Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 04.12.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7594 грн. 39 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник неналежно виконував зобов'язання, тому станом на 20.11.2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 19885 грн. 04 коп., яка складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі 7560 грн. 17 коп.; -заборгованості за процентами в розмірі 2578 грн. 55 коп.; -заборгованості за пенею в розмірі 7560 грн. 00 коп.; -штрафу у розмірі 2186 грн. 32 коп. (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди). Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7594 грн. 39 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку є складовою частиною кредитного договору, що підтверджується підписом у заяві. Зі змісту вищевказаної заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, які діяли на час укладення спірного договору вбачається, що вони містять всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачених ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", в редакції, яка діяла на момент укладення договору, а саме: назву документа; прізвище, ім'я і по батькові та адресу особи, яка отримує фінансову послугу, найменування фінансової операції, кредитного ліміту, базової відсоткової ставки, порядку погашення боргу; найменування та місцезнаходження банку (Заява); розміру фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків (Заява та п.1.1.2.1 Умов); строк дії договору; зазначення порядку зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін (п.1.1.2, 1.1.3 Умов); відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (п.1.1.5 Умов); підписи сторін (Заява). Також, сторони узгодили відповідальність сторін в разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, а саме відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, позичальник у випадку порушення строків платежу, зазначених в Генеральній угоді та Умовах та правилах надання банківських послуг по грошовому зобов'язанню більше ніж на 31 днів, зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 2186 грн. 32 коп. Банк виконав свої зобов'язання належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти, в розмірі передбаченим договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 20.11.2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 19885 грн. 04 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7560 грн. 17 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 2578 грн. 55 коп.; заборгованості за пенею в розмірі 7560 грн. 00 коп.; штрафу у розмірі 2186 грн. 32 коп. (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди). Що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка [PERSON] порушила зобов'язання за даним договором, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 1378 грн.

Outcome: approved