Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

ПАТ "Комерційний банк "Надра" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 140 830,17 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 14 травня 2007 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/624-АП, на підставі якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 30720,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 13 травня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,60 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором укладеного між банком та [PERSON], 14 травня 2007 року між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] укладено договір поруки № 624 АП/1. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 07 травня 2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 12 278,56 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 140 830,17 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 97 521,08 грн., суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 673,06 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 3 401,42 грн. та штрафу у розмірі 35 234,61 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить солідарно стягнути з відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач-1 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Представник відповідача-1 надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги в частині заборгованості по кредиту та відсоткам визнав, в частині стягнення штрафу та пені заперечив в зв`язку з подвійним застосуванням цивільно-правової відповідальності. Просив зменшити суму пені та зазначив про відсутність в матеріалах справи доказів належного повідомлення поручителя про невиконання боржником зобов`язання. Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно кредитного договору № 8/2007/840-К/624-АП від 14 травня 2007, ПАТ "Комерційний банк "Надра" надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 30 720,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 13 травня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,60 % річних /а.с.8-14/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, тому зазначену вище заяву суд розцінює, як кредитний договір. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у зазначеному розмірі, а позичальник, відповідно до вказаного договору зобов'язався повертати заборгованість щомісяця /а.с.16/. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що відповідач неналежно виконав зобов'язання, взяті на себе договором, в результаті чого станом на 07 травня 2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 12 278,56 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 140 830,17 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 97 521,08 грн., суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 673,06 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 3 401,42 грн. та штрафу у розмірі 35 234,61 грн., що стверджується розрахунком заборгованості /а.с. 6-7/. Крім того, 14 травня 2007 року між ПАТ "Комерційний банк" Надра " та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору /а.с. 14-15/. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та того, що сума заборгованості визнана відповідачем-1, суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача-1 заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Водночас, з розрахунку заборгованості та наданої позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3401,42 грн., штрафи в розмірі 35234,61 грн. Так, суд вважає необґрунтованим нарахування позивачу штрафу за невиконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 35234,61 грн., з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п.5.1 Договору, у випадку прострочення Позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує Банку пеню… Згідно з п. 5.2. Кредитного договору, у разі порушення Позичальником вимог п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф… Пункти п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору стосуються забезпечення Банку документами для здійснення дій щодо надання кредитної лінії, дотримання положень договору, повідомлення про зміну адреси, обставин, що можуть впливати на виконання зобов`язання, надання документів на вимогу Банку, дострокового забезпечення виконання зобов`язань. Однак, позивач не зазначає та з матеріалів справи не вбачається у чому саме виявилося порушення відповідачем вимог договору, крім несвоєчасного погашення заборгованості та відсотків. Доказів того, що Позичальник порушив вимоги п.п.4.3.1, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору суду не надано. Що ж до п.п. 4.3.2. Кредитного договору, який зобов'язує відповідача «Суворо дотримуватися положень цього Договору, то вказаний пункт, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на те, що позивачем не доведено інше, може поширюватися лише на порушення відповідачем вимог щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за ним. Але ж цивільно-правова відповідальність за вказане порушення передбачена п. 5.1 Кредитного договору у вигляді стягнення пені за прострочення Позичальником строку сплати платежів з погашення кредиту та процентів. Отже, позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов Договору. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає вимоги щодо визначення (нарахування) позивачем заборгованості у вигляді штрафу задоволенню не підлягають. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, перевіривши розрахунок суми заборгованості суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача в сумі 105595,56 гривень. Стосовно вимог, заявлених позивачем до відповідача-2, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Виходячи з вимог п.2.1 Договору поруки вбачається, що Кредитор набуває права вимоги до Поручителя при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобов`язань, чи в будь-якій його частині вони не будуть виконані, а також за умови обов`язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобов`язання Позивальника в цілому, або в частині. З матеріалів справи не вбачається, направлення позивачем відповідачу-2 повідомлення про необхідність сплати суми боргу та її отримання. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з відповідача-2 задоволенню не підлягають. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково та з відповідача-1 на користь позивача повинна бути стягнута визначена позивачем сума заборгованості в національній валюті за кредитним договором у розмірі 105595,56 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати частково, а саме - сплачений судовий збір у розмірі 1055,96 грн. пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial