Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому просить суд: стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з відпускними у сумі 166 322,53 грн.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію па нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 р. по 31 березня 2018 р., а також компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на момент звернення до судує. Вимоги позовної заяви обгрунтовано тим, що позивач з 07 липня 1992 року працює на Українській студії телевізійних фільмів Укртелефільм на посаді директора об`єднання. З початку 2018 року відповідач, посилаючись на складне економне становище та відсутність коштів, відмовився виплачувати позивачу нараховану заробітну плату за січень, лютий та березень 2018 р., внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі разом з відпускними станом на 31 березня 2018 р. у сумі 166 322,53 грн. Позивач вказує, що чекав на погашення заборгованості довгий час, але відповідач залишив її невиплаченою. У лютому-березні 2018 року позивач разом з іншими працівниками студії неодноразово звертався до голови комісії з перетворення Аврахова Т.Г. про надання йому довідки про заборгованість із заробітної плати за січень, лютий 2018 р., та довідки про його роботу на підприємстві, але [PERSON] відмовився підписувати підготовлені бухгалтерією та підписані головним бухгалтером довідки, мотивуючи це тим, що він є ліквідатор і ніякого відношення до заробітної плати не має. 21.02.2018 та 26.02.2018 позивач разом з іншими працівниками студії через головного бухгалтера [PERSON] звернулися до Головного управління Держпраці у Київській області та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради про порушення [PERSON] . законодавства про працю України в частині невиплати заробітної плати працівникам Укртелефільму. На підставі цього звернення, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області Андрієнком В.С. з 05 квітня 2018 по 23 квітня 2018 були проведені інспекційні відвідування з метою отримати документи, які свідчать про невиплату заробітної плати працівникам Укртелефільму, але [PERSON] жодного документу не надав. У червні 2018 р. позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Дніпровським районним судом м. Києва було видано відповідний судовий наказ №755/8536/18 від 07.06.2018. Позивач вказує, що відповідач не погодився з рішеннями суду і звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого Дніпровським районним судом м. Києва. Суд, розглянувши заяву відповідача, своїм рішенням скасував згаданий вище судовий наказ та наголосив, що вимоги позивача, з урахуванням обставин, зазначених відповідачем, повинні розглядатися у позовному провадженні, оскільки вони підлягають доказуванню, і на підставі ч. 3 ст. 171 ЦПК України скасував судовий наказ. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 1, 24 Закону України «Про оплату праці», а також вказує, що своєчасність та обсяг виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Позивач зазначає, що відповідно до положень розділу ІІІ чинного Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом студії Укртелефільм на 2016-2017 роки адміністрація (роботодавець) гарантує: забезпечення на студії умов оплати праці, порядок виплати надбавок, премій, авторських винагород та компенсаційних виплат (пункт 3.10); проведення індексації заробітної плати працівників у порядку, визначеному чинним законодавством, виплату компенсації працівникам втрати частки заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадити відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому законодавством (ст. 34 Закону України «Про оплату праці») (пункт 3.11.); здійснення виплати заробітної плати працівникам студії в першочерговому порядку (пункт 3.13). На обгрутування своїх вимог позивач також посилається на положення ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст. 625 ЦК України, ст. 233 КЗпП України та рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №8-рп/2013 і зазначає, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Беручи до уваги наведені норми законодавства тa їх тлумачення Конституційним судом України, позивач вважає, що має право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості по заробітній платі. На думку позивача, це право відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів інших працівників та роботодавця. Позивач звертає увагу суду, що заборговають по заробітній платі за січень, лютий та березень 2018 р., яка підтверджується табелями обліку робочого часу та довідками нарахованої заробітної плати, але не визнається нещодавно призначеним керівництвом роботодавця, змусила його звернутися до суду у порядку позовного провадження. Ухвалою суду від 12.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Ухвалою суду від 10.01.2019 року клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін задоволено, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до судового засідання. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому позовні вимоги визнає частково в межах суми у розмірі 18 032,00 грн. за два місяці січень-лютий 2018 року. Крім того в якому зазначено, що з 21.12.2017 року підприємств знаходиться в стадії реорганізації і з 21.01.2018 року всі повноваження керівника перейшли до голови комісії з реорганізації, тож [PERSON] не мав права підписувати довідки про заробітну плату. Наказ про надання відпустки позивачу відповідачем не скасовувався, оскільки він не приймався у встановленому порядку і підписаний не повноваженими особами. Крім того, за твердженням представника, позивач не звертався у встановленому порядку до відповідача за отриманням довідки про заробітну плату. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 7 Закону України «Про плату праці», законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ст.ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем щодо виплати заробітної плати та оплати щорічної основної відпустки, позивач посилається на довідку №43/03 від 12.03.2018 року, яка підписана першим заступником генерального директора Біймою О . І. та головним бухгалтером [PERSON] , містить печатку відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01.04.2018 року становить готівкою - 166 322,53 грн., а разом з податками - 206 611,84 грн. (а.с. 5). За змістом довідки №42/02 від 12.03.2018 року, яка підписана першим заступником генерального директора Біймою О.І. та начальником відділу кадрової та адміністративної роботи [PERSON] , містить печатку відділу кадрів, позивач дійсно працює на Українській студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» з 07.07.1992 року (наказ №112-к від 06.07.1992 року) до цього часу на посаді директор творчо-виробничого об`єднання з посадовим окладом 9 016,00 грн. (а.с. 6). При цьому, відповідач не визнає належність та допустимість наданих позивачем доказів, а саме вказаних довідок, посилаючись на те, що вони підписані неповноважними особами та не містять належної печатки підприємства. Натомість стороною відповідача надано довідку № 2 від 14.01.2019 року зі змісту якої вбачається, що посадовий оклад позивача станом на 01.01.2018 року та станом на 01.02.2018 року становить 9 016,00 грн., а загальна сума заробітної плати за період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року становить 18 032,00 грн. разом з податками та зборами (а.с. 106). Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно наказу №26/К від 20.04.2018 року перший заступник генерального директора [PERSON] був звільнений із займаної посади з 23.04.2018 року (а.с. 60). Відповідно до наказу №Н-327/1 від 27.03.2018 року, начальник кадрів та адміністративної роботи [PERSON] була звільнена із займаної посади з 30.03.2018 року (а.с. 61). Отже, на час видачі та підписання довідок про розмір заробітної плати та розмір заборгованості по ній (12.03.2018 року), вказані особи займали посади першого заступника генерального директора і начальника кадрів та адміністративної роботи відповідно, також на вказану дату видачі довідок [PERSON] займала посаду головного бухгалтера. Наявні в матеріалах справи дані про звернення до правоохоронних органів щодо незаконності видачі працівникам довідок про розмір заборгованості по заробітній платі не впливають на ознаки належності та допустимості цих довідок, оскільки станом на час розгляду справи жодного вироку суду з приводу незаконності відповідних дій, як встановлено в судовому засіданні, судом не ухвалювалось. За змістом наказу №189-к від 16.07.2018 року, [PERSON] був призначений на посаду генерального директора з 16.07.2018 року (а.с. 81). Відповідно до положень ч. 4 ст. 105 ЦК України, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень проти позову, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Згідно наказу №519 від 21.12.2017 року «Про перетворення ДП Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм», головою комісії з перетворення призначено Аврахова Т.Г. При цьому, згідно вказаного наказу, чітко визначений перелік функції голови комісії, який не містить посилань на те, що будь-які документи, які видаються підприємством має підписувати лише голова комісії з перетворення (а.с. 74-77). Крім того, у вказаному наказі зазначено, що голова комісії спільно з членами комісії, до якої входить і головний бухгалтер [PERSON] , мають забезпечити дотримання соціально-правових гарантій працівників підприємства під час перетворення. Отже, головний бухгалтер [PERSON] . належно виконуючи покладені на неї обов`язки щодо забезпечення дотримання соціально-правових гарантій працівників підприємства під час перетворення, мала повноваження для підписання відповідної довідки щодо розміру заборгованості по заробітній платі. Стосовно наявності на довідках про розмір заробітної плати та заборгованість по ній підпису першого заступника генерального директора [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5.1. Статуту відповідача, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, управління Укртелефільмом здійснює генеральний директор, який призначається головою Держкомінформу України, шляхом укладення контракту. До складу керівництва Укртелефільмом входять заступники генерального директора, що призначаються генеральним директором (а.с. 86-92). За змістом п.п. 1.1., 1.4., 4.4., 5.8., 5.10 Посадової інструкції першого заступника генерального директора від 09.07.2015 року, з якою [PERSON] ознайомився 03.07.2015 року, перший заступник генерального директора належить до професійної групи «Керівники». За відсутності генерального директора його обов`язки виконує перший заступник генерального директора. Перший заступник генерального директора у межах своєї компетенції готує та підписує накази, розпорядження, календарні плани робіт над новими фільмами і терміни виробництва фільмів. Перший заступник генерального директора у межах своєї компетенції підписує та візує документи, приймає управлінські рішення. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] був призначений на посаду генерального директора з 16.07.2018 року та за відсутності генерального директора, [PERSON] мав право підписання довідок та наказів, що передбачено його повноваженнями у відповідній посадовій інструкції. Крім того, суд критично відносить до позиції відповідача щодо невідповідності форми довідок вимогам чинного законодавства, відсутності звернення позивача до відповідача у встановленому порядку за отриманням відповідних довідок, адже у своїх заявах по суті справи представника, відповідач посилається на відсутність первинних документів, тож наявність таких офіційних звернень позивача не призводить до їх належної видачі. Посилання сторони відповідача на порушення формальних процедур, підписання довідок [PERSON] . вказують на намагання сторони відповідача уникнути стягнення заборгованості і таки посилання не можуть бути підставою для відмови у позові, адже з початку 2000-х років в Україні ведеться персоніфіковий облік і його дані в повній мірі вказують на наявність всіх виплат працівнику та їх види. При цьому, відповідач таких даних суду не надав і не звертався до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів. За змістом наказу №07 від 27.02.2018 року, позивачу надана щорічна основна відпустка за період роботи з 07.07.2006 року по 07.07.2017 року з 01.03.2018 року по 15.02.2019 року на 341 календарних дня. Вказаний наказ підписаний як керівником підприємства [PERSON] та керівником структурного підрозділу [PERSON] (а.с. 7). Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач зазначає, що керівництво підприємства не вбачає необхідності скасування вказаного наказу, оскільки вважає, що такого наказу підприємство не видавало, враховуючи, що його підписано неповноважними особами та порушено граничні терміни відпустки, які передбачені ст. 10 Закону України «Про відпустки». Однак, суд з врахуванням висновку про наявність повноважень [PERSON] на підписання наказів та розпоряджень, зазначає, що за таких обставин відповідач не був позбавлений можливості видати наказ/розпорядження про недійсність наказу про надання позивачу відпустки, адже заборгованість по заробітній платі у розмірі 166 322,53 грн. включає і оплату щорічної відпустки, яка відноситься до категорії додаткової заробітної плати. Відповідно до положень ст.ст. 6, 10 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів. Таким чином, відпустка строком на 341 календарних дня надана позивачу у відповідності до норм Закону України «Про відпустки». Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості з виплати основної заробітної плати та її додаткової частини у вигляді оплати щорічної основної відпустки в загальному розмірі 166 322,53 грн., і суд прийшов до висновку про належність та допустимість довідки №43/03 від 12.03.2018 року щодо розміру заборгованості, позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За змістом ст.ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати і оплаті щорічної основної відпустки становить загальний розмір 166 322,53 грн. При цьому, судом також встановлено на підставі письмових доказів, що з 01.03.2018 року позивач перебував у відпустці. Отже, заборгованість з основної заробітної плати виникла за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі з урахуванням її індексації підлягають до задоволення, і відповідач має виплатити позивачу індексацію заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року, оскільки вся інша сума у межах 166 322,53 грн. є оплатою щорічної основної відпустки. При цьому, оплата щорічної основної відпустки здійснюється на підставі середньої заробітної плати, а індексації підлягають грошові доходи громадян, отримані у гривнях на території України. Виплати, що мають разовий характер, не індексують. Не є об`єктом індексації середній заробіток, інші виплати разового характеру. Отже, суми, які розраховані із середнього заробітку індексації не підлягають, тому відповідач має сплатити суму заборгованості по заробітній платі з урахуванням її індексації за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній спір стосовно розміру заробітної плати позивача за січень та лютий 2018 року, адже обидві надані сторонами довідки про розмір посадового окладу вказують, що такий розмір становить 9 016,00 грн. (а.с. 6). За змістом ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N159 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Враховуючи наведені норми чинного законодавства України, позивач дійсно має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Однак, позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 12.12.2018 року, що відповідає даті звернення позивача до суду з відповідним позовом. Враховуючи межі заявлених позовних вимог та порядок обчислення компенсації втрати частини грошових доходів громадян, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, оскільки позивач самостійно визначив відповідний період меншим ніж це передбачено нормами діючого закону, що є його правом та не порушує прав відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved