Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У вересні 2013 року ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України" (далі Банк) звернулося з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ТОВ „Ватес" та [PERSON] про визнання незаконним та скасування п.7.2 рішення виконавчого комітету Чернігівськї міської ради № 245 від 19 вересня 2011 року, скасування свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та про визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Незаконність пункту 7.2 рішення № 245 від 19.09.2011 року про надання дозволу на оформлення ТОВ „Ватес" свідоцтва про право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] позивач обґрунтовував тим, що органом місцевого самоврядування, рішення прийняте з порушенням пункту 3 ст. 24 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", тобто, діяв поза межами компетенції, передбаченими законом. Крім того вказував, що оформлення товариством „Ватес" на підставі оскаржуваного рішення прав власності на зазначену квартиру [ADDRESS] з послідуючим відчуженням її за договором купівлі - продажу [PERSON], діяло незаконно чим позбавило позивача можливості виконати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.07.2011 року про звернення стягнення на іпотечні майнові права на зазначену квартиру. Вказана квартира відповідачем - забудовником ТОВ „ Ватес" та інвестором [PERSON] була без згоди Банку перепланована та збільшена у розмірі, у тому числі за рахунок квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] у цьому будинку, майнові права на які були передані в іпотеку Банку позичальником [PERSON] Посилаючись на незаконність рішення органу місцевого самоврядування № 245 від 19.09.2011 року, позивач також просив скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке було видане на ім"я ТОВ „Ватес". Обґрунтовуючи недійсність договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], позивач посилався порушення відповідачем ТОВ „Ватес" ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, положенням інших актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України, а також моральним засадам суспільства. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено повністю у зв"язку з його недоведеністю та у зв"язку з тим, що він не ґрунтується на законі. В апеляційній скарзі Банк просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин, які, на думку апелянта свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалення його при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вважає, що майнове право [PERSON] на квартиру [ADDRESS] встановлене рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.07.2011 року та є таким, що не потребує доказування відповідно до приписів ч.1 ст.61 ЦПК України. Також, апелянт вважає, що рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 245 від 19.09.2011 року було прийняте поза межами повноважень, наданих законом та в результаті неправомірних дій ТОВ „Ватес", яке, являючись учасником судового розгляду по справі про звернення стягнення на майнові права [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ( тобто вже після зміни її номеру, перепланування та площі,) що було встановлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.07.2011 року) і, достовірно знаючи про існування обтяжень на майнові права на квартиру [ADDRESS], ініціювало оформлення на товариство через виконавчий комітет Чернігівської міської ради права власності на цю ж квартиру [ADDRESS]. Також, Банк вважає, що судом залишено поза увагою той факт, що п.7.2 рішення № 245 від 19.09.2011 року, являючись неправомірно ухваленим, порушує визнане рішенням суду право Банку на стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором шляхом звернення стягнення на іпотечні майнові права на цю квартиру. Не погоджуючись з рішенням в частині відмови у визнанні недійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], яку ТОВ „Ватес" 22.09.2011 року, тобто, у день оформлення свідоцтва про право власності продало [PERSON], апелянт посилається на те, що судом порушено ст. 203, 215 ЦК України та зазначає, що на підставі зазначеного правочину, який було вчинено на підставі неправомірно отриманого у власність спірної квартири, фактично було втрачено предмет іпотеки, а ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України" у власності якого знаходиться частка власності держави, позбавлено можливості виконати рішення та повернути Банку несплачену [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Апеляційним судом встановлено, що 10.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством (після зміни найменування Публічним акціонерним товариством) „Державний експортно-імпортний банк України" частка акцій у якому належить Державі, (далі по тексту - Позивач) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 7607С55, відповідно до якого [PERSON] на умовах, погоджених сторонами, отримала кредит 111172,71 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 452472,93 грн., з кінцевою датою погашення до 01.09.2021 року. Кредит отримано для придбання позичальником житла на первинному ринку шляхом інвестування коштів у житлове будівництво, а саме, двох 2-кімнатних квартир [ADDRESS] та [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.1 Договору „Продавцем" квартир є ТОВ „Ватес" - юридична особа, яка здійснює господарську діяльність, пов"язану з фінансуванням будівництва та реалізацію нерухомого майна і має для цього всі необхідні дозволи ( ліцензію). Забезпечення виконання Договору гарантоване зобов"язанням про передачу в іпотеку майнових прав на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] та 2-кімнатну квартиру [ADDRESS], які стануть власністю позичальника у майбутньому. Заставна вартість квартири, відповідно 277 200,00 грн та 239 800,00 грн. Відповідно до п.2.8.1. Договору проведення у майбутньому перепланування Предмету Іпотеки без попередньої письмової згоди Банку не допускається. Відповідно до п.п.2.3.2 Договору кредит надається позичальнику шляхом продажу кредитних коштів через касу Банку за рахунок Позичальника з подальшим зарахуванням гривневого еквівалента суми Кредиту на поточний рахунок Позичальника, відкритий у цьому Банку та з подальшим перерахуванням на рахунок Продавця ТОВ „Ватес" № 260010176668, відкритий у ТОВ „Укрексімбанк"( а.с.9). Тобто, із змісту п.п.1.1 та п.п. 2.8.1 Договору вбачається, що ТОВ „Ватес" визначений у Кредитному договорі, як „Продавець" отримував фінансування від інвестора [PERSON] через Банк Позивача, який і перераховував на рахунок ТОВ „Ватес" кредитні кошти [PERSON], призначені на оплату квартир, взятих у іпотеку, що свідчить про обізнаність відповідача щодо забезпечення кредитного договору іпотекою майнових прав на ці квартири. Встановлено, що між Позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 7607Z155 , відповідно до якого Банку в іпотеку передано майнові права [PERSON] на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], які в послідуючому, в порушення п.п.2.8.1 Кредитного договору [PERSON] та ТОВ „Ватес" без згоди Банку були переплановані та об"єднані в одну двокімнатну квартиру [ADDRESS] з приєднанням до неї мансардного приміщення та збільшенням загальної площі до 295,2 м 2 . Зобов"язання за кредитним договором щодо погашення кредиту у розмірі 863 600,64 грн. [PERSON] не виконала, тому рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17.10.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2012 року, в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором звернуто стягнення на майнові права [PERSON] на квартиру [ADDRESS], при цьому судом враховано, що квартира мала суттєві перепланування( а.с.10-19). Звертаючи стягнення на майнові права саме на квартиру [ADDRESS] ( тобто переплановану зі зміною номеру та збільшенням площі за рахунок мансардного приміщення , суд виходив з того, що такі дії стороною кредитного договору [PERSON] та ТОВ „Ватес" були вчинені усупереч інтересам Банку і без його письмової згоди та , що згідно з п.1.3 Іпотечного договору після завершення будівництва квартири продовжують бути предметом іпотеки без внесення змін та доповнень до опису предмета іпотеки, та що предмет іпотеки передається іпотекодавцем разом з усіма складовими та поліпшеннями, які можуть виникнути у майбутньому. Апеляційним судом також встановлено, що ТОВ „Ватес", представник якого був присутнім у судовому засіданні, достовірно знаючи, що рішенням суду від 26.07.2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - на майнові права на квартиру [ADDRESS] площею 295,2 м2, звернулось до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради з заявою про отримання на себе свідоцтва про право власності на цю квартиру, яка в результаті перепланування поєднала у собі іпотечні квартири [ADDRESS] та 20, та з приєднанням до них мансардного приміщення, тобто кардинально змінила технічні характеристики із зміною технічної документації. Отже, наявні підстави для висновку, що дії ТОВ „Ватес" по оформленню власності мали спрямування на виключення іпотечного майна з прилюдних торгів, які мали відбутись за рішенням суду від 26.07.2011 року в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому у розпорядженні ТОВ „Ватес" на даний час залишаються як кошти, про інвестовані [PERSON] за будівництво двокімнатних квартир [ADDRESS] та [ADDRESS], які фактично після перепланування та зміни номерів на один спільний, в технічних документа вже не існують . Також судом встановлено, що рішення органу місцевого самоврядування № 245 від 19.09.2011 року прийняте на підставі заяви ТОВ „Ватес" від 19.08.2011 року та доданого сертифікату про відповідність станом на 18.03.2010 року новозбудованого будинку [ADDRESS] проектній документації ( а.с.5,182). Воно включене до рішення „Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів", з посиланням, як на підставу його прийняття , на підпункт 2 пункту "а" та підпунктів 6,7,8 пункту „б" статті 30 Закону України „Про місцеве самоврядування". Проте, жодна з наведених норм зазначеного закону не надає права органу місцевого самоврядування вирішувати питання про надання дозволу на видачу забудовнику свідоцтва про право власності на окремо взяту квартиру у новозбудованому будинку. Відповідно до ст.19 Конституції України орган державної влади, орган місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж вимоги закріплені у ст. 24 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні". Представник виконавчого комітету Чернігівської міської ради у судовому засіданні не пояснив, яким конкретно законом керувався виконавчий комітет, приймаючи таке рішення, оскільки підпункт 2 пункту "а" та підпункти 6,7,8 пункту „б" статті 30 зазначеного Закону, які наведені у рішенні, такими повноваженнями орган місцевого самоврядування не наділяють. Припущення представника відповідача, що рішення можливо було прийняте відповідно до п.п. „а" п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у редакції, що діяла до 01.01.2012 року, не може прийматись апеляційним судом до уваги, так як відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, при тому як у рішенні чітко зазначені правові підстави його ухвалення ( підпункт 2 пункту "а" та підпункти 6,7,8 пункту „б" статті 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", які повноваженнями на оформлення права власності на окремо взяту квартиру у новозбудованому будинку, орган місцевого самоврядування не наділяють. Крім того, з наданих відповідачем додаткових доказів вбачається, що вимоги п. 8.1 та п.8.2 Тимчасового положення щодо обов"язкового переліку документів, які додаються до заяви при оформленні права власності на новозбудоване нерухоме майно органами місцевого самоврядування, товариством „Ватес" не було дотримано. Так заявником було надано лише сертифікат відповідності на новозбудований будинок [ADDRESS], який засвідчував, що станом на 24.03.2010 року будинок в цілому відповідав проектній документації( а.с.181). Стосовно ж квартири [ADDRESS], яка була суттєво перепланована у 2011 році і не відповідала первинній проектній документації, достовірна інформація заявником надана не була. Також, не було надано документ, який посвідчує право власності ТОВ "Ватес" на земельну ділянку, на якій розташована новобудова та не надано матеріалів технічної інвентаризації об"єкта нерухомого майна. Отже, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прийняте без врахування всіх документів, які підлягали вивченню та перелік яких передбачено Тимчасовим положенням і є обов"язковим, а також поза межами повноважень, визначених у ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". При цьому, в результаті такого рішення відбулось відчуження квартири третій особі, а Банк, відповідно, був позбавлений права на відшкодування заборгованості [PERSON] за рахунок предмету іпотеки - майнових прав на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.21 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування суд визнає незаконним та скасовує , якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Відповідно, видане на підставі незаконного рішення свідоцтво про право власності ТОВ "Ватес" на квартиру [ADDRESS] є також незаконним та підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності рішення першої інстанції про відмову у позові у частині вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] загальною площе. 295,2 м2, апеляційний суд також вважає такими, що заслуговують на увагу, а рішення в цій частині скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог, виходячи з наступного. Відмовляючи у позові суд зазначив, що позивачем не названо конкретну норму закону, який було порушено при укладенні цього правочину та, що порушення прав позивача, який не є стороною у спірному правочині, також судом не встановлено. Проте, такий висновок суперечить фактичним обставинам справи та закону, який регулює спірні правовідносини. Відсутність посилання у позові на конкретну правову норму, при чітко сформульованих доводах з посиланням на конкретні факти щодо недійсності оспорюваного договору, на думку апеляційного суду не може бути підставою для відмови у позові. Позивачем наводяться доводи протиправності рішення № 245 від 19.09.2011 року, на підставі якого оформлено право власності ТОВ "Ватес" на спірну квартиру, та зазначається, що свідоцтво про право власності видане на підставі незаконного рішення є також незаконним, відповідно, відчуження квартири відбулось теж неправомірно, з порушенням закону, що є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, такі доводи позивача спростовують висновки суду про необгрунтованість позову. Виходячи з встановлено, апеляційний суд вважає, що неправомірне набуття ТОВ "Ватес" спірної квартири у власність дає підстави для висновку, що відчуження цієї квартири відбулось особою, яка не була її законним власником, отже не мала права на вчинення такої дії. Відповідно, зміст договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 19.09.2011 року суперечить закону, а саме, ч.1 ст.317 та ч.2 ст. 319 ЦК України, за змістом яких, тільки власник майна має право на власний розсуд вчиняти відносно свого майна будь які дії крім того, дії не повинні суперечити моральним засадам суспільства. Саме на такі обставини, хоча і без зазначення конкретної норми посилався позивач, заявляючи вимогу про недійсність правочину. Отже, встановлені обставини та аналіз норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, свідчать, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, а саме, ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 203 ч.1 , 317, ч.2 ст. 319 ЦК України , при неповному з"ясуванні обставин справи з порушенням вимог ст. 60,61 ЦПК України, що призвело до судової помилки. На підставі п.1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Пропорційно розміру задоволених вимог підлягають розподілу понесені позивачем судові витрати. Враховуючи, що відповідачами по справі є три особи, проте, стверджувати що дії відповідача [PERSON] були неправомірними суд не має підстав, відповідно до положень ст .88 ЦПК України на користь позивача з відповідачів ТОВ "Ватес" та виконавчого комітету Чернігівської міської ради підлягає стягненню судовий збір по 82,00 грн. з кожного.

Outcome: approved