Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 17460,37 грн. При цьому посилається на те, що 28.07.2015 року між сторонами було укладено оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту №500981946, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 14343,58 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 29.07.2017 року. Умови договору відповідач не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, сплату відсотків не проводить, таким чином утворилась заборгованість, яка станом на 24.02.2016 року, становить 17460 грн. 37 коп., з них: заборгованість за кредитом 14343,58 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом 349,92 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом 1566,87 грн., та штраф в розмірі 1200,00 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Крім того, надав до суду додаткові пояснення, в яких вказав, що заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед позивачем станом на 21.10.2016 року становить 6110,30 грн. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, про що свідчить її особистий підпис у поштовому рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомила. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Судом встановлено, що 28.07.2015 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту №500981946, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 14343,58 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 29.07.2017 року. Умови договору відповідач не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, сплату відсотків не проводить, таким чином утворилась заборгованість, яка станом на 21.10.2016 року, становить 6027,37 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту до 29.07.2017 року. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач допустив неналежне виконання зобовязання, у звязку з чим утворилась заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 6110,30 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору. \~

Outcome: partial