроблено висновок про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Також у своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 КС зазначено, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи його ч.2 ст.627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Адже згідно з положеннями ст.18 ч.ч.1, 2 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. А умови договору стають несправедливими, як зазначається в рішенні КС, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Та й Законом України "Про захист прав споживачів" установлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. КС відзначив у рішенні, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та чч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Адже наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", щодо застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 631 ч. 1 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд зазначає, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до п. 6.9 Умов у разі виникнення заборгованості держателем по картрахунку в результаті курсової різниці, технічної помилки в роботі обладнання і в інших випадках, клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Таким чином, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. За таких обставин до вимог про стягнення процентів та комісії слід застосувати строки позовної давності, та до відшкодування підлягають сума процентів в розмірі 4 505,59 грн., комісія за користування кредитом в розмірі 1478,67 грн. У зв'язку зі зменшенням загальної суми заборгованості, підлягає також зменшенню розмір штрафу (процентна складова) до 516,66 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial