Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Банк”Демарк” звернувся в суд з позовом, яким просив стягнути із відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №81-073 від 07.05.2008 року в розмірі - 11 057,05 грн., з яких: 5005, 45 грн. -заборгованість по кредиту, 3657, 41 грн. -заборгованість по відсоткам, 1200 грн. - штраф за порушення строку сплати відсотків, 750,82 грн. – пеня по кредиту, 443, 37 грн. –пеня по відсоткам та понесені ними судові витрати. В судове засідання позивач, його представник не з»являлись, неодноразово викликались, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримали повністю ( а.с. 140,141). Відповідач позов не визнав, подав зустрічний про визнання правочину недійсним, оскільки договір, на який посилається позивач він не підписував, кошти не отримував. До банківської установи з приводу отримання кредиту взагалі не звертався. Просив справу слухати у його відсутності, первісний позов не визнає, зустрічний підтримує ( а.с. 143). Згідно ухвали Кіровського райсуду м. Кіровограда від 17.04.2014 року зустрічний позов був об»єднаний з первісним (а.с.122). Представник банку , згідно поданої заяви 29.04.2014 року зустрічний позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити (а.с. 129). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та відмову у первісному, з наступного. Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією із підстав виникнення цивільних прав, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов”язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного закону. З»ясовано, що 07.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Демарк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Демарк" та [PERSON] укладено кредитний договір №81-073, відповідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 6 660,00 грн. з кінцевим терміном повернення 06 травня 2010 року, зі сплатою 24 % річних, з погашенням заборгованості по кредиту та відсотками щомісячно не пізніше 10-го числа кожного місяця в сумі 352,00 грн. Згідно умов Кредитного договору, Кредитор прийняв на себе зобов'язання надати кредитні кошти Позичальнику, в порядку визначеному в кредитному договорі. Станом на 25.04.2013 року по вказаному кредиту утворилась заборгованість у розмірі - 11 057,05 грн., яка складається з наступного: 5 005,45 грн.- заборгованість по кредиту; 3 657,41 грн.-заборгованість по відсоткам; 1 200,00 грн.- штраф за порушення строку сплати відсотків; 750,82 грн.- пеня по кредиту; 443,37 грн.- пеня по відсоткам, розрахунок якої додається ( а.с. 7 ). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. При цьому, відповідач категорично заперечував щодо укладання вказаного із банком вище кредитного договору та отримання коштів, зазначав , що до банківської установи з приводу отримання кредиту він не звертався, ніяких документів не подавав , договір не підписував . На підтвердження своїх доводів просив призначити судово-почеркознавчу експертизу. Висновком №16 від 14.05.2014 року судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз при Службі безпеки України, підтверджено, що підпис від імені позичальника [PERSON] в графі “Позичальник” , в оригіналі кредитного договору №81-073 від 07.05.2008 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою , з наслідуванням підпису [PERSON] ( а.с. 134- 136). Отже, висновком експерта з достовірністю підтверджено доводи відповідача про те, що оспорюваний договір кредиту він не підписував. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У ст. 203 ЦК України наведені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема такою вимогою є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих відповідачем доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] договір кредиту №81-073 від 07.05.2008 року не підписував, то відповідно не було його внутрішньої волі на укладення оспорюваного договору, що є підставою для визнання договору кредиту недійсним. В свою чергу, у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства Банк”Демарк” до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №81-073 від 07.05.2008 року в сумі — 11 057, 05 грн., судового збору — слід відмовити. В порядку ст. 88 ЦПК України судовий збір по зустрічному позову слід стягнути на користь відповідача з позивача в розмірі - 243,60 грн. (а.с.116 ). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved