Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрінком» про стягнення не виплачених за договором депозиту коштів. Позивач свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем ПАТ «Укрінбанк» було укладено наступні договори: договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи № 10-1204659 від 16.09.2013 року на суму 881280,00 грн., заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-1292217 від 13.10.2014 року на суму 213000,00 грн., та заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-11270864 від 02.03.2015 року на суму 20000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день написання позовної заяви становить 540434,00 грн., а разом вся заборгованість становить 1634714 грн.. На даний момент він не має можливості повернути свої кошти. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Представник відповідача ПАТ «Укрінком» в судове засідання повторно не з'явився та не повідомив причини своєї неявки, тому за вказаних обставин суд вирішив слухати справу без їх участі. Вивчивши матеріали справи, зі згоди позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 вересня 2013 року між позивачем по справі [PERSON] та відповідачем ПАТ «Укрінбанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи № 10-1204659 найменування вкладу «Осінній калейдоскоп», на підставі типової форми договору про розміщення банківського вкладу, запропонованої Відповідачем. Згідно до умов укладеного договору Відповідач зобов'язався прийняти від Позивача грошові кошти в сумі 881280,00 грн. з кінцевим терміном повернення 18 березня 2014 року з автопролонгацією. Крім того, 13 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-1292217 найменування вкладу «Прогресивний», на підставі типової форми заяви-договору про розміщення банківського вкладу, запропонованої Відповідачем. Згідно до умов укладеного договору Відповідач зобов'язався прийняти від Позивача грошові кошти в сумі 213000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 27 жовтня 2014 року з автопролонгацією. Крім того, 02 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-11270864 найменування вкладу «Для своїх», на підставі типової форми заяви-договору про розміщення банківського вкладу, запропонованої Відповідачем. Згідно до умов укладеного договору Відповідач зобов'язався прийняти від Позивача грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2015 року з автопролонгацією. На даний момент він не має можливості повернути свої кошти. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.03.2016 № 180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" (далі - Постанова № 180) виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийнято рішення від 22.03.2016 №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з зазначеним рішенням з 23.03.2016 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" (до 22.03.2018 включно), призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "УКРІНБАНК", визначені, зокрема статтями 37, 38, 47-52, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", [PERSON] на два роки з 23.03.2016 до 22.03.2018 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1705 змінено ліквідатора банку на [PERSON], якому делеговано повноваження ліквідатора ПАТ "УКРІНБАНК" з 02.09.2016. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 у справі № 826/5325/16, визнано протиправною та скасовано Постанову № 180, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016. Отже, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 у справі № 826/5325/16 набула законної сили. На цей час в Реєстрі зареєстроване Публічне акціонерне товариство "УКРІНКОМ" (ПАТ "УКРІНКОМ") з ідентифікаційним кодом юридичної особи 05839888 (код ПАТ "УКРІНБАНК»). Враховуючи вищенаведене встановлено, що відповідач ПАТ «УКРІНКОМ» (ПАТ "УКРІНБАНК») прострочив зобов'язання, оскільки реально не виконав взяті на себе зобов'язання, оскільки з вини відповідача [PERSON] по сьогоднішній день не може повернути власні кошти. Сума, яка підлягає поверненню позивачу становить відповідно до договорів 1та2 - 1094280,00 грн., а відповідно до договору 3 - 20000,00 доларів США що еквівалентно станом на день написання позовної заяви відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти встановленої Національним банком України 540 434,00 грн., а разом сума, яка підлягає поверненню становить 1634714,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Грошові кошти за вищевказаними договорами відповідач отримав, що підтверджується вищезазначеними заявами-договорами та заявками на прийняття готівки, які скріплені підписами та печаткою банку. Частиною 1 статті 1062 ЦК України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 19 лютого 2009 року, установлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідно до п. 2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1. Положення відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Поряд із цим, згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частина 2 ст. 1059 ЦК України визначає, що в разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1. Положення). Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Разом із тим у матеріалах справи наявні договори банківського вкладу, що в свою чергу підтверджує письмову форму цих договорів. Отже, як спірний договір, так і заявки на прийом готівки мають усі необхідні реквізити та підписані від імені банку посадовою особою, яка діяла на підставі довіреності банку й у межах наданих їй повноважень, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти, згідно із ч.5 ст.1061 ЦК України. Отже за змістом наведених норм, зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Відмова банку у поверненні грошових коштів із вкладного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та умовам укладеного між сторонами договору. Згідно ст.17 Закону України"Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини",суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у справі "Золотас проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав,що якщо особа,яка кладе суму грошей у банк,передає йому право користуватись нею,то банк має її зберігати і ,якщо він використовує її на власну користь,повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди.Отже,власник рахунку може добросовісно очікувати аби вклад до банку перебував у безпеці,особливо якщо він помічає,що на його рахунок нараховуються відсотки.Закономірно,він очікуватиме,що йому повідомлять про ситуацію,яка загрожуватиме стабільності угоди,яку він уклав з банком і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходи з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) задовольнити. З огляду на викладе, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сумі вкладу в розмірі 1634714,00 грн.. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved