Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство „ПриватБанк", яке змінило назву на Акціонерне товариство „ПриватБанк" (далі по тексту - АТ „ПриватБанк") до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] 26.06.2008 року уклали кредитно-заставний договір К2Х6А800000179 (далі ? Кредитний договір). Відповідно до укладеного Кредитного договору, ПАТ КБ „ПриватБанк" зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 14015,29 дол. США на термін до 25.06.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором. Як зазначає позивач, банк свої зобов`язання належним чином виконав. Однак, в порушення умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509,526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Кредитним договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач [PERSON] станом на 23.03.2016 року має за Кредитним договором заборгованість в розмірі 90197,81 дол. США, яка складається з: 11513,53 дол. США - заборгованість за кредитом; 6273,12 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4609,04 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 63497,86 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 9,58 дол. США - штраф (фіксована частина); 4294,68 дол. США - штраф (процентна складова). Крім того, позивач вказує на те, що в забезпечення виконання зобов`язання відповідачем [PERSON] за Кредитним договором, між АТ КБ „ПриватБанк" та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки, згідно умов яких вони несуть відповідальність як солідарні боржники. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вимога до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання залишена без задоволення, позивач просить суд задовольнити його вимоги та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ „ПриватБанк" заборгованість у розмірі 90 197,81 дол. США, що за курсом 26,10 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.03.2016 року складає 2 354 162,74 грн. за кредитним договором №К2Х6А800000179 від 26.06.2008 року, а також судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Банку про визнання зобов`язань за договором поруки від 26.06.2008 року припиненими, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] був укладений Договір поруки від 26.06.2008 року. Але він вважає, що його зобов`язання за даним Договором є припиненими, оскільки АТ КБ „ПриватБанк" не було надано доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором поруки від 26.06.2008 року, що є обов`язковою передумовою для виконання своїх зобов`язань поручителем [PERSON] , не було надано доказів отримання ним від Банку вимоги про погашення заборгованості за кредитно-заставним договором, після отримання якої виникає зобов`язання Поручителя виконати боргові зобов`язання кредитора. Крім того, на думку відповідача [PERSON] , зобов`язання за Договором підлягають визнанню припиненими, оскільки заборгованість у боржника виникла з 24.07.2007 р., і Банк, звернувшись 23.06.2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення, за якою вимагав достроково повернути всі кошти надані за кредитно-заставним договором К2Х6А800000179 від 26.06.2008 року, переніс строки повернення Кредиту з 25.06.2013 року на 23.06.2009 р. та зважаючи, що АТ КБ „ПриватБанк" звернувся з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості 12.04.2016 р. Відтак, його ( [PERSON] ) порука за виконання ним зобов`язань [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитно-заставним договором К2Х6А800000179 від 26.06.2008 року припинилася, оскільки протягом п`яти років (строку дії поруки за Договором поруки від 26.06.2008 року) Банк не звернувся з позовом до нього. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до Банку про визнання зобов`язань за договором поруки від 26.06.2008 року припиненими, посилаючись на аналогічні обставини та підстави. 22.01.2019 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому він зазначив, що 20.12.2009 року він підписав акт прийому в заклад АТ „КБ „ПриватБанку" автомобіля позичальника [PERSON] по кредитному договору № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року. Зазначив, що за даним актом він добровільно передав автомобіль RENAULT, модель TRAFIK, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий автомобіль (от 1500 до 2000 см.куб.), № кузова/шасі: [NUMBER] , об`єм двигуна 1.9, реєстраційний номер: [NUMBER] ПАТ „КБ „ПриватБанк" та поручив його передати на реалізацію, а виручені кошти направити на погашення заборгованості по кредитному договору № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року у випадку невиконання мною зобов`язань перед ПАТ „КБ „ПриватБанк". Автомобіль прийняв працівник бізнесу „Авто в кредит" [PERSON] , який скріпив свій підпис печаткою позивача. З даного акту, вбачається, що АТ КБ „ПриватБанк" вирішило задовольнити свої вимоги по кредитно-заставному договору № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року за рахунок заставного майна Відповідача-1, шляхом продажу предмета застави третій особі або набуття банком права власності на нього. Відповідач вказує на те, що після підписання ним акту прийому в заставу автомобіля від 20.12.2009 року по даний час АТ КБ „ПриватБанк" не звертався з вимогою, де було б зазначено, що від реалізації заставного майна не вистачає коштів для погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року, не звертався у відповідності до п. 12.3.1. Договору з вимогою оформити додаткову заставу/заклад по Договору, як і не повертав кошти виручені в результаті звернення стягнення на Предмет Застави, які могли залишитися невикористаними після повного погашення всіх Забезпечених вимог за Договором. Таким чином, відповіда-1 [PERSON] вважає, що позивач набув автомобіль RENAULT, модель TRAFIK, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий автомобіль (от 1500 до 2000 см.куб.), № кузова/шасі: [NUMBER] , об`єм двигуна 1.9, реєстраційний номер: [NUMBER] у власність, тобто банк здійснив звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет Застави. З огляду на це, він вважає, що вимоги акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" до [PERSON] за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року є задоволеними та погашеними. Крім того, відповідач [PERSON] вказав, що розрахунки заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року є безпідставним, оскільки незважаючи на передачу [PERSON] автомобіля Позивачу в рахунок виконання зобов`язань за Договором, заборгованість не змінилася та свідчить про їх неправильність. Тобто, розрахунок заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26 червня 2008 року станом на 23 березня 2016 року не висвітлює врахованих коштів від реалізації автомобіля. З огляду на це, розрахунок боргу, підготовлений працівниками Банку щодо наявності грошового зобов`язання Позивача по тілу кредиту, відсотках, процентах річних та пені - є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до Позивача. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідач [PERSON] зазначив і про те, що на виконання п. 11.2.6 Договору, 09.05.2009 р. АТ КБ „ПриватБанк" було подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до [PERSON] про звернення стягнення, за якою Позивач вимагав достроково повернути всі кошти надані за вищевказаним договором. 23.06.2009 р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Чорнобук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановив ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі. З огляду на це, позивач скористався своїм правом та переніс строки повернення Кредиту з 25.06.2013 року на 09.05.2009 року. За таких умов, на думку відповідача, у зв`язку з тим, що АТ КБ „ПриватБанк" було подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до [PERSON] про звернення стягнення, за якою Позивач вимагав достроково повернути всі кошти надані за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року, то даний договір 23.06.2009 року припинив свою дію. У відзиві відповідач [PERSON] вказував і на пропуск строків позовної давності Позивачем. Крім того, вимоги позивача, щодо стягнення комісії за користування кредитом в розмірі 4 609,04 USD (в еквіваленті 120 295,94 грн.) задоволенню не підлягають, оскільки це не передбачалося Кредитним договором, а заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6 273,12 USD, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 4 609,04 USD, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором в розмірі 63 497,86 USD, штраф (фіксована частина) у розмірі 9,58 USD, штраф (процентна складова) у розмірі 4 294,68 USD стягненню не підлягають, оскільки банк не надає належних їх розрахунків. Відповідач-1 [PERSON] наголошував і на тому, що АТ КБ „ПриватБанк", звернувшись з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року в Деснянський районний суд м. Києва, додавши при цьому до неї світлокопії документів, не надав під час тривалого розгляду судом першої інстанції судової справи № 754/5040/16-ц для огляду долучених до позову оригіналів документів, а тому вважає, що на підтвердження своїх позовних вимог Позивач не надав жодного належного доказу. Посилаючись на викладене, відповідач-1 просив ухвалити рішення, яким відмовити АТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову. Також, 22.01.2019 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшли відзиви аналогічного змісту, в якому відповідачі просять ухвалити рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. 30.01.2019р., 20.02.2019р., 20.02.2019р. та 21.02.2019р. до суду надійшли від представника АТ КБ «ПриватБанк» відповіді на відзив №20190128/5080 від 30.01.2019, №20190125/3185 від 07.02.2019, №20190125/5221 від 05.02.2019, №20190205/2462 від 05.02.2019, № 20190128/1569 від 06.02.2019 року, в яких представник АТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити позовні вимоги банку та відмовити в зустрічних позовах. 07.04.2019р. від [PERSON] на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому він просив ухвалити рішення, яким відмовити АТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року. 16.04.2019р. від [PERSON] на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому він просив ухвалити рішення яким, відмовити АТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року. 17.04.2019р. від [PERSON] на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому він просив ухвалити рішення, яким відмовити АТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року. 17.04.2019 року від [PERSON] на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просив ухвалити рішення, яким відмовити АТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року. 17.04.2019 року від [PERSON] на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла відповідь на зустрічну позовну заяву, в якій він просив задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ КБ „ПриватБанк", третя особа-1 на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] , третя особа-2 на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] , третя особа-3 на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання зобов`язань за договором поруки від 26.06.2008 року припиненими в повному обсязі; визнати зобов`язання за договором поруки, що був укладений 26.06.2008 року між Закритим акціонерного товариством Комерційний банк „ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк" та [PERSON] припиненими. Також, 17.04.2019 року від [PERSON] , [PERSON] на адресу суду надійшли відповіді на зустрічні позовні заяви, в яких вони просять ухвалити рішення про задоволення вимог зустрічних позовів. 29.04.2019р. від представника АТ КБ „ПриватБанк" на адресу суду надійшли пояснення №20190418/4022 від 25.04.2019 року, №20190422/5791 від 25.04.2019 року, в яких представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. 18.05.2019р. та 13.05.2019р. від представника АТ КБ „ПриватБанк" на адресу суду надійшли заперечення №20190422/3622 від 03.05.2019 року, №20190422/4866 від 03.05.2019 року, №20190422/4865 від 03.05.2019 року, в яких представник позивача просив суд відмовити у задоволенні зустрічних позовів. Також, 22.05.2019 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли пояснення та заперечення щодо зустрічних позовних вимог та обґрунтування вимог первісного позову. 07.10.2019 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли письмові пояснення на заперечення позивача. 13.11.2019 року до суду надійшли пояснення АТ КБ «ПриватБанк», в яких позивач просить відмовити в задоволенні зустрічних позовів. В судовому засіданні представник відповідачів за основним позовом [PERSON] позовні вимоги банку не визнав, та просив задовольнити зустрічні позови, за викладеними в них обставинах. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 26.06.2008 року між позивачем АТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитно-заставний договір №К2Х6А800000179 (далі - Кредитний договір) терміном до 25.06.2013 року, на підставі якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 14015,30 дол. США, з яких: частина кредиту в розмірі 13600,00 дол. США надається з метою придбання автомобіля, марки «Renault Trafik», д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску, кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1.9; частина кредиту в розмірі 408,00 дол. США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Відсоткова ставка за Кредитним договором становить 16,92% річних (а.с. 14-21 т.1). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, за цим Договором Банк зобов`язується надати Позичальникові Кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому Договорі, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Кредит надається на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно з п. 2.2 Кредитного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за Договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу. Предметом застави, відповідно до п.п. 7.1, 16.7 Кредитного договору, є автомобіль, марки «Renault Trafik», д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску, кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1.9. Відповідно до п. 5.1.1 Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Кредит на умовах Договору (за винятком випадків, коли Банк має право відмовитися від видачі Кредиту). Згідно з п.п. 5.2.1 - 5.2.6 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується використати Кредит на цілі, зазначені в ст. 16.1.3 Договору; сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до вимог Договору, в тому числі, здійснити повну сплату процентів за користування Кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту; сплатити Банку винагороди, визначені ст.ст. 15.9, 15.10, 16.1.7 Договору, та погасити іншу Заборгованість згідно з вимогами Договору; погасити Кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені ст.ст. 11.2.6 та 16.1.5 Договору; забезпечити умови для проведення Банком перевірок цільового використання Кредиту, 1ого забезпеченості й фінансового стану Позичальника; у разі недостатності Предмета Застави для забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за Договором, додатково надати Банку у заставу майно Позичальника або третіх осіб (які готові виступати майновими поручителями Позичальника) за погодженням з Банком. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів при цьому проценти розраховуються на непогашену частину Кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Згідно з п. 4.3 Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку винагороди, в розмірах й у строки, що зазначені в ст. 16.1.7 даного Договору. Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, Погашення Заборгованості здійснюється, шляхом сплати Щомісячних Платежів відповідно до ст. 16.6 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та Кредитом. Згідно з п.п. 13.2, 13.3, 13.5-13.8, Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником зобов`язань, Позичальник сплачує відповідно пеню та штраф в розмірах, встановлених зазначеними пунктами Договору. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання відповідачем [PERSON] за Кредитним договором між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки (а.с. 22, 23, 24 т.1). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у порядку та строки, визначені кредитним договором належним чином не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 23.03.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] перед АТ КБ „ПриватБанк складає 90 197,81 дол. США (в еквіваленті становить 2 354 162,74), яка складається з: 11 513,53 дол. США (в еквіваленті становить 300 503,13 грн.) - заборгованість за кредитом; 6 273,12 дол. США (в еквіваленті становить 163728,43 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 609,04 дол. США (в еквіваленті становить 120 295,94 грн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 63 497,86 дол. США (в еквіваленті становить 1 657 294,15 грн.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 9,58 дол. США (в еквіваленті становить 250 грн.) - штраф (фіксована частина); 4 294,68 дол. США (в еквіваленті становить 112 091,08 грн.) - штраф (процентна складова) (а.с.4-6 т.1). Судом також встановлено, що 23.06.2009 року ЗАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, за якою Позивач вимагав достроково повернути всі кошти надані за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26 червня 2008 року. 20.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-5413/09 за позовом ЗАТ КБ „ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави були задоволені. Передано в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк" шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставне майно - легковий автомобіль марки, Renault, модель Trafik, 2003 р. в., тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №К2Х6А800000179 від 26.06.2008 р. станом на 07.05.2009 р. в розмірі 127 602 грн. 07. Коп.., що є еквівалентом 16 538,19 дол. США, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки, Renault, модель Trafik, 2003 р. в., тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк" права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі - 1276 грн. 02 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Рішення набрало законної сили 05.05.2011 року Крім того, 20.12.2009 року відповідач-1 [PERSON] підписав акт прийому в заклад АТ „КБ „ПриватБанку" автомобіля позичальника [PERSON] по кредитно-заставному договору № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року, за яким він добровільно передав автомобіль RENAULT, модель TRAFIK, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий автомобіль (от 1500 до 2000 см.куб.), № кузова/шасі: [NUMBER] , об`єм двигуна 1.9, реєстраційний номер: [NUMBER] ПАТ „КБ „ПриватБанк" та поручив його передати на реалізацію, а виручені кошти направити на погашення заборгованості по кредитному договору № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року у випадку невиконання ним зобов`язань перед ПАТ „КБ „ПриватБанк". Автомобіль прийняв працівник бізнесу „Авто в кредит" [PERSON] , який скріпив свій підпис печаткою позивача. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із п. 12.1 Кредитного договору, після настання події дефолту та спливу строку, встановленого у п. 11.2.5 Договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог в їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог. Згідно із п. 12.6 Кредитного договору, сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих Банком в результаті такого звернення стягнення та/або вартості предмета застави, одержаного Банком у власність (у разі звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави), яка визначається за згодою сторін на дату звернення стягнення або, за відсутності такої угоди, незалежним експертом, призначеним Банком на його власний розсуд. Відповідно до п. 12.7 Договору, у разі продажу предмета застави відповідно до п. 12.2 Договору всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються в першу чергу для відшкодування всіх втрат (включаючи витрати на юридичні послуги), який Банк зазнав у з`язку із зверненням стягнення на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат, зазначених у попередньому реченні, використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі, якщо таких сум недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина забезпечених вимог становить заборгованість позичальника перед Банком, яка негайно належить до сплати Банку. У такому разі Банк має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна позичальника, у першу чергу перед іншими кредиторами; і будь-які суми, виручені в результаті звернення стягнення на предмет застави, які залишаються невикористаними після повного погашення всіх забезпечених вимог, без зволікань повертаються Банком позичальнику, якщо інше не передбачено чинним законодавством України. Судом встановлено, що після підписання Акту від 20.12.2009 року і до цього часу ПАТ КБ „ПриватБанк" не звертався з вимогою до позичальника, де було б зазначено, що від реалізації заставного майна не вистачає коштів для погашення заборгованості за кредитно-заставним договором, не звертався у відповідності до п. 12.3.1 Договору з вимогою оформити додаткову заставу/заклад по Договору, як і не повертав кошти, виручені в результаті звернення стягнення на предмет застави, які могли залишитися невикористаними після повного погашення всіх забезпечених вимог за Договором. Посилання представника позивача на те, що 06.09.2012 року предмет застави було реалізовано, але отриманих коштів було недостатньо для повного погашення заборгованості, підстав для задоволення позову не дають, оскільки, як вже зазначено вище, позивачем не дотримано вищевказаних умов договору. Таким чином, наведене свідчить про те, що позивач набув автомобіль марки «Renault Trafik», д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску, кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1.9 у власність, тобто Банк здійснив звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави. З огляду на це вимоги Банку до відповідача [PERSON] , за кредитно-заставним договором є задоволеними та погашеними. Також, згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Будучи пов`язаними саме взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Пунктом 16.1.5 Кредитного договору встановлено дату погашення кредиту - 25.06.2013 року. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Зважаючи на це, у позивача АТ „КБ „ПриватБанк" не має права повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту та процентами, а також неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, він не заявляв. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду викладених у постанові від 12.06.2019 року у справі № 757/22765/15-ц (провадження 61-12227св18). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача АТ КБ „ПриватБанк" про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Кредтиним договором задоволенню не підлягають. Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання зобов`язань за договорами поруки від 26.06.2008 року припиненими, то слід зазначити наступне. Так, як вбачається з письмових матеріалів справи, 26.06.2008 року між АТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] , між АТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] та між АТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] були укладені Договори поруки (далі - Договори). Згідно п. 16 Договорів, їх предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у розмірі 14 015, 29 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання з: - повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної лінії в сумі 14015, 29 доларів США у строк з 26.06.2008 року до 25.06.2013 року включно; - сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1, 41 % (один цілих, 41 сотих відсотків ) за місяць у період сплати з „24" по „28" число кожного місяця; - щомісячно у період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за Кредитним договором, що включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією; - сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3, 00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 60 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених Кредитним договором. - сплати пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом наведених норм цивільного законодавства правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, якщо правочин недійсним не визнавався і його недійсність прямо не встановлена законом, відтак він є чинним і підлягає виконанню. Згідно із п. 5 Договору поруки у випадків невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Суд вважає, що позивач АТ КБ „ПриватБанк", звернувшись 23.06.2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, за якою Позивач вимагав достроково повернути всі кошти надані за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року, фактично змінив та переніс строки повернення Кредиту з 25.06.2013 року на 23.06.2009 року. Зважаючи, що АТ КБ „ПриватБанк" звернулося із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року, лише 12.04.2016 року,що підтверджується штампом Деснянського районного суду м. Києва вхідний № 15345, то порука [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за договорами порук щодо виконання ними своїх зобов`язань за [PERSON] припинилася. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України, за Договором поруки Поручитель поручається перед Кредитором Боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов`язань Боржником. Згідно із ст. 554 ЦК України, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановлених договором поруки. Частиною 1 статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема: на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України); виконанням (ст. 599 ЦК України); переданням відступного (ст. 600 ЦК України); зарахуванням (ст. 601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України); прощенням боргу (ст. 605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України); смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України); ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року, пред`явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Відповідно до вище викладеного з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, ПАТ КБ „ПриватБанк" мав право звернення до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як поручителів з позовом щодо виконання основного зобов`язання за кредитно-заставним договором № K2X6А800000179 від 26.06.2008 року, протягом п`яти років з дня перенесення строків повернення Кредиту з 25.06.2013 року на 23.06.2009 року, однак звернувся лише 12.04.2016 року. З урахуванням зміни строку виконання зобов`язання, порука відповідачів на момент подання позову вже припинилась. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду викладених у постановах від 17.09.2019 року у справі № 6-53цс14 та від 17.04.2018 року у справі № 545/1014/15-ц, а також Великої палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 1411/3467/12. Твердження позивача у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, що кредитний договір укладений між банком та Відповідачем-1 [PERSON] 26.08.2008 року, як і договори поруки, тому саме з цієї дати Позичальнику та Поручителям було відомо про порушення їх прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 26.06.2011 року, а тому необхідно застосувати до зустрічних вимог Відповідачів строки позовної давності та відмовити їм в задоволенні зустрічних позовів, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а тому не можуть бути враховані судом. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання зобов`язань за договорами порук від 26.06.2008 року припиненими є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні первісного позову в повному обсязі та задовольняє вимоги зустрічних позовів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з Позивача на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пов`язані із сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved