Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду позовом до ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ" про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування пред'явлених вимог зазначив, що з 01 лютого 2013 року він працював у відповідача на посаді начальника АТД ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ". Із вказаного періоду позивач вчасно отримував заробітну плату, проте починаючи з вересня 2014 року без повідомлення причин відповідач не виплачує йому заробітну плату у зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 38 140, 29 грн. Посилаючись на те, що всупереч вимогам закону відповідач у порушення вимог трудового законодавства не виплатив йому належні до виплати нараховану заробітну плату. Із позовами аналогічного змісту звернулися позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] об'єднані в одне провадження під єдиним унікальним номером №757/8868/15-ц. В ході розгляду справи позивачі збільшили розмір позовних вимог. Зокрема, позивач [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 56860,29 грн.; позивачка [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 44502,77 грн.; позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 44248,60 грн. Також позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 50333,74 грн. З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, позивачі просили задовольнити пред'явлені позовні вимоги. Крім того, позивачі просили суд у зв'язку з порушенням їх трудових прав у порядку ст. 237-1 КУпАП стягнути на їх користь грошові компенсації завданої моральної шкоди, розмір якої позивач [PERSON] оцінив в сумі 30000 грн.; позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] оцінила у розмірі 10000 грн. кожен. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позов, просив задовольнити пред'явлені вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 01 лютого 2013 року був прийнятий на посаду начальника АТД ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ". Також судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 жовтня 2012 року була прийнята на посаду інженера з охорони праці ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ". Крім того, позивач [PERSON] був прийнятий на посаду керівника відділу ПАТ"УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ". Серед іншого судом встановлено, що позивач [PERSON] 22 жовтня 2012 року був прийнятий на посаду головного інженеру проекту ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ". Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивачі посилаються на те, що починаючи з вересня 2014 року без повідомлення причин з посиланням на відсутність грошових коштів у порушення норм трудового законодавства не виплачує їм заробітну плату. У зв'язку з вищенаведеним порушенням за відповідачем перед позивачами утоварилась заборгованість по виплаті заробітної плати. Заборгованість по виплаті заробітної плати позивачів підтверджується довідками про заборгованість від 03 грудня 2014 року. Зі змісту вказаних довідок вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем [PERSON] складає 24100,29 грн.; [PERSON] складає 21478,46 грн.; [PERSON] складає 14520,60 грн. та [PERSON] складає 19495,74 грн. Між тим, як зазначають позивачі, після 03 грудня 2014 року відповідач відмовився здійснювати виплати заробітної плати та надавати будь-які документи які б підтверджували заборгованість, а тому заборгованість по заробітній платі позивачами за період з 01 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року позивачами була розрахована відповідно даних про середньомісячну заробітну плату за 6 місяців за період коли були відсутні порушення трудових прав позивачів на підставі даних за індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданими Управлінням Пенсійного фонду України Головним управлінням у м. Києві. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі в ході розгляду справи збільшили розмірі позовних вимог, зокрема на суму середньої заробітної плати за 4 додаткових місяці, а саме: з березня по червень 2015 року включно. Таким чином, заборгованість відповідача по заробітній платі за період з грудня 2014 року по червень 2015 року складає: - перед позивачем [PERSON] складає: 56860,29 грн.; - перед позивачем [PERSON] складає: 44502,77 грн.; - перед позивачем [PERSON] складає: 44248,60 грн.; - перед позивачем [PERSON] складає: 50333,74 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У відповідності до приписів ст. 29 Закону України «Про оплату праці» при укладенні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Проте, у разі зміни діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилається на відсутність первинних документів щодо обліку заробітної плати позивачів та надав на підтвердження цих обставин повідомлення Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 23 жовтня 2014 року №54/6595 про прийняття та реєстрацію заяви про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення печатки підприємства. Також представник відповідача зазначає, що генеральний директор підприємства Гордієнко Є.ФІ., яким було видано довідки позивачам про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати був звільнений із займаної посади з 12 вересня 2014 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. За таких обставин, вважає представник відповідача, довідки не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 59 ЦПК України. Також представник відповідача вважає неналежним доказом наявності заборгованості перед позивачами надані копії Індивідуальних відомостей про застраховану особу, видану Управлінням Пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва за формою ОК-5. Між тим, відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Разом з тим, у порушення вищенаведених норм процесуального закону відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивачів. Посилання представника відповідача на відсутність заборгованості по виплаті заробітної плати перед позивачами носить характер припущення, в той час як у відповідності до вимог процесуального закону доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також представником відповідача не доведеного того факту, що довідки про наявність заборгованості перед позивачами, підприємством видані необґрунтовано, а дані які викладені в них не відповідають дійсності. Серед іншого суд надає оцінку й тій обставині, що представником відповідача не спростовано даних викладених в Індивідуальних відомостях про застраховану особу, видану Управлінням Пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва за формою ОК-5 позивачам. Таким чином, оцінивши пояснення учасників процесу, наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку про прийняття наданих позивачами доказів в обґрунтування своїх вимог і на підставі цих даних визначити середній розмір заробітної плати та обрахувати заборгованість відповідача перед позивачами. Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. Обґрунтовуючи позов в частині вимог немайнового характеру позивачів посилаються на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача вони тривалий час позбавлені можливості вести звичний спосіб життя через те, що змушені постійно звертатись до суду органів прокуратури та правоохоронних органів зі скаргами на незаконні дії відповідача. Позивачі постійно відчувають моральні страждання, які полягають у почутті обурення через нехтуванням відповідачем їх конституційними правами, внаслідок чого їм необхідно вживати додаткових зусиль для захисту та відновлення цих прав. Відсутність матеріального забезпечення з вини відповідача ставить позивачів у залежність від інших осіб та завдає відчуття образи, психологічного тиску та почуття неспокою. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, з урахуванням встановлених судом порушень трудових прав позивачів з вини відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від них додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України на користь кожного з позивачів підлягає стягненню з відповідача сума відшкодування моральної шкоди, яку суд визначає в розмірі 2000 грн. Оскільки позивачі звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід Держави судовий збір у розмірі 3897 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial