Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

02.07.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" в особі свого представника Сафір Ф.О. звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 17659,52 гривні. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 01.03.2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, за яким позивач надав позичальнику кредит в сумі 3100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідачкою умови кредитного договору не були виконані належним чином позивач, просить стягнути з неї прострочену заборгованість за кредитом станом на 31.03.2014 року з урахуванням вже стягнутих - 2197.42 грн. Вознесенським міськрайонним судом за рішенням від 16.03.2007 року заборгованості у розмірі - 16342.40 грн. та штрафи, а всього 17659,52 гривні. В судовому засіданні представник позивача Караташ А.Р. позовні вимоги зменшив до 16342.40 грн., зазначив, що відповідачка не виконала своїх зобов»язань перед банком, тому застосувати строк позовної давності не можна, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що строк дії платіжної карти два роки, вона не пролонгована. Просив застосувати положення законодавства про сплив строку позовної давності і відмовити у позові, оскільки останній платіж його довірителька здійснила у серпні 2007 року, тому зазначений строк сплив в жовтні 2010 року. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою був укладений кредитний договір № 2027498 за яким позивач надав позичальнику кредит в сумі 3100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та 72 % процентна ставка по простроченому кредиту (а.с.11). Згідно нової редакції Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» - змінено найменування банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.21). Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду від 16.03.2007 року з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 21.03.2005 року станом на 25.12.2006 року у сумі 2197,42 грн., з яких 1039.44- заборгованість по простроченому кредиту, 1157.98 грн. - заборгованість по простроченим процентам (а.с.6-7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення) боржник не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушувала умови договору в частині вчасної сплати відсотків, тоді як заборгованість по простроченому кредиту зазначеним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 16.03.2007 року була вже стягнута. З виписки з особового рахунку відповідачки [PERSON] вбачається, що останній раз банком було видано готівкові кошти в листопаді 2005 року, а іншої інформації про зняття відповідачкою (отримання) коштів з карткового рахунку у період після 25.12.2006 року позивач суду не надав, тому вимога про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1986.74 грн. станом на 31.03.2014 рік не може бути задоволена. Представником відповідача в судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності. Статтею 256 ЦК визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки - штрафу, пені ( частина 2 статті 258 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (стаття 264 ЦК). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором ( а.с. 8) та виписки з особового рахунку [PERSON] (а.с. 30-38) вбачається, що останній раз надходження за платіжною картою відбулося 01.08.2007 року. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання. Згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність комерційні банки самостійно встановлюють умови надання кредиту. Судом встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту. Правилами користування платіжною карткою, які діяли на час укладання договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів та зарахування їх банком на картрахунок держателя картки (п.п. 5.2.1 та 5.2.2 Правил). Підпунктом 6.2.2. визначено строк погашення по кредиту по платіжним карткам « Універсальна» обов»язковий платіж - 7% від залишку заборгованості на кінець звітного місяця необхідно внести до 25 числа місяця, який є наступним за звітним. Нарахування відсотків проводиться в останній операційний день місяця. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідачки повернути весь борг частинами, то право Приватбанку вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного місячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року ( справа № 6-116 цс 13) і є обов'язковою для застосування судами України. Таким чином, на підставі викладеного, право пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання у позивача виникло щодо повернення процентів з дня останнього внесення платежу в порядку погашення заборгованості за ними ( тобто з 01.08.2007 року). Отже, на момент звернення Банку до суду 02.07.2014 року з позовом про стягнення заборгованості за вказаним споживчим кредитом, трирічний строк (щодо процентів) річний (щодо штрафів), в межах якого Банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, Банком відповідних заяв не було надано, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed