Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-14 00:00:00

27 червня 2013 року позивач звернулась до відповідача з вищезазначеним позовом. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 22.09.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 3175,36 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 05.06.2013 року має заборгованість в розмірі 43968,46 грн., яка складається з 3175,37 грн. - заборгованість за договором; 16262,27 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 514,44 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21446,45 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також штрафи - 500,00 грн. фіксована частина та 2069,93 грн. процентна складова. Просив стягнути вказані суми та понесені судові витрати (а.с. 2-3). Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 08 січня 2014 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 159-160). В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 161-164). В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Пояснив, що розмір пені за рік складає 1496,46 грн. Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явився. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України відповідач зареєстрованим у Донецькій області не значиться. Про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України. За даними, отриманими апеляційним судом, квартира, де був зареєстрований відповідач на час укладання кредитного договору, належить іншим особам за договором купівлі-продажу від 14.08.2009 року. Вимоги п. 1.2.16 Умов та правил надання банківських щодо повідомлення банку про зміну контактних даних, відповідачем не виконані. Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач 22.09.2006 року звернувся до установи банку з заявою про надання строкового кредиту у сумі 3175,37 грн. строком на 12 місяців, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,0% на місяць. Заборгованість відповідача станом на 05.06.2013 року складає 43968,46 грн., яка складається з 3175,37 грн. - заборгованість за договором; 16262,27 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 514,44 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21446,45 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також штрафи - 500,00 грн. фіксована частина та 2069,93 грн. процентна складова. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилаючись на вимоги ст. 267 ЦК України та на п. 31 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Доказів поважності пропуску строку давності позивачем не надано. Але з рішенням суду погодитись не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З наданих позивачем документів вбачається, що між сторонами 22.09.2006 року було укладено кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит строком на 12 місяців в сумі 3175,37 грн., з яких 2886 грн. була перераховано позивачем на поточний рахунок «[NUMBER] в Альфа-Банк відповідно до видаткової накладної за № Е007004011 від 22.09.2006 року, а 288,67 грн. є сумою одноразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором (а.с.7). Одержувачем товару за видатковою накладною за № Е007004011 від 22.09.2006 року є відповідач (а.с. 8). У строк, передбачений договором, сума отриманого кредиту відповідачем не була повернута. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року по справі № 6-126цс13, пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Рішення Верховного Суду України відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковими для всіх судів України. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.31 постанови ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 (у редакції постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. N 7) при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Тобто необхідною умовою для застосування строку позовної давності, передбаченого законом, при розгляді спору судом є відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України заява сторони у спорі. Така заява у справі відсутня. Враховуючи, що рішення суду не відповідає обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог пп.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору та вимог закону відповідачем не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що позовні вимоги доведені, оскільки підтверджено факт укладання кредитного договору, отримання кредиту, наявність заборгованості. Вирішуючи питання про розмір заборгованості колегія суддів вважає, що її розмір складає: 3175,37 грн. - заборгованість за кредитом, 16262,27 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом, 514,44 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1496,46 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за останні 12 місяців ( п.1 ч.2 ст. 258 ЦК), 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1072,49 грн. - процентна складова відповідно до п.2.4.5.5 Умов, а всього 23021,03 грн. Також відповідно до приписів ч.5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід частково стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 344,91 грн. (а.с. 1, 166).

Outcome: partial