Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення зазначивши, що 06.07.2007 року між ним та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № CVN0AA00001029 по якому [PERSON] отримав кредит в сумі 12000,00 доларів США зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення 05.07.2010 року. Зобов'язання за договором належним чином не виконані оскільки за станом на 12.06.2015 року існує заборгованість в розмірі 32764,15 доларів США в т.ч. 5861,02 доларів заборгованість за кредитом, 7874,74 долари заборгованість по процентах за користування кредитом, 17,83 долари заборгованість по комісії за користування кредитом та 19010,56 доларів пеня. Заборгованість підтверджується розрахунком. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та третьою особою по справі, того ж числа було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого [PERSON] надав в заставу банку автомобіль Opel модель Vivaro, вантажний фургон, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (колишній номер [NUMBER]), що належав йому на праві власності. В подальшому банку стало відомо, що третя особа [PERSON] в порушення умов договору та встановлених обтяжень, реалізував заставний автомобіль, і його власником на даний час являється відповідач [PERSON] Оскільки банк згоди на реалізацію автомобіля не давав, а зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника, позивач просив вилучити у [PERSON] заставний автомобіль та передати його в заклад банку, а також вилучити комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави, що належить відповідачу з укладенням від його імені договору купівлі-продажу автомобіля і наданням позивачу повноважень які необхідні для здійснення продажу, а також стягнути із відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання у якому просив справу розглянути у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, надав також письмові пояснення у яких зазначив, що в матеріалах справи наявний обгрунтований розрахунок заборгованості з якого слідує, що станом на 12.06.2015року [PERSON] в силу укладеного між сторнами кредитного договору має перед позивачем борг в сумі 32764,15 дол.США З приводу строків позовної давності, кола осіб, які повинні приймати участь в справі та обчислення пені зазначає наступне, 06.07.2007р. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №CVN0AA00001029, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 12000дол.США з кінцевим терміном повернення 05.07.2010р.. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором позивач та [PERSON] того ж дня уклали договір застави рухомого майна, згідно якого [PERSON] надав в заставу банку автомобіль Opel, модель Vivaro, вантажний фургон, 2003 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] (колишній номер [NUMBER]), що належав останньому на праві власності. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вищевказане рухоме майно було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 16.07.2007р., що підтверджується Витягом з Державного реєстрі обтяжень рухомого майна №47097478 від 29.05.2015р.. Однак [PERSON] в порушення умов договору та встановлених обтяжень, без згоди банку, реалізував заставний автомобіль, і його власником на даний час являється відповідач [PERSON], що підтверджується Листом Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру МВС у Чернівецькій обласні №5 від 12.01.2016р., з якого вбачається, що 27.06.2014р. за відповідачем був зареєстрований спірний автомобіль. Станом на момент реєстрації за [PERSON] спірного автомобіля відомості про його обтяження були наявні у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, термін дії обтяження - до 08.06.2017р.. Запис про обтяження автомобіля Opel було внесено до Державного реєстру 16.07.2007р., він зберігався у даному реєстрі до 16.07.2012р.. 08.02.2012р. реєстратором Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» були змінені відомості про обтяження, яким продовжено термін дії обтяження заставного майна до 08.06.2017р. та 29.05.2015р. внесено до державного реєстру дані про початок звернення стягнення на предмет застави.Тобто, на момент перереєстрації за [PERSON] автомобіля такий запис про обтяження у Державному реєстрі був, що стверджується наявним у справі витягом. Попередні рішення судів про звернення стягнення на заставний автомобіль позивач не міг реалізувати, оскільки предмет застави знаходиться у [PERSON] і банку він його добровільно не передає для виконання рішення суду про звернення стягнення. У попередніх рішеннях про звернення стягнення відповідачем був саме [PERSON] в якого автомобіль фактично відстуній, оскільки проданий останнім саме [PERSON], що в свою чергу унеможливило здійснити реальне виконання наявних судових рішень та реалізувати автомобіль в рахунок погашення боргу [PERSON]. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03 квітня 2013 року (справа No 6-7цс13) http://reyestr.court.gov.ua/Review/30900182 та від 19 листопада 2014 року (справа No 6- 168цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судівУкраїни. Крім того, даній позиції слідує ВСС України зокрема в ухвалі від 19.06.2017р. Справа №503/2052/15-ц http://revestr.court.gov.ua/Review/67330389. Таким чином, оскільки відповідач набув спірне майно з обтяженням, відсутність договірних відносин між ним та банком у даному випадку не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет застави. Крім того, в зазначених рішеннях судів вирішено питання і щодо встановлення кола осіб, які повинні приймати участь в розгляді справ такої категорії. Банк дізнався про долю автомобіля з постанов про виконавче провадження ВДВС в квітні 2014 року. З виконавчих документів, зокрема постанов про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.04.2014р. 11.12.2014р. вбачається, що майно боржника [PERSON] на яке можна звернути стягнення не виявлено. З довідки Глибоцького територіального сервісного центру №5 від 12.01.2016р. вбачається, що автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON] - 27.06.2014р. Таким чином позивач вважає, що він звернувся з позовом до [PERSON] 11.11.2015р., тобто в межах строку позовної давності. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти і пеню в іноземній валюті. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав просить його відхилити відмовити у його задоволенні та зазначив, що у першому абзаці позовної заяви вказано, що це є строковий кредитний договір, статус [PERSON] як відповідача не може бути. По вказаному кредитному договорі виносилося рішення Індустріальним районним судом м.Дніпропетровськ 08.12.2008р., Жовтневим районним судом м.Дніпропетровськ 23.11.2011р., видавалися виконавчі листи, які були повернуті банку. Позивач втретє звернувся до суду з аналогічним позовом про звернення стягнення на предмет застави, але уже до [PERSON], він вважає, що пропущено термін звернення до суду з даним позовом. Посилається на обґрунтування своїх пояснень на ст. 607 ЦК України, ст. 99 Конституції України, практику Касаційного суду. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні вважає позов безпідставним. Третя особа, [PERSON], більше двох разів до суду не з'явився і не повідомив про причини неявки, що не перешкоджає суду розглянути справу за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення представників відповідача, вивчивши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. Згідно зі ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а порушення зобов'язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому сторони, згідно ст.ст.6, 627 ЦК України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2007 року між позивачем та третьою особою [PERSON], було укладено кредитний договір № CVN0AA00001029 (а.с.10) по якому Банк надавав [PERSON] кредит у розмірі 12000,00 доларів США зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2010 року. Кредит цільовий і надавався для купівлі автомобіля та реєстрацію його як предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна про що зазначено безпосередньо в договорі кредиту (п.7.1). В забезпечення виконання зобов'язань по поверненню кредиту [PERSON] між позивачем та тією ж третьою особою [PERSON] 06 липня 2007 року був укладений і нотаріально посвідчений, договір застави рухомого майна (а.с.12), згідно з яким в заставу було передано автомобіль марки Opel, модель Vivaro, вантажний фургон, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] на праві власності. 16.07.2007 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано за № 5304802 обтяження на переданий в заставу автомобіль із забороною його відчуження. Він зберігався у даному реєстрі до 16.07.2012р.. Виходячи із наявності автомобіля, наявності укладеного договору застави та наявності зареєстрованих обтяжень, суд вважає, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором № CVN0AA00001029 від 06.07.2007 року укладеним між позивачем та третьою особою [PERSON], в повному обсязі, а саме надав [PERSON], а останній отримав, кредит у розмірі 12000,00 доларів США зі сплатою відсотків, з кінцевим терміном повернення - 05.07.2010 року. У звязку з неналежним виконанням вимог укладеного договору у третьої особи перед банком виникла заборгованість у розмірі 32764.15 Доларів США. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 23.11.2011р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено, звернуто стягнення на автомобіль марки Opel, модель Vivaro, вантажний фургон, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] на праві власності. По вказаному рішенню було видано виконавчий лист. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 08.12.2011р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено, звернуто стягнення на автомобіль марки Opel, модель Vivaro, вантажний фургон, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] на праві власності. На підставі вказаного рішення 08 грудня 2011р. було видано виконавчий лист. Виконавчі листи були повернуті стягувачеві. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.12.2013р. позов Пат КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту - задоволено, стягнуто на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у сумі 11629.76гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 229.40гривень. ПАТ КБ «Приватбанк» з даним позовом звертаючись уже до Сторожинецького районного суду Чернівецької області просить втретє звернути стягнення на автомобіль марки Opel, модель Vivaro, вантажний фургон, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] на праві власності, вказуючи суму заборгованості 32764.15Доларів США. Із матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] ніяких договорів не було укладено. З огляду на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська та рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ звернуто стягнення на автомобіль марки Opel, модель Vivaro, вантажний фургон, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] підстав для задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про звернення стягнення немає. Строк дії кредитного договору від 06 липня 2007р. №CVN0AA00001029 закінчився 05 липня 2010р.. Вказаний кредитний договір було укладено між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] для придбання рухомого майна (товар) з подальшим використанням останнім у власному побуті, тобто є споживчим кредитом. Відповідно до п.31 Постанови №5 від 30.03.2012р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитним правовідносин" при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Виходячи з вищевикладеного ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності пред'явлення вимоги до відповідача. Будь-яких яких заяв та клопотань з відповідним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку позовної давності від позивача не надходило. Відповідно до ст. 267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У матеріалах справи (а.с.63) вбачається, що представник відповідача [PERSON] звертався до суду із заявою про застосування строків позовної давності. На підстві викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до [PERSON] до про звернення стягнення необхідно відмовити. На підставі Постанови №5 від 30.03.2012р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитним правовідносин", Закону України «Про заставу», ,

Outcome: dismissed