Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що ознайомившись 26 червня 2017 року з матеріалами виконавчого провадження № 54085650 йому стало відомо, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 3961 від 16 травня 2016 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суми боргу 16345,43 грн., що становить 481 324,87 грн. та витрати на вчинення виконавчого напису 1700 грн. Вважає, що виконавчий напис не відповідає ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та положенням Глави 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Зазначає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не звернула уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку до нього минуло більше трьох років, оскільки строк дії кредитного договору встановлений до 27.07.2006 року. Також вказує, що нотаріусом не було з'ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу та відсотків за користування кредитом, не було з'ясовано даного питання з боржником, нотаріус не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості. За таких обставин, вважає, що підстав для вчинення виконавчого напису не було, а тому виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав повністю, з підстав, зазначених у ньому. Додатково надав пояснення, що на момент вчинення виконавчого напису стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором від 27.07.2005 року вже неодноразово було предметом судового розгляду та відповідно, прийняті рішення судів, з приводу врегулювання даних правовідносин, рішення набрали законної сили, тому оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3961 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" грошових коштів в сумі 481 324,87 грн. та витрати на вчинення виконавчого напису 1700 грн. Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] позову не визнав, просить суд відмовити в задоволені позову з підстав зазначених у запереченнях проти позову. Зазначає, що нотаріусом було дотримано порядок та строки вчинення виконавчого напису, оскільки клієнт, підписавши додаткову угоду від 24.12.2009 року приєднався до умов та правил надання банківських послуг, пунктом 9.12 яких передбачено лонгацію договору, пунктом 5.3 зміна умов. Вказує, що 06.03.2010 року в банку були затверджені нові умови та правила, з якими [PERSON] підписавши анкету-заявку 29.09.2011 року підтвердив свою згоду з новими умовами, а відтак вважає що між сторонами діють нові умови пунктом 1.1.7.31 яких збільшено строк давності до 50 років, що передбачено ч. 1 ст. 259 ЦК України. За таких обставин вважає, що при вчиненні нотаріусом оспорюваного виконавчого напису останнім були дотримані вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Разом з тим, не заперечив існування судового рішення яке набрало законної сили про стягнення з [PERSON] заборгованості за даним кредитним договором, і період стягнення заборгованості за рішенням суду охоплюється також спірним виконавчим написом нотаріуса. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27 липня 2005 року між ЗАТ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Приватбанк" та позивачем [PERSON] було укладено договір № SAMDN03000003316569 від 27.07.2005 року, за яким він отримував кредит в розмірі 3000,00 Євро у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 26 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON].М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3961, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суми боргу 16345,43 Євро., що становить 481 324,87 грн. та витрати на вчинення виконавчого напису 1700 грн. Строк, за який провадиться стягнення десять років сім місяців чотири дні, а саме з 27.07.2005 р. по 02.03.2016 р. 08.06.2012 р. державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3961 від 26.05.2016 р. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст.ст. 87-88 Закону України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05 липня 2017 року у справі 6-887цс17, згідно якої з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2011 року у справі № 2-1656/11 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "КБ "ПриватБанк"заборгованість по кредитному договору №SAMDN03000003316569 від 27.07.2005 року, в розмірі 5\~682,00 Євро, що станом на час розгляду справи по курсу валют НБУ України становило 62\~014 грн. 65 коп., та кошти на відшкодування судових витрат в справі на суму 1234 грн.23 коп., а всього на суму 63\~248 грн. 88 коп. Вказаним судовим рішенням заборгованість стягнуто в розмірі яка існувала станом на 28.02.2011 року. Однак, оспорюваний виконавчий напис також містить вимогу про стягнення заборгованості за період з 27.07.2005 року по 28.02.2011 року, тобто з урахуванням періоду стягнутого рішенням суду. В такому разі суд приходить до висновку, що заборгованість була двічі стягнута за кредитним договором, що суперечить положенням статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Окрім цього, статтею 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, що приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] вчинила оспорюваний виконавчий напис з порушенням встановленого ст.88 Закону України "Про нотаріат" трьох річного строку, оскільки право вимоги у банку за вказаним кредитним договором виникло 25.12.2010 р., строк пред'явлення вимоги про стягнення боргу в такому разі сплив 25.12.2013 р. Доводи відповідача про збільшення строку позовної давності до 50 років шляхом приєднання боржника до Умов та правил надання банківських послуг відповідно до анкети-заяви від 29.09.2011 року суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний суд України в своїй постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15 надав правову позицію, що "у справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 30 липня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог". Судом встановлено, що заява-анкета від 29.09.2011 року не містить домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, а також банком не доведено в судовому засіданні, що вказана анкета-заява є складовою частиною кредитного договору №SAMDN03000003316569 від 27.07.2005 року, оскільки жодних посилань анкета на вказаний правочин не містить. З матеріалів справи також вбачається що Умови та правила надання банківських послуг які передбачають збільшення строку позовної давності не підписані зі сторони боржника [PERSON], а відтак, до правовідносин стягнення заборгованості за даним кредитним договором встановлюється загальний строк позовної давності у три роки. Із врахуванням підстав викладених вище, суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису як таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved