Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

В грудні 2012 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль"(надалі ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"), [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки, посилаючись на порушення своїх прав цими відповідачами. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилався на наявність рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.10.2012 року, яким встановлено, що валютних коштів за кредитним договором та у відповідній сумі він не одержував. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 січня 2013 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача залучено приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу [PERSON] / т. 1, а.с. 88 /. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат [PERSON], що діє на підставі відповідних повноважень / т.1, а.с. 84, 85 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його, пояснивши, що у вересні 2007 року на прохання відповідачки [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, та працювала керуючою Миргородського відділення відповідача, він уклав кредитний договір без наміру створення якихось юридичних наслідків на отримання валютних коштів у доларах США, і фактично таких коштів в установі банку не отримував. При укладенні такого договору він діяв під впливом помилки. Факт не одержання валютних коштів за цим договором підтверджено рішенням Миргородського міськрайонного суду від 02.10.2012 року. Договори іпотеки та поруки є фіктивними, бо укладені без наміру створення правових наслідків. Як слідує з пояснень сторони позивача, в подальшому кредитний договір ним ніколи не обслуговувався, кошти за цим договором до установи банку він особисто не вносив. Представник відповідача від ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" Веретельник І.Ю., що діє на підставі відповідної довіреності / т. 1, а.с. 31 /, заявлений позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні за недоведеністю та безпідставністю такого позову, пояснивши, що позивач [PERSON] особисто підписав кредитний договір за яким отримав валютні кошти. Рішення суду, на яке в позові вказує позивач, не набрало законної сили, а відтак не є належним доказом при розгляді даного позову. Факт отримання таких коштів у вигляді споживчого кредиту саме позивачем та свідомого укладення ним відповідного договору підтверджується власноручно написаною ним заявою про надання споживчого кредиту та укладеними договорами страхування. Будь - яких доказів на підтвердження того, що в момент підписання відповідного договору він перебував під впливом помилки стороною позивача суду не надано, так само, як не надано і доказів недійсності договору іпотеки чи поруки. Факт внесення саме позивачем певних грошових коштів на обслуговування одержаного споживчого кредиту підтверджується у заявах на переказ готівки, підписаних саме позивачем [PERSON]. Відповідачка [PERSON], будучи зареєстрованою за адресою, вказаною у позовній заяві, а відтак належним чином, відповідно до положень абзацу 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомленою про день, час, місце розгляду справи / т. 1, а.с. 23, 24, 25, 28, 29, 30, 76, 78, 79, 80, 92, 101, 102, 103, 104, 105, 115, 116, 159, 160, 171, 172, 173, 237, т.2, а.с. 5, 10, 11, 16, 18, 19, 49, 60, 61 /, в жодне із судових засідань не прибула, про зміну місця свого проживання суд не повідомила, свого ставлення до заявленого позову не висловила. Третя особа приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу [PERSON], заявлений позов вважав безпідставним, пояснивши, що свого часу ним дійсно посвідчувався договір іпотеки, укладений між ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та позивачем [PERSON]. При цьому сторони даного договору дійшли усвідомленої згоди з усіх істотних його умов, діяли вільно та усвідомлено, що і стало підставою для нотаріального посвідчення такого договору. Заслухавши пояснення сторони позивача, а також представника сторони відповідача - банку, третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності та, проаналізувавши всі ці докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 13.09.2007 року позивач [PERSON] звернувся з письмовою заявою до представника ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", в якій просив надати йому споживчий кредит в сумі 30600 доларів США для придбання автомобіля, запропонувавши у якості забезпечення повернення кредиту власну квартиру, розташовану в м. Миргороді Полтавської області / а.с. 42 /. Факт власноручного написання такої заяви позивач підтвердив у судовому засіданні. В послідуючому згоду на передачу такої квартири в заставу надала і дружина позивача, що підтверджено нею при допиті в судовому засіданні в якості свідка. На основі цього 14.09.2007 року між відповідачем ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та позивачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/2836/82/89368, за умовами якого банк передав позивачу 30600 доларів США на строк 120 місяців, зі сплатою останнім 13,500 % річних за користування кредитом / т. 1, а.с. 6 - 10 /. На забезпечення вказаного договору між ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та позивачем [PERSON] 17.09.2007 року укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передав відповідачу належну йому квартиру / т. 1, а с. 11 - 14 /. Крім того, 14.09.2007 року між відповідачами ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON], як поручитель взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позивача, що виникли із кредитного договору / т . 1, а.с . 40 - 41 /. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Аналізуючи законність оспорюваних договорів, суд приходить до переконання про те, що ці договори відповідають вимогам закону, а між їхніми сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов цих договорів. За висновками судово - почеркознавчої експертизи № 10176 від 31.01.2014 року, які суд визнає належними і допустимими доказами, що узгоджуються із сукупністю інших доказів, перевірених та проаналізованих при розгляді справи, підписи позивача [PERSON] в заявах на переказ готівки виконані [PERSON], що вказує на його обслуговування кредитного договору та визнання своїх зобов'язань за цим договором перед відповідачем ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" / т. 2, а.с. 38 - 47 /. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. В супереч цих вимог закону та вимог ст. 60 ЦПК України стороною позивача [PERSON] суду не надано належних і допустимих доказів, які б з підтверджували факт недійсності оспорюваних договорів з підстав, якими він обгрутовував свій позов. Відтак відсутні правові підстави до визнання недійсними цих договорів з мотивів, визначених ст. 230 ч. 1 та ст. 234 ч. 1 ЦК України. Допитані свідки зі сторони позивача своїми показаннями не підтвердили недійсність цих договорів. Посилання позивача [PERSON] на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.10.2012 року, як на доказ неодержання валютних коштів за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки в супереч вимогами ст. 61 ч. 3 ЦПК України це рішення на час вирішення даного спору не набрало законної сили / т. 1, а.с. 15 - 18, 54 - 64, т. 2, а.с. 7, 22, 23, 24, 34, 35 /. Зважаючи на всі викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов не може бути задоволений судом.

Outcome: dismissed