Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини: [PERSON], дата народження [INFO], місце народження - Україна, Автономна Республіка Крим, місто Симферополь, у матері - [PERSON], [INFO], уродженки с. Скалисте Бахчісарайського району АР Крим Україна, громадянки України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS]; та батька [PERSON], [INFO], уродженця с. Поштове Бахчісарайського району АР Крим Україна, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги, заявниця вказує, що [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим у сім'ї її сина [PERSON] народилася донька - [PERSON], про що було видане свідоцтво про народження. Орган,який видав свідоцтво про народження, розташований на окупаційній території України, а тому видане свідоцтво ним є недійсним та не створює правових наслідків. Без належної реєстрації акту цивільного стану - народження [PERSON], батьки дитини не можуть реалізувати свої батьківські права, оскільки реєстрація народження - це одне із основних прав новонароджених і батьків. Звернувшись до Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для отримання свідоцтва про народження дитини було відмовлено, так як нею для підтвердження факту народження онуки пред'явлено свідоцтво про народження, яке є недійсним і не створює правових підстав. В судове засідання заявниця [PERSON] не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення вимог [PERSON] не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до п. 2 розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, Державній реєстрації підлягають, зокрема, народження фізичної особи та її походження відповідно до Сімейного Кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Згідно з п. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 жовтня 1989 року, дитина має право бути зареєстрована зараз ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] - заявниця по праві є матір'ю [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 червня 2018 року. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.11.2003 року, 29 листопада 2003 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Прізвище після одруження дружини було змінено на [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [INFO] народила одну доньку. Факт народження дитини, [INFO] підтверджується довідкою про народження № 865 від 04.10.2017 року, виданого Бахчисарайським РВ ЗАГС Департаменту ЗАГС Мінюста Республіки Крим, РФ, де зазначено, що в архіві Бахчисарайського РВ ЗАГС Департаменту ЗАГС Мінюста Республіки Крим, РФ, мається актовий запис про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.10.2017 року. Звернувшись до Приазовського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для отримання свідоцтва про народження дитини, отримала відмову за № 305/17.27-06-106 від 12.06.2018 року, оскільки надане свідоцтво про народження дитини є недійсним і не створює правових підстав. А тому, їй необхідно звернутися до суду з заявою для вирішення даного питання. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Таким чином, довідка та свідоцтво про народження, як доказ суд не приймає, але в той же час вони містять фактичні дані, які відповідно до ст. 76 ЦПК України підтверджують вимоги заявниці про встановлення факту народження дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Оскільки отримані заявницею по справі та її сином довідка та свідоцтво про народження дитини є недійсними, то підставою для державної реєстрації народження дитини є виключно рішення суду про встановлення факту народження дитини в певний час. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця, її син та її онука, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянам України [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про народження їх доньки, виданого державним органом України.

Outcome: approved