Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №118_150 від 14.06.2013 р., в якому просить суд стягнутисолідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 118_150 від 14.06.2013 року, яка станом на 13.04.2020, складає 118285,68 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 47168,42 грн.; проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 11.06.2018 в розмірі 39159,30 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з вересня 2014 по березень 2020 в розмірі 8173,89 грн.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з вересня 2014 по березень 2020 в розмірі 16604,30 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.12.2013 по 13.04.2020 в розмірі 2850,43 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.12.2013 по 13.04.2020 в розмірі 4329,34 грн. та суму судового збору у розмірі 2102,00 грн. та витрати за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» в розмірі 630,00 грн. в рівних частках з кожного. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що заочним рішення Старобільського районного суду Луганської області від 09.10.2017 позов Банку був задоволений в повному обсязі. Ухвалою суду від 31.03.2020 судове рішення від 09.10.2017 було скасовано. Позовні вимоги Банку раніше були викладені з урахуванням заборгованості станом на 18.05.2017, при цьому заборгованість складала 93 917, 93 грн. Заборгованість станом на 13.04.2020 становить 118 285, 68 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів посилаючись на те, що між Банком та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір №118_150 від 14.06.2013 р. За умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу на умовах договору кредит в сумі 61 000,00 грн., а відповідач, в свою чергу, зобов`язувалася прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 21 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався одноразово строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 13.06.2018 на споживчі цілі. Відповідач зобов`язана була щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1016,67 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. При розрахунку процентів за користування Кредитом враховується перший і не враховується останній день користування Кредитом. Проценти нараховуються Банком щомісячно за методом на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий відповідачем, починаючи з дати видачі Кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. В якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено договір поруки № 118_150/1 від 14.06.2013 з [PERSON] , який відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Посилаючись на діюче законодавство, судову практику просив суд стягнути з відповідачів суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. [PERSON] на адресу суду надала письмові заперечення на позовну заяву щодо уточнення позовних вимог, в яких зазначила, що позов визнає частково у сумі 47 168, 42 грн., в іншій частині не визнає, оскільки є тимчасово переміщеної особою і вважає, що інші суми Банком їй нараховані були неправомірно без урахування вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. 11 вересня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії -Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 118_150 від 14.06.2013, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 61 000 грн зі сплатою 21% річних, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13.06.2018 року на споживчі цілі. Відповідно до п.п.1.5 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісяця, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1016,67 грн, сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом (а.с. 9-10). З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором № 118_150 від 14.06.2013 року між [PERSON] , Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та останнім був укладений договір поруки №118_150/1 від 14.06.2013 року, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №118_150 від 14.06.2013 року (а.с.13-16). Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором № 118_150 від 14.06.2013 року, станом на 13.04.2020, складає 118285,68 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 47168,42 грн.; проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 11.06.2018 в розмірі 39159,30 грн.. За порушення грошового зобов`язання Банком здійснено інфляційні нарахування на суму заборгованості. Так, згідно розрахунку сум- інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом складають з вересня 2014 по березень 2020 в розмірі 8173,89 грн.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з вересня 2014 по березень 2020 в розмірі 16604,30 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.12.2013 по 13.04.2020 в розмірі 2850,43 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.12.2013 по 13.04.2020 в розмірі 4329,34 грн. На підставі зазначених доказів Банк ґрунтує заявлені вимоги. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Умови договору в частині зміни розміру відсоткової ставки не переглядались і не змінювались, а тому у суду не має сумніву щодо достовірності нарахованого розміру основного боргу (тіло кредиту) та несплачених процентів за користування кредитом. Добровільно борг відповідачем не сплачується. У відповідності із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом складають з вересня 2014 по березень 2020 в розмірі 8173,89 грн.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з вересня 2014 по березень 2020 в розмірі 16604,30 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.12.2013 по 13.04.2020 в розмірі 2850,43 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.12.2013 по 13.04.2020 в розмірі 4329,34 грн. Вказані суми підлягають стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідач [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи, перебуває на обліку. Місто Антрацит Луганської області має правовий статус тимчасово окупованої території. Нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором Банком згідно наданого розрахунку не здійснювалося. Приймаючи до уваги наведене , суд вважає, що позов заявлено обгрунтовано, а тому задовольняє його. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову на відповідача. З відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати, у вигляді судового збору сплаченого при подачі позову у розмірі 2 102 грн. та за розміщення оголошення у пресі про виклик до суду у розмірі 630 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved