Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У вересні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство "Приватбанк" (далі - ПАТ "Приватбанк") з урахуванням уточнень звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 380000 грн. строком з 28.03.2008 року по 27.03.2018 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16,56% річних. Погашення кредиту та процентів за ним здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107, [PERSON] передала ПАТ КБ «Приватбанк»в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 52.00 м2, про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 . [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кошти, отримані в кредит. П. 1. договору іпотеки від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору в забезпечення виконання зобов»язань позичальника перед іпотеко держателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов»язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавцю. Проте позичальник не дотримується умов договору про іпотечний кредит, не сплачує щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 15.08.2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] склала 545586 (п»ятсот сорок п»ять тисяч п»ятсот вісімдесят шість гривень) гривень 98 дев»яносто вісім) копійок, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 317444 (триста сімнадцять тисяч чотириста сорок чотири ) гривні 13 (тринадцять) копійок, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 146232 (сто сорок шість тисяч двісті тридцять дві) гривні 98 (дев»яносто вісім) копійок, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 3527 (три тисячі п»ятсот двадцять сім) гривень 01 (одна) копійка, заборгованості за пенею у сумі 52164 ( п»ятдесят дві тисячі сто шістдесят чотири) гривні 43 (сорок три) копійки, а також штрафи відповідно до Договору штраф (фіксована частина) в сумі 250 (двісті п»ятдесят) гривень, штраф (процентна складова) у сумі 25968 ( двадцять п»ять тисяч дев»ятсот шістдесят вісім) гривень 43 (сорок три) копійки. З цих підстав ПАТ "Приватбанк" просило суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором іпотеки від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 у сумі 545586,98 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 52.00 м2, що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем , з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості , її перепланування та перебудови , з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування , з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 3670,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав заяву, в якій просив суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явилися, представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки та неявки відповідача в судове засідання суд не повідомив. Треті особи в судове засідання не з»явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причину неявки до суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ "Приватбанк", та [PERSON] укладено кредитний договір № KIL0GA00000107, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кошти у сумі 380000 грн. строком на 10 років з 28.03.2008 року по 27.03.2018 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16,56% річних. Погашення кредиту та процентів за ним здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору (а.с.19-24). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ПАТ «Приватбанк» [PERSON], які він використав за цільовим призначенням. 28.03.2008 року в забезпечення виконання зобов»зань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № KIL0GA00000107, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме : квартиру [ADDRESS], загальною площею 52.00 м2, що належить їй на праві власності (а.с. 29-34). П. 1. договору іпотеки від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору в забезпечення виконання зобов»язань позичальника перед іпотеко держателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов»язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавцю. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак [PERSON] систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з п. 3. договору іпотеки від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 передбачено,що позичальник за кредитним договором сплачує: насамперед витрати/збитки Іпотекодержателю згідно кредитного договору, далі пеню, далі - прострочену комісію по кредиту , далі - прострочену винагороду, далі - прострочені відсотки , далі - прострочену заборгованість за кредитом, частина суми, що залишилася ( у т.ч. сум, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом ( якщо інше не передбачено кредитним договором), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотки , далі - кредит. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної у кредитному договорі. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. Пеня за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за його користування складає 52164,43 грн. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. П.16.7.1. договору іпотеки від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку , якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов»язань , передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Судом встановлено, що [PERSON] прострочив сплату чергових платежів за кредитом, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за його користування та пені за порушення строків сплати кредиту і процентів за його користування. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 складає 545586 (п»ятсот сорок п»ять тисяч п»ятсот вісімдесят шість гривень) гривень 98 дев»яносто вісім) копійок, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 317444 (триста сімнадцять тисяч чотириста сорок чотири ) гривні 13 (тринадцять) копійок, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 146232 (сто сорок шість тисяч двісті тридцять дві) гривні 98 (дев»яносто вісім) копійок, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 3527 (три тисячі п»ятсот двадцять сім) гривень 01 (одна) копійка, заборгованості за пенею у сумі 52164 ( п»ятдесят дві тисячі сто шістдесят чотири) гривні 43 (сорок три) копійки, а також штрафи відповідно до Договору штраф (фіксована частина) в сумі 250 (двісті п»ятдесят) гривень, штраф (процентна складова) у сумі 25968 ( двадцять п»ять тисяч дев»ятсот шістдесят вісім) гривень 43 (сорок три) копійки. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норми ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107, [PERSON] передала ПАТ "Приватбанк», в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] про що між сторонами було укладено договір іпотеки від 28.03.2008 року (а.с.29-34). Ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. За приписами ч.1 та ч.2 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України). Оскільки позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він відповідно до положень ст.39 Закону України "Про іпотеку" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. У договорі іпотеки від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 вказана заставна вартість предмета іпотеки. Так, заставна вартість квартири [ADDRESS] визначена сторонами у сумі 545400 грн.. Інших доказів на підтвердження вартості предмета іпотеки сторонами не надано. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107 перевищує вартість предмета іпотеки за договором іпотеки від 28.03.2008 року. Ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок та підстави виселення громадян із займаного житлового приміщення врегульовано ст.109 ЖК Української РСР. За приписами ч.2 ст.40 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч.3 ст.109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, за змістом вказаних законодавчих норм, якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.03.2015 року №6-39цс15 (яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування) передбачено, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 28.03.2008 року № KIL0GA00000107, 28.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк", було укладено договір іпотеки, відповідно до якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.07.1996 року (а.с.35,36). Відтак, згідно довідки КП «Виноградар» № 787 від 06.08.2014 року у квартирі , яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 2 особи: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) (а.с.121). Стаття 590 ЦК України передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок виселення із займаного житлового приміщення передбачений у ст. 109 ЖК України. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості є обґрунтованим, а тому слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KIL0GA00000107 від 28.03.2008 року в розмірі 545586,98 грн. Встановити спосіб продажу квартири шляхом укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем , з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості , її перепланування та перебудови , з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування , з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.Що стосується позовних вимог про виселення - дані вимоги суд вважає передчасними, оскільки на вимогу іпотекодержателя або нового власника квартири відповідачі мають можливість в добровільному порядку звільнити квартиру. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідачки [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 3670,40 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 520, 521, 526, 530, 533, 536, 549-552, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054,1055 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 35, 38-40 Закону України "Про іпотеку", ст.109 ЖК Української РСР та,

Outcome: partial