Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, [PERSON] про\~ визнання\~ недійсним\~ державного акту на право власності\~ на земельну ділянку та визнання неправомірним рішення Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 09.09.1999 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [PERSON], яка мешкає в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області по вул. Залізнична, 14, отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2431 га по вул. Залізнична, 21 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, по сусідству з її домоволодінням по вул. Залізнична, 23, яке вона отримала у спадок від померлої матері [PERSON] Рішенням суду їй передано у власність 2/3 частини житлового будинку матері та виділено в користування 0,26 га земельної ділянки, а її сестрі [PERSON] 1/3 частину цього ж житлового будинку та земельну ділянку площею 0,14 га із загальної площі погосподарського номера. Із листа Держземагенства Шаргородського району Вінницької області від 21.01.2015 року вона дізналася, що її сестра [PERSON] відмовилася від земельної ділянки площею 0,08 га на користь [PERSON] і рішенням 7 сесії 23 скликання від 9.09.1999 року вказану земельну ділянку площею 0,08 га вилучено із користування [PERSON] та передано в користування [PERSON] У 2010 році [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2431 га по вул. Залізнична, 21 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області. Позивач вважає, що державний акт [PERSON] видано неправомірно, оскільки її сестра [PERSON] не відмовлялася від земельної ділянки площею 0,08 га на користь [PERSON], яка не є її родичкою і Джуринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області незаконно, заднім числом, у 2010 році, після смерті [PERSON] вилучила у неї зазначену земельну ділянку, отриману у спадок після смерті матері [PERSON]. [PERSON] просить зобовязати Головне управління Держгеокаждастру у Вінницькій області анулювати виданий без юридичних документів на землю і без відома і згоди суміжної сусідки по вул. Залізнична, 23 с. Джурин Шаргородського району [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 906388, зареєстрований 05.05.2010 року за №10:814:00111 загальною площею 0,2431 га, виданий на імя [PERSON] по вул. Залізнична, 21 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525381400:05:003:0378; визнати неправомірним рішення Джуринської сільської ради від 09.09.1999 року про вилучення з отриманої у спадок за рішенням суду земельної ділянки [PERSON] 0,08 га землі на користь [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, але від неї надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33). Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не зявився, однак від заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області [PERSON] до суду надійшли заперечення проти позову, з яких зокрема вбачається, що згідно даних Державного земельного кадастру [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №906388, зареєстрований 05.05.2010 року за №10:814:00111, загальною площею 0,2431 га по вул. Залізнична, 21 с. Джурин Шаргородського району для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0525381400:05:003:0378. За інформацією Джуринської сільської ради Шаргородського району, рішенням 7 сесії 23 скликання від 09.09.1999 року «Про вилучення та передачу земельної ділянки» була вилучена земельна ділянка із користування гр. [PERSON] та передана в користування гр. [PERSON], площею 0,08 га по вул. Залізнична, яка була включена до площі вище зазначеної земельної ділянки по вул. Залізнична, 21. Вважає, що державний акт [PERSON] був виданий згідно з чинним законодавством, відповідно до ст.ст. 9, 12 Земельного кодексу України та згідно з п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43 (в редакції від 06.04.2009 року, втратила чинність 23.08.2013 року). Жодних протиправних дій зі сторони ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області вчинено не було. (а.с.39-40). Представник відповідача Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області землевпорядник сільської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року (а.с.61), в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що Джуринська сільська рада правомірно, у відповідності до законів України, а саме ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 118, 121, 125 Земельного кодексу України та Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 року №844, надала дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку в межах населеного пункту орієнтовною площею 0,23 га по вул. Залізнична, 21, а після затвердження вказаної документації видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №906388, зареєстрований 05.05.2010 року загальною площею 0,2431 га по вул. Залізнична, 21 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525381400:05:003:0378. Згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 квітня 1994 року суд розділив домоволодіння [PERSON], яка померла 8 травня 1989 року, обом дочкам: [PERSON] судом виділено у власність 2/3 частини житлового будинку по вул. Залізнична,23 у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області та передано в користування 0,26 га земельної ділянки із загальної площі погосподарського номера, [PERSON] 1/3 частину житлового будинку по вул. Залізнична, 23 у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області та 0,14 га земельної ділянки із загальної площі погосподарського номера. В 1999 році [PERSON] звернулася до Джуринської сільської ради про вилучення земельної ділянки площею 0,08 га по вул. Залізнична із її користування на користь [PERSON] Рішенням 7 сесії 23 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 09.09.1999 року вилучено земельну ділянку в кількості 0,08 га із користування [PERSON] і передано в користування [PERSON] [PERSON] в село не приїжджає, не зверталася до Джуринської сільської ради з заявою про отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,26 га, виділену їй рішенням Шаргородського районного суду від 19 квітня 1994 року. Дана земельна ділянка нею не обробляється багато років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але в попередньому судовому засіданні 04.01.2017 року позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником 1/3 частини домоволодіння, розташованого в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, вул. Залізнична,23 на підставі свідоцтва про право на спадщину №751, виданого 05.04.1990 року Шаргородською державною нотаріальною конторою; [PERSON] є власником 2/3 частини домоволодіння, розташованого в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, вул. Залізнична, 23 на підставі свідоцтва про право на спадщину №753, виданого 05.04.1990 року Шаргородською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с.5). Зазначений факт також підтверджується самим свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.04.1990 року, виданим державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори, з якого зокрема вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого 16.10.1987 року Виконавчим комітетом Джуринської сільської Ради народних депутатів Шаргородського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 43, спадкоємцем 2/3 частини жилого будинку з господарськими будівлями в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області по вул. Залізнична, 23 після смерті 8.05.1989 року [PERSON] є дочка [PERSON] (а.с.11). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 квітня 1994 року, [PERSON] зокрема виділено у власність 2/3 частини жилого будинку і господарських споруд, розташованих в с. Джурин по вул. Залізнична, 23 Шаргородського району Вінницької області; [PERSON] виділено у власність 1/3 частину жилого будинку і господарських споруд, розташованих в с. Джурин по вул. Залізнична, 23 Шаргородського району Вінницької області. Встановлено слідуючий порядок користування земельною ділянкою: виділено в користування [PERSON] 0,26 га землі, [PERSON] 0,14 га землі (а.с.9). На підставі заяви [PERSON] про вилучення земельної ділянки в кількості 0,08 га із земельної ділянки, що прилягає до домогосподарства, розташованого по вул. Залізнодорожній на користь племінниці [PERSON], рішенням 7 сесії 23 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 09.09.1999 року вилучено земельну ділянку в кількості 0,08 га із користування [PERSON] і передано в користування [PERSON]. Крім того, вирішено інженеру-землевпоряднику внести відповідні зміни в земельнооблікові документи (а.с.42). Рішенням 19 сесії 5 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 30.09.2009 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку в межах населеного пункту орієнтовоною площею 0,23 га в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,23 га по вул. Залізнична, буд. №21 (а.с.58). На 20 сесії 5 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 24.11.2009 року зокрема вирішено: затвердити [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2431 га; видати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] загальною площею 0,2431 га в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.60). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №906388, що був виготовлений на підставі вище зазначеного рішення Джуринської сільської ради, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2431 га, кадастровий № 0525381400:05:003:0378, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Залізнична, 21 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01: 10: 814: 00111 (а.с.43). Встановленому судом факту відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок користування, набуття права власності на земельну ділянку, перехід земельної ділянки у спадщину і регулюються ст.ст. 13, 14, 19, 41, 55 Конституції України, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 1225 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,78, 81, 116, 125, 126,131 Земельного кодексу України, ст.ст. 26,33 Закону України "Про місцеве самоврядування". Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом. Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ст.ст. 41,55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У пункті п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За правилами ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав ( ст. 125 ЗК України). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України). У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року №7 Пленум ВС України розяснив, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб га земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.153 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування завданих збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК). Відповідно до роз'яснень, що викладені в абзаці 2 пункту 2 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах повязаних із правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року та від 24 квітня 2013 року, які прийняті за результатами перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, у справах № 6 33 цс13, № 6 14 цс 13, та в силу імперативних положень ст.360 7 ЦПК України є обовязковими у правозастосуванні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження сільських рад, зокрема п. 34 передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом (ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ). Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільської ради належать розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання екологічного та земельного законодавства; вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 08.05.1989 року права власності на земельну ділянку площею 0,40 га, яка перебувала в її користуванні не набула. Після її смерті відповідно до часток у будинку, в користування її донькам: [PERSON] передано 0,26 га, [PERSON] 0,14 га. На підставі заяви [PERSON] про вилучення земельної ділянки в кількості 0,08 га із земельної ділянки, що перебувала у її користуванні, рішенням 7 сесії 23 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 09.09.1999 року вилучено земельну ділянку в кількості 0,08 га із її користування і передано в користування [PERSON] Вказане рішення прийняте в межах діючого на момент його прийняття законодавства, прийняте на підставі заяви землекористувача [PERSON], нею не оскаржувалося. На час смерті [PERSON] (30.04.2005 року) в користуванні останньої було 0,06 га., право власності на які вона не набула. Таким чином, право власності на вказані земельні ділянки не виникло у спадкодавців і відповідно не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, а посилання [PERSON] на те, що рішення Джуринської сільської ради від 09.09.1999 року про вилучення з отриманої у спадок за рішенням суду земельної ділянки розміром 0,08 га з користування [PERSON] в користування [PERSON] є помилковим. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК №906388, що був виготовлений на підставі вище зазначеного рішення Джуринської сільської ради, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2431 га, кадастровий № 0525381400:05:003:0378, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Залізнична, 21 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01: 10: 814: 00111. Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,2431 га, виданий Джуринською сільської радою на ім'я [PERSON] відповідно до вимог діючого законодавства, підстав для його скасування та втручання у право власності останньої, яке відповідно до ст.321 ЦК України є непорушним судом не встановлено. [PERSON] має в користуванні земельну ділянку площею 0,26 га, до Джуринської сільської ради з заявою про отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,26 га, виділену їй рішенням Шаргородського районного суду від 19 квітня 1994 року, не зверталася. Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що виданням органом місцевого самоврядування - Джуринською сільською радою правовстановлюючого документа - державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON], не порушено прав [PERSON] щодо використання нею земельної ділянки площею 0,26 га, переданої їй в користування, не встановлено також порушення спадкових прав позивача [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] Безпідставними є також позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зобов'язання анулювати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], оскільки видача і скасування державних актів на право власності на земельні ділянки в компетенцію Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не входить.

Outcome: dismissed