Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 103 632,00 грн. [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що його вини у неповній сплаті аліментів немає. Коли в нього було грошові кошти, він сплачував аліменти скільки міг. Коли влаштувався на роботу, почав сплачувати аліменти у розмірі 50% від заробітної плати. Також він може заробити у вихідні дні, на місяць це близько 100,00 - 200,00 грн. Іноді від давав грошові кошти особисто [PERSON], будь-яких документів на підтвердження цього від неї не брав. Це були додаткові кошти, окрім присуджених аліментів. [PERSON] визнала, що [PERSON] один чи два рази дійсно давав їй особисто грошові кошти, але це були не додаткові кошти, а сплати аліментів. Судом з'ясовано, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 р. у справі № 2-1426/10 було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22.04.2010 р. і до повноліття дітей (а. с. 11). Між тим, [PERSON] аліменти на дітей в повному обсязі не сплачував, внаслідок чого в нього станом на 01.02.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 17 272,36 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 19.02.2014 р. № 15/693, виданою Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (а. с. 9 - 10). Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з частиною першою пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15..05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 р. у справі № 2-1426/10 зокрема, зазначено, що [PERSON] визнав позов [PERSON], у тому числі - у частині позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно (а. с. 11). Вказане визнання позову, на думку суду, свідчить про те, що станом на 20.05.2010 р. [PERSON] мав можливість сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно. Разом з тим, як вбачається з довідки-розрахунку від 19.02.2014 р. № 15/693, виданого Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, у період з квітня по серпень 2010 р. [PERSON] будь-яких аліментів, присуджених рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 р. у справі № 2-1426/10, не сплатив, перша сплата аліментів відбулась у вересні 2010 р., у подальшому були нерегулярні сплати аліментів до лютого 2012 р. включно, а саме - у жовтні, листопаді та грудні 2010 р., березні, вересні грудні 2011 р., лютий 2012 р., регулярна сплата аліментів почалась з серпня 2012 р. (а. с. 9 - 10). З вказаного випливає, що [PERSON] нерегулярно сплачував аліменти, при чому іноді - через значний проміжок часу, а саме - п'ять місяців (три проміжки), сплата ним аліментів була частковою та не погашала відповідної заборгованості. Будь-яких обставин, які б вказували на відсутність вини у несплаті в повному обсязі аліментів за період з квітня 2010 р. по липень 2012 р., зокрема, хвороба, невиплата заробітної плати, безробіття тощо, [PERSON] не довів, хоча судом йому було роз'яснено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також те, що є доказами у справі. Більше того, як вбачається з довідки-розрахунку від 19.02.2014 р. № 15/693, виданого Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та листа від 15.12.2014 р. № 478 Приватного підприємства "Житлоремекс 2", з 06.10.2011 р. [PERSON] працює двірником, та з серпня 2012 р. проводиться утримання аліментів з його заробітної плати на користь [PERSON] на утримання дітей - дочки [PERSON] та сина [PERSON], у розмірі 28,6% від заробітку (а. с. 9 - 10, 50 - 51). З зазначеного листа Приватного підприємства "Житлоремекс 2" також випливає, що з 01.12.2011 р. проводиться утримання аліментів з заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON], у розмірі 35% від заробітку, а з серпня 2012 р. - у розмірі 21,40% від заробітку (а. с. 50 - 51). Тобто [PERSON], будучи працевлаштованим з 06.10.2011 р., міг з цієї дати сплачували аліменти на користь [PERSON], проте почав це робити з серпня 2012 р. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, заборгованість з аліментів [PERSON] перед [PERSON] за період з квітня 2010 р. по липень 2012 р. виникла з його вини. Між тим, з серпня 2012 р. по січень 2014 р. [PERSON] регулярно сплачував зі своєї заробітної плати аліменти як на користь [PERSON], так і на користь [PERSON]. Аліменти сплачувались з урахуванням обмеження, встановленого законодавством України, щодо розміру примусового стягнення з заробітної плати. Обставини, зазначені у попередніх двох обставинах, підтверджуються довідкою-розрахунком від 19.02.2014 р. № 15/693, виданим Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та листом від 15.12.2014 р. № 478 Приватного підприємства "Житлоремекс 2" (а. с. 9 - 10, 50 - 51). Будь-яких обставин, які б вказували, що [PERSON] мав можливість сплачувати аліменти за період з серпня 2012 р. по січень 2014 р., зокрема, отримання ним інших доходів, окрім заробітної плати, [PERSON] не довела, хоча судом їй було роз'яснено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також те, що є доказами у справі. Зважаючи на викладене, суд вважає, що заборгованість з аліментів [PERSON] перед [PERSON] за період з серпня 2012 р. по січень 2014 р. виникла не з його вини. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] має бути стягнута неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за період з квітня 2010 р. по липень 2012 р. за кожен день прострочення. Визначаючи цей розмір, суд, зважаючи на статтю 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, враховує постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.09.2013 р. у справі № 6-81цс13, у якій, зокрема, зроблено такий висновок: оскільки зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань повинно бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів і визначивши її загальну суму. При цьому суд вважає за необхідне обчислити розмір неустойки (пені) станом на день подання позовної заяви (27.02.2014 р.), оскільки будь-яких доказів щодо сплати/несплати [PERSON] аліментів після цього дня і до дня ухвалення рішення подано не було. Розрахунок неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01.05.2010 р. по 27.02.2014 р.: МісяцьРозмір заборгованості по аліментах, грн.Кількість днів прострочення (по 27.02.2014 р., якщо інша дата не вказана у дужках)Розмір пені, грн. Квітень 2010 р.505,20 з 01.11.2010 р. - 23,60184 (по 01.11.2010 р.) 304 (по 01.03.2011 р.)929,57 71,74 Травень 2010 р.505,20273 (по 01.03.2011 р.)1379,17 Червень 2010 р.505,20 з 01.03.2011 р. - 82,70243 (по 01.03.2011 р.) 184 (по 01.09.2011 р.)1227,64 152,17 Липень 2010 р.507,60 з 01.09.2011 р. - 188,50 з 01.02.2012 р. - 55,70 з 01.08.2012 р. - 49,96396 (по 01.09.2011 р.) 153 (по 01.02.2012 р.) 182 (по 01.08.2012 р.) 575 (по 27.02.2014 р.)2010,10 288,41 101,37 287,27 Серпень 2010 р.507,6012756471,90 Вересень 2010 р.7,60124594,62 Жовтень 2010 р.18,401214223,38 Листопад 2010 р.0-- Грудень 2010 р.26,801153309,00 Січень 2011 р.537,9011226035,24 Лютий 2011 р.537,9010945884,63 Березень 2011 р.0-- Квітень 2011 р.548,7010335668,07 Травень 2011 р.548,7010025497,97 Червень 2011 р.548,709725333,36 Липень 2011 р.548,709415163,27 Серпень 2011 р.598,209105443,62 Вересень 2011 р.0-- Жовтень 2011 р.613,208495206,09 Листопад 2011 р.613,208195022,19 Грудень 2011 р.125,20788986,57 Січень 2012 р.667,207575050,70 Лютий 2012 р.0-- Березень 2012 р.667,206974650,38 Квітень 2012 р.680,406674538,27 Травень 2012 р.680,406364327,34 Червень 2012 р.680,406064123,22 Липень 2012 р.680,405753912,30 Розмір неустойки (пені), всього:83942,12 Таким чином, [PERSON] має спалити [PERSON] неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 01.05.2010 р. по 27.02.2014 р. у розмірі 83 942,12 грн. Частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. [PERSON] пояснив, що приблизно з 2009 - 2010 рр. проживає однією сім'єю з іншою жінкою та її дитиною, останній виповнилось шість років, у цьому році вона має йти до школи. [PERSON] обставину проживання [PERSON] з 2009 - 2010 рр. однією сім'єю з іншою жінкою та її дитиною визнала. Беручи до уваги вказане, а також лист від 15.12.2014 р. № 478 Приватного підприємства "Житлоремекс 2", суд враховує, що розмір заборгованості [PERSON] (станом на 01.02.2014 р.) становив 17 272,36 грн., на утриманні [PERSON] з 2009 - 2010 рр. перебуває малолітня дитина, він отримує заробітну плату, близьку до мінімальної, з якої сплачує аліменти також на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON], а тому вважає за необхідне, зважаючи на наведену вище норму частини другої статті 196 Сімейного кодексу України та такі загальні засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), зменшити розмір неустойки (пені) з 83 942,12 грн. до 3 000,00 грн. Тобто позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню у якості відшкодування судових витрат 30,00грн.

Outcome: partial