Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивача АТ «А-БАНК» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] і просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором SAMABWFC00001753043 від 09.10.2018 року в розмірі 24400,2 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 13968,37 грн заборгованості по відсоткам - 10431,83 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2102,00 грн. Обгрунтовуючи позов зазначає, що між ПАТ «Акцент-банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-банк», та відповідачем був укладений кредитний договір № SAMABWFC00001753043 шляхом підписання останнім анкети-заяви від 09.10.2018 року, в якій [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг А-банку. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком кредитний договір. На підставі анкети-заяви [PERSON] було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що умови кредитного договору з боку позивача були виконані, але відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушував, у зв`язку з чим утворилась вищевказана заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Одночасно з позовною заявою представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що проти заочного рішення не заперечує. (а.с. 4 зворотній бік). Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення за адресою реєстрації судової повістки. Будь-яких клопотань та відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. АТ "Акцент-Банк" є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Акцент-Банк", що підтверджується копією Статуту АТ «Акцент-Банк» ( а.с.16-18). Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підтверджується, що [PERSON] погодився з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказана анкета підписана 09.10.2018 року (а.с.7). До позову додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банку (а.с. 8-11) та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с.12), але вказані документи не містять відомостей про те, що відповідач був ознайомлений з ними (відсутній підпис відповідача на них). Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач порушував умови кредитного договору № SAMABWFC0000175304 від 09.10.2018 року внаслідок чого утворилась заборгованість. З розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC00001753043 від 09.10.2018 року (а.с.6), укладеного між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] , вбачається, що станом на 24.04.2020 року заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 24400,20 грн, що складається з таких сум: 13968,37 грн - загальний залишок заборгованості за наданим тілом кредиту, з яких: 13451,62 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту, 516,75 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 10431,83 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, з яких: 553,7 грн - залишок заборгованості за % на поточну заборгованість, 9878,129999999999 грн - залишок заборгованості за % на прострочену заборгованість. З вказаного розрахунку заборгованості, який містить підпис представника позивача та печатку банку вбачається, що процентна ставка за кредитом становить 46,8 %. Вирішуючи питання чи підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, суд виходить з такого. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладання договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. На підтвердження вимог існування договірних кредитних відносин між сторонами у справі позивачем надані анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 09.10.2018 року (а.с.7), копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк» (а.с.8-11), копія Тарифів користування кредитною картою «Універсальна» (а.с.12). При цьому слід зазначити, що анкета-заява, на яку посилається позивач не підтверджує наміру відповідача отримати банківську послугу у вигляді оформлення кредиту. Зміст вказаної анкети підтверджує факт того, що [PERSON] погодився укласти з банком договір про надання банківських послуг, без конкретизації яких саме. Будь-яких істотних умов кредитного договору зазначена заява взагалі не містить, у зв`язку із чим не є кредитним договором у розумінні вимог ст.638 ЦК України. В позові позивач зазначає, що відповідачу був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Але, жодних належних та допустимих доказів того, який кредитний ліміт встановлювався позивачу на платіжну картку, матеріали надані до позову, не містять. Зі змісту витягу з Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) у АТ «Акцент-банк» вбачається, що на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом, банк випускає Клієнту Картку. Випуск картки і відкриття Рахунки Карти здійснюється у разі прийняття позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Карти (п.2.1.1.1 Умов). Пунктом 2.1.1.2.1 Умов передбачено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначеної в Заяві. Зобов`язання Банку з надання кредитного ліміту відповідно до Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного Картрахунку в рахунок кредитного ліміту (п.2.1.1.3.4 Умов). Відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором; В той же час слід зазначити, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на ім`я [PERSON] відкривався будь-який рахунок в ПАТ «Акцент-банк на який зараховувався кредитний ліміт, видавалась платіжна картка (з зазначенням її типу, дати видачі та строку її дії) суду позивачем надано не було. Крім того належних розрахункових документів, які б підтверджували виконання операції про списання з відповідного Картрахунку Банку грошових коштів в рахунок кредитного ліміту, який був наданий [PERSON] , позивачем суду також надано не було. Крім цього, банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості по кредиту просив стягнути тіло кредиту та заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.109.2018 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», як невід`ємні частини кредитного договору, які не були підписані відповідачем. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів і Умов кредитування розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку. Не підтверджено також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах (які долучені банком до позовної заяви) розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про укладення кредитного договору, розміру кредиту, процентів за користування кредитними коштами, відсутність належних та допустимих доказів видачі позивачу платіжної картки та зарахування конкретного розміру кредитного ліміту, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено в судовому засіданні факт укладення кредитного договору № SAMABWFC00001753043 від 09.10.2018 року (а.с.7), між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] і тому в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст.141 ЦПК України, за змістом якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові - судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed