Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

07 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Зазначив, що [INFO] в с. Пиріжки Малинського району помер його батько [PERSON] . При життя [PERSON] мав право на земельну частку ( пай) із земель, які перебувають у колективній власності реформованого ПКСО « Дружба » на території Пиріжківської сільської ради Малинського району. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його син та дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) позивач не в змозі, оскільки [PERSON] при життя не отримав правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Представник Пиріжківської сільської ради Малинського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. В заяві, яку направив до суду просить розглядати справу без участі представника, з позовом згоден. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. В наданих суду поясненнях на позовну заяву заперечив по суті позову,вважає , що оскільки [PERSON] , який помер [INFO] , при життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), тому у позивача відсутнє відповідне право на спірну земельну ділянку. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про смерть (а.с. 5,8). Відповідно до листа відділу у Малинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області підтверджується, що [PERSON] включений до списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки із земель реформованого ПКСО « Дружба », який є додатком до технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадян із земель реформованого ПКСО « Дружба » Пиріжківської сільської ради Малинського району. Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) по реформованому ПКСОП "Дружба" на [PERSON] сертифікат на право на земельну частку ( пай ) по реформованому ПКСОП "Дружба" на території Пиріжківської сільської ради не видавався. ( а.с. 7) Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування » (далі Постанова) , право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. ( п.11). Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22,23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідна правова позиція з приводу даних правовідносин висловлена в Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року. ( справа № 602/182/17). Порядок прийняття спадщини на майно померлого [PERSON] регулюється статтями 548,549 ЦК УРСР . Як роз`яснено у п.23 Постанови, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За положеннями п.3 глави 13 Порядку, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії видається на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивачем не надано суду належних доказів того, він звертався в нотаріальну конторі з заявою про прийняття спадщини та отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є передчасними та в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed