Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

1. Щодо позову. 1.1. Відповідно до позовної заяви, позивач з 21.05.2013 року по 01.10.2013 року працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді водія автотранспортних засобів пожежної команди управління комбінату, якого 01.10.2013р. було звільнено. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачем на день його звільнення не проведено розрахунок по заробітній платі. У звязку з наведеним просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в сумі 13000,05грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 43146,00грн., маральну шкоду в сумі 2000грн. судові витрати покласти на відповідача. 1.2. Позивач в судовому засіданні збільшив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, просив суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» середній заробіток в сумі 44744,00грн. за період з 02.10.2013р. по 26.08.2015р. 2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб. 2.1. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі, не заперечувала проти стягнення з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 44744грн. за період з 02.10.2013р. по день винесення рішення - 26.08.2015р., також визнала позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 13000,05грн. У вирішені позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди покладалася на розсуд суду. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів. 3.1. з 21.05.2013р. по 01.10.2013р. позивач перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Херсонський бавовняний комбінат» працюючи на посаді водія автотранспортних засобів пожежної команди управління комбінату, що підтверджується відомостями трудової книжки серії БТ-I № 2301460 ; 3.2. 01.10.2013р. [PERSON] було звільнено з посади за п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з ліквідацією підприємства на підставі наказу № 44-К від 01.10.2013р.; 3.3. позивачу на теперішній час не виплачено заробітну плату; 3.4. відповідно довідки №4/34/266 від 01.10.2013р., виданої ВАТ «ХБК» заборгованість ВАТ «ХБК» по заробітній платі перед [PERSON] на день звільнення 01.10.2013р., складає 7344,66грн.; 3.5. нарахування середнього заробітку розпочинає свій перебіг з наступного дня за днем звільнення, тобто з 02.10.2013 року; 3.6. відповідно довідки №4/34/25-14-206 від 04.06.2015р., виданої ВАТ «ХБК», середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 1457,00грн. (заробітна плата за серпень 2013р. складає 1463,18грн., з якого 16 робочих дні, заробітна плата за вересень 2013р. складає 1450,86грн., з якого 15 робочих дні, всього за останні два календарні місяці роботи перед звільненням заробітна плата позивача складає 2914,04грн./31 робочих днів; 3.7. відповідно середній заробіток за весь час затримки становить 44744грн., що вираховується із розрахунку: середньоденна заробітна плата за серпень 2013р.- вересень 2013р. х кількість робочих днів за час затримки, де середньоденна заробітна плата складає 94,00 грн. без урахування обовязкових платежів, а кількість робочих днів затримки за період з 02.10.2013р. по 26.08.2015р. 476 дні. 3.8.відповідач порушив строки виплати заробітної плати позивачу за період з жовтня 2013р. по серпень 2015р.; 3.9. індексація заробітної плати за період з 02.10.2013р. по 31.07.2015р. згідно розрахунку, наданого позивачем та який який не спростований відповідачем становить 13000,05 грн. без урахування обов'язкових платежів; 4. Щодо правовідносин. 4.1. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. 4.2. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 4.3. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. 4.4. Відповідно до п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 4.5. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. 4.6. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 4.7. Згідно ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. 4.8 Згідно з положеннями ст.95 ч.5 КЗпП України, ст.ст.33, 34 Закону України "Про оплату праці" заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 34 вказаного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. 4.9. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових коштів" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. 4.10. Відповідно до ст.ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу. Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 4.11. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. 4.12. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. 4.13. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою лід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 4.14. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 4.15. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 4.16. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів. 5.1. Так, аналізуючи вищевказані обставини справи та докази, які були досліджені в процесі судового розгляду справи, судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 7344, 66 грн., індексація заробітної плати - 5655,39 грн., що також не заперечується відповідачем, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням інфляції підлягає задоволенню в повному обсязі, що відповідає вимогам ст.95 ч.5 КЗпП України, ст.ст.33, 34 Закону України "Про оплату праці". 5.2. Також, позивачу при звільненні, а саме 01.10.2014 року не були виплачені належні йому суми з вини відповідача, тобто погашення заборгованості по заробітній платі не здійснено на час розгляду справи, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в розмірі 44744 грн. за період з 02.10.2013 року по 26.08.2015 року без урахування обовязкових платежів, тобто по день постановлення рішення. 5.3. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, оскільки сама констатація факту про нанесення моральної шкоди не може бути беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діями відповідача та наслідками. Так, позивач не довів наявність негативних наслідків та причинний звязок повязаний із діями відповідача, у звязку з чим, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. 5.4.Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.2 ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial