Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна», [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі від 06.12.2010 р. б/н, який 25.12.2010 р. зареєстрованого у Кам`янець-Подільському РВ Хмельницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" за № 0410755950357, укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна» та [PERSON] . В ході судового розгляду судом було замінено відповідача - Сільськогосподарське товариств з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна» в зв`язку з його реорганізацією на Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ЕНСЕЛКО АГРО». Представник Селянського (фермерського) господарства «Лагода» в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ЕНСЕЛКО АГРО» в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день слухання справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року було укладено Договір оренди землі між [PERSON] та СФГ «Лагода» , згідно якого [PERSON] передав в оренду земельну ділянку , кадастровий номер: 6822489500:09:001:0169. Рішенням Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 17 лютого 2020 року визнано недійсним Договір оренди землі б/н від 01.02.2018 року, земельної ділянки, площею 1,1938 га, що знаходиться на території Чабанівської сільської ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489500:09:001:0169, укладений між селянським (фермерським) господарством «Лагода» та [PERSON] . 06.12.2010 р. було укладено Договір Оренди між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна» та [PERSON] , який 25.12.2010 р. Зареєстровано у Кам`янець-Подільському РВ Хмельницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" за № 0410755950357. З копії статуту ТОВ «Енселко Агро» вбачається, що дане підприємство є правонаступником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна»(т. 1 а.с. 47 - 49). Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину. Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом про визнання недійсним договору оренди землі вважає, що оспорюваний договір перешкоджає позивачу в користуванню земельною ділянкою кадастровий номер: 6822489500:09:001:0169. Заявляючи даний позов, позивач вказав, що відповідач [PERSON] не підписував оспорюваний договір. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Порушення розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди з тих підстав , що власник земельної ділянки - [PERSON] не підписував оспорюваного договору , має право сам [PERSON] , оскільки у випадку визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, [PERSON] буде мати право , а не обов`язок укласти договір оренди з СФГ «Лагода». Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При встановленні обставини, що оспорюваним договором не порушуються права і законні інтереси СФГ «Лагода» суд враховує, що [PERSON] не має обов`язку на укладання договору оренди земельної ділянки з СФГ «Лагода». У випадку, якщо суд встановить , що оспорюваний договір не порушує права і законні інтереси позивача, ця підстава є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. При відмові в задоволенні позову суд також враховує, що у випадку, якщо договір непідписаний сторонами , то він є неукладеним , а не недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed