Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

ТОВ «ФК «Преміум Актив» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] боргу за кредитним договором №3238617727-021076 від 10.07.2018, укладеним між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та відповідачем, на підставі договору факторингу, посилаючись на ухилення відповідача від повернення коштів по кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №3238617727-021076 від 10.07.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, яким є СМС повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Платіжним дорученням №4291 від 10.07.2018 року та повідомленням №1288 від 14.12.2018 року підтверджується, що Позикодавцем було перераховано на картковий рахунок Відповідача позику у розмірі 4000,00 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року. Відповідно до умов п.10.1.3. Договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Позику та сплатити суму процентів за користування Позикою. Строк, на який надається Позика за цим Договором становить 31 день(п.5.2. Договору). Дата надання Позики 10.07.2018 року (п.5.3 Договору). Дата повернення Позики - не пізніше 23:00 09.08.2018 року включно (п.5.4. Договору). Відповідно до умов Договору сума процентів за користування позикою становить 2467,60 грн. за 31 день. Позикодавець свої зобов`язання за Договором №3238617727-021076 від 10.07.2018 року виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. На даний час відповідач заборгованість за договором №3238617727-021076 від 10.07.2018 року не погасив. Станом на 01.11.2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4. даного Договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з: заборгованості за кредитом 4000,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 6527,20 грн., заборгованості за пенею 6240,00 грн. Загальна сума заборгованості за договором складає 16767,20 грн. 01 листопада 2018 року між Позикодавцем та ТОВ «ФК «Преміум актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0111/2. Внаслідок укладення цього договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «Преміум актив» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №3238617727-021076 від 10.07.2018 року. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №3238617727-021076 від 10.07.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту сумі 16767,20 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 4000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6527,20 грн., заборгованості за пенею 6240,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням дати та часу розгляду справи. 02 травня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позову заяву про стягнення заборгованості. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що жодного Договору Відповідач з ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» не укладала. До правовідносин з приводу укладення Договору №3238617727-021076 про надання позики від 10.07.2018р. Закон України «Про електронну комерцію» не застосовується, Договір не може бути підписаний за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. Позначка в Договорі «Електронний підпис/ [PERSON] » за своїм змістом та суттю не є електронним підписом. Договір не містить електронного підпису Відповідача. Позивачем не надано до суду Заявку - анкету, котра є невід`ємною частиною Договору згідно розділу 1. Договору №3238617727-021076 від 10.07.2018 року про надання позики та формою акцептування Споживачем оферти. Платіжне доручення №4291 від 10 липня 2018р., на яке посилається позивач на підтвердження перерахування кредитних коштів у сумі 4 000,00 грн. на рахунок Відповідача, не містить необхідних реквізитів, передбачених Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Позивач не довів самого факту укладення кредитного договору з Відповідачем, і відповідно не довів виникнення у Відповідача зобов`язань за кредитним договором, а також не довів факту отримання Відповідачем кредитних коштів у вказаній сумі, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позову. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 06 червня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. У відповіді на відзив позивач наполягає на тому, що Договір позики №3238617727-021076 від 10.07.2018 року був укладений з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який міститься у розмірі «Місцезнаходження та реквізити сторін». При укладенні Договору позики №3238617727-021076 від 10.07.2018 року Позикодавцем було повністю дотримано вимоги, встановлені Законом України «Про електронну комерцію». На підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 4000,00 грн. позивач зазначає, що у платіжному дорученні №4291 від 10.07.2018 року зазначений номер картки та ПІБ відповідача, сума та призначення платежу тощо. Посилається також на Платіжне підтвердження №1288 від 14.12.2018 року АТ «АКБ «КОНКОРД», згідно якого 10 липня 2018 року ТОВ «ФК Є ГРОШІ» було перераховано на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. Позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 05 листопада 2019 року до суду надійшло пояснення від відповідача. У поясненні відповідач додатково зазначив, що жодного електронного підпису одноразовим ідентифікатором (алфавітно-цифровою послідовністю) розділ «Місцезнаходження та реквізити сторін» не містить. Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3238617727-021076 від 10.07.2018 року не підписаний відповідачем ні електронним цифровим підписом, ні електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Платіжне доручення №4291 від 10.07.2018 року не містить ні підписів уповноважених працівників ПАТ АКБ «Конкорд», ні печаток цього банку, які підтверджували виконання цього платіжного доручення. Повідомленням від ПАТ АКБ «КОНКОРД» №1288 від 14.12.2018 року підтверджується переказ коштів 09.07.2018 року, а не 10.07.2018 року, та у розмірі 2000,00 грн., а не у розмірі 4000,00 грн., на невідомий рахунок № [NUMBER] , а не на рахунок № [NUMBER] , на який нібито згідно платіжного доручення №4291 від 10.07.2018 року перераховано кошти. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Матеріали справи свідчать, що позивачем надана копія договору №3238617727-021076 від 10.07.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Є ГРОШІ» та від імені відповідача [PERSON] в розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» містить лише зазначення інформації про позикодавця та прізвище, ім`я та по-батькові відповідача, а також надрукований запис «Електронний підпис/ [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо: законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об`єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства; однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину. Згідно з ч. 2 ст. 2 даного Закону порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, випуску та обігу електронних грошей, страхування та інших послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, випуск та обіг електронних грошей, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", «Про електронний цифровий підпис", «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", «Про банки і банківську діяльність"та «Про страхування". Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про електронний цифровий підпис". Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, Закон України «Про електронну комерцію» застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству в тому числі і - Закону України «Про електронний цифровий підпис», яким підлягають регулюванню спірні правовідносини. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Отже, твердження позивача, що договір позики було укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не знайшло підтвердження в суді, враховуючи вимоги законодавства. Відповідно до умов Договору №3238617727-021076 від 10 липня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, позивач зобов`язався надати відповідачу 10 липня 2018 року кредит у розмірі 4000,00 грн., а остання зобов`язалася повернути грошові кошти до 09 серпня 2018 року та сплатити проценти у розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитом. При цьому акцептування пропозиції укласти договір було здійснене без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07 червня 2019 року витребувано у ТОВ «ФК «Преміум актив» індивідуальну оферту, направлену ТОВ «ФК Є ГРОШІ» [PERSON] , разом з усіма істотними умовами кредитного договору, визначеними ст.1054 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»; електронне повідомлення або заповнений формуляр заяви (форми) [PERSON] , які повинні містити істотні умови кредитного договору, про прийняття такої пропозиції, підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором; заявки - анкети [PERSON] , встановленої форми, яка виражає її намір отримати від ТОВ «ФК Є ГРОШІ» грошові кошти у позику (на умовах фінансового кредиту) та є невід`ємною частиною Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3238617727-021076 від 10.07.2018 року, посвідчену керівником фінансової установи ТОВ «ФК Є ГРОШІ» роздруківку інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно-телекомунікаційній системі, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача [PERSON] щодо укладання електронного договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3238617727-021076 від 10.07.2018 року в інформаційно-телекомунікаційній системі. На виконання Ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07 червня 2019 року позивачем надано суду Порядок дій укладення електронного договору №3238617727-021076 від 10 липня 2018 року, який не є належним доказом укладення спірного договру позики. Оскільки цей порядок містить посилання на докази, витребувані Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07 червня 2019 року та не надані позивачем, а саме: індивідуальну оферту, направлену Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Є ГРОШІ» [PERSON] , разом з усіма істотними умовами кредитного договору, електроннео повідомлення або заповнений формуляр заяви (форми) [PERSON] , які повинні містити істотні умови кредитного договору, про прийняття такої пропозиції, підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, заявку - анкету [PERSON] , встановленої форми, яка виражає її намір отримати від ТОВ «ФК Є ГРОШІ» грошові кошти у позику (на умовах фінансового кредиту) та є невід`ємною частиною Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3238617727-021076 від 10.07.2018 року. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, договір №3238617727-021076 від 10 липня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при прийнятті пропозиції про укладення договору не був заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписаний в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що указаний договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а, отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Згідно з п.1.4 Інструкції - платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Відповідно до п.3.1 глави 3 Інструкції Платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника. Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. На підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 4000,00 грн. за договором позивачем надано копію платіжного доручення №4291 від 10 липня 2018р., копію Повідомлення від ПАТ АКБ «КОНКОРД» №1288 від 14.12.2018 року про переказ коштів, копію Договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року. У порушення вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, доданий до позову позивачем документ під назвою платіжне доручення №4291 від 10 липня 2018 року не містить: номер рахунку платника в банку (п.10 Додатку 2 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті «ПЛАТІЖНЕ ДОРУЧЕННЯ»), найменування, місцезнаходження та код банку отримувача (п.13, 14 Додатку 2 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті «ПЛАТІЖНЕ ДОРУЧЕННЯ»), підпис платника ( п. 41 Додатку №2 - Ставляться підписи (підпис) відповідальних осіб (відповідальної особи), які (яка) уповноважені (уповноважена) розпоряджатися рахунком), дати списання коштів з рахунку платника, які засвідчені підписом відповідального виконавця (п.51 Додатку №2 - Зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ ММ /РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку). Тому, платіжне доручення №4291 від 10.07.2018 року не може бути належним доказом перерахування коштів на користь відповідача. У копії Повідомлення від ПАТ АКБ «КОНКОРД» №1288 від 14.12.2018 року про переказ коштів ПАТ АКБ «КОНКОРД» повідомив, що відповідно до Договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року, укладеному між АТ «АКБ «Конкорд» та ТОВ «ФК Є ГРОШІ» було успішно виконано наступну транзакцію поповнення картки: номер транзакції [NUMBER] , дата/час транзакції 09.07.2018 року 15:34:51, сума транзакції - 2000,00 грн. валюта транзакції - UAN, номер картки одержувача - [NUMBER] . Таким чином, Повідомленням від ПАТ АКБ «КОНКОРД» №1288 від 14.12.2018 року підтверджується переказ коштів 09.07.2018 року, а не 10.07.2018 року, у розмірі 2000,00 грн., а не у розмірі 4000,00 грн., на невідомий рахунок № [NUMBER] , а не на рахунок № [NUMBER] , на який нібито згідно платіжного доручення №4291 від 10.07.2018 року перераховано кошти. Отже, даний документ зовсім не підтверджує факт отримання коштів Відповідачем. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2020 року витребувано з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( 49094 м. Дніпро вул. Набережна Перемоги,50) інформацію проте, ким (назва установи) проводилось перерахування грошових коштів у розмірі 4000 гривень на карту клієнта рахунок [NUMBER] на ім`я фізичної особи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідь з банку не надійшла. 02 березня 2020 року відповідач [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з проханням надати виписку по картці № [NUMBER] , що належить їй, [PERSON] , за 10 липня 2018 року із зазначенням від якої саме юридичної та/або фізичної особи на картковий рахунок № [NUMBER] були зараховані грошові кошти у сумі 4000,00 грн. по операції «зарахування переказу на карту», що підтверджується заявою від 02.03.2020 року вх.№ 36-ВБ. У відповідь на заяву банком надано виписку з картки [NUMBER] за 10 липня 2018 року. У цій виписці зазначено, що 10 липня 2018 року на картку зараховано переказ у розмірі 4000,00 грн. Проте не підтверджено, що ці кошти переказані саме ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ» та не зазначено від якої особи (юридичної чи фізичної) дані грошові кошти надійшли. Отже матеріали справи не містять жодних доказів переказу ТОВ «ФК Є ГРОШІ» відповідачеві грошових коштів у розмірі 4000,00 грн. Не містять матеріали справи також і доказів отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 4000,00 грн. саме від ТОВ «ФК Є ГРОШІ». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 12 грудня 2019 року витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (49094 м. Дніпро вул. Мандриківська,66) оригінали договору №3238617727-021076 від 10.07.2018, карточки заяви/кредиту 21076, порядку дій укладання електронного договору №3238617727-021076 від 10.07.2018, правил про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК є гроші» від 27.11.2017. На виконання цієї ухвали позивачем не надані в оригіналі витребувані докази. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом із тим, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам процесуального законодавства, перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача. Згідно з частиною першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного, ст. ст. 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: dismissed