Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила про стягнення з Миколаївської міської ради ( далі - ММР) 13 650 грн. 12 коп. коштів, безпідставно отриманих відповідачем у вигляді щорічної орендної плати за земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , за 2011-2013 роки згідно умов договру оренди, який припинив свою дію в березні 2011 року згідно вимог діючого законодавства України після переходу іншій особі права власності на об'єкт нерухомого майна, для обслуговування якого і передавалася в оренду зазначена земельна ділянка. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив про їх задоволення з підстав, визначених в позовній заяві. Третя особа [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на укладання договору оренди земельної ділянки в установленому законом порядку, внесення до нього змін самим позивачем в грудні 2012 року, та відсутність судового рішення про припинення цього договору з 2011 року, як-то зазначає позивач. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 26 березня 2010 року між ММР та [PERSON] було укладено Договір оренди землі № 7488, відповідно до умов якогог ММР передає, а ФОП [PERSON] приймає в оренду земельну ділянку загальною площею 125 кв.м. для обслуговування вбудовано-прибудованих приміщень весльного салону, які розташовані на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] з річною орендною платою у розмірі 3% від її нормативної вартості. Відповідно до п. 3.1 цього Договору, договір діє протягом одного року з дати його реєстрації. Після закінчення строку дії Договору, у разі відсутності письмових заперечень орендодавця та орендаря протягом одного місяця , договір вважається поновленим на один рік без укладання додаткової угоди до цього Договору, але не більше ніж до 12 квітня 2016 року. В п. 5.1. Договору зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування вбудовано-прибудованих приміщень весільного салону. При цьому підпунктом "к" п. 9.4 Договору передбачений обов'язок орендаря у разі відчуження вбудованих приміщень , розташованих на земельній ділянці, повідомити про це міську раду у 10-денний термін з дня відчуження (та переоформити документи про право подальшого користування земельною ділянкою), а також повідомити нового власника про необхідність оформлення правових документів на землю. До посвідчення міською радою прав третіх осіб на користування земельною ділянкою орендна плата виконується орендарем у повному обсязі по день фактичного використання земельної ділянки або до укладання нового договору оренди. За п. 12.7 Договору - у разі припинення або розірвання цього Договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку, на умовах, визначених цим Договором, а у разі невиконання обов'язку повернути земельну ділянку, орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцнві завдані збитки. 29 березня 2011 року [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлові приміщення весільного салону за адресою [ADDRESS]. Право влласності [PERSON] зареєстровано в установленому законом порядку 05 квітня 2011 року. Починаючи з серпня 2014 року, [PERSON] . неодноразово письмово зверталася до ММР з заявами про роз'яснення розміру загального орендної плати з 2011 року, внесеної нею за зазначеним договором, і просила повернути орендну плату з часу припинення, на її думку , договору з березня 2011 рокув взвязку з укладенням Договору дарування нежитлових приміщень. Враховуючи її звернення та несплату орендної плати за поточний 2014 рік, ММР листом від 11.09.2014 року погодилася припинити дію договру з 01 січня 2014 року. Також 24.09.2014 року відповідачем був наданий на адресу [PERSON] лист з зазначенням нарахування орендноїх плати за землю за : 2011 рік - 2849,25 грн; 2012 рік- 5756,59 грн; 2013 рік - 5756,59 грн., які спалачені в повному обсязі. При цьому суд не може взяти до уваги пояснення представника позивача стосовно того, що позивачка усно зверталася до ММР з питання, що робити в подальшому в зв'язку з відчуженням об'єкту нерухомості, оскільки таке суперечить умовам укладеного нею договору і не підтверджено достеменними доказами, але ж п. 12.1 встановлено, що всі зміни до Договору здійснюються у письмовій формі.. Крім того, [PERSON]. без будь-яких зауважень, за її власною заявою від 24 грудня 2012 року , укладено 26 грудня 2012 року Договір про зміни № 456-12 до вищезазначеного Договору оренди землі , де замість слів "Приватний підприємець [PERSON]." читати "Громадянка [PERSON]." та дещо змінені строки та порядок внесення орендної плати. Частиною 3 ст. 7 ЗУ "Про оренду землі" встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. За положженнями ст. 31 цього Закону договір оренди землі припиняється в разі, в тому числі, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Статтею 34 встановлені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі - у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Отже, з наведених правових норм не випливає однозначний висновок про автоматичне і беззаперечне припинення договору оренди землі за наведених обставин зміни власника нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці, як-то стверджує представник позивача. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Стаття 1212 ЦК України дає визначення поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення. Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. Як слідує з правової позиції Верховного Суду України , викладеній в Постанові по справі №6-122 цс14, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. У даних правовідносинах сторін , і це не заперечується представником позивача, судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини, з яких і виникло зобов'язання позивача сплачувати певні кошти на виконання договірних умов. За такого, суд не може прийняти до уваги посилання позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212-1214ЦК України, оскільки таке є наслідком невірного тлумачення норм права. Отже , підставою набуття коштів ММР у вигляді орендної плати за землю від [PERSON] як орендаря земельної ділянки-предмету договору є саме Договір оренди землі. Невиконання його умов та своїх обов'язків з боку самого орендаря , як-то не повідомлення орендодавця в десятиденний строк про зміну власника нерухомого майна та не повернення змельної ділянки в установленому Договором порядку, не дає підстав для повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, яка не поширюється на спірні правовідносини. З огляду на встановлені судом обставини справи, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed