Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Львівської обласної державної адміністрації, який змінював та уточнював /а.с.72-76/, та в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу гаража № [NUMBER], укладеного між відповідачем та Львівською обласною державною адміністрацією від 06 вересня 2010 року та стягнути з відповідача 20342,35 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений зазначений договір. 06 вересня 2010 року відповідачу було перераховано 20342,35 грн. за гараж, що підтверджується платіжним дорученням. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2012 року [PERSON] було засуджено за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік та на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю в один рік. [PERSON] засуджено за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані із виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік та на підставі ст.75 КК України її звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю в один рік. Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON], працюючи з 15.06.2005 року на посаді голови правління гаражного кооперативу "Автолюбитель-6", що знаходиться по вул. Кульпарківській, 224 у м. Львові, виконуючи організаційно-розпорядчі функції, входячи до складу правління кооперативу, та [PERSON], працюючи на посаді бухгалтера гаражного кооперативу "Автолюбитель-6", виконуючи організаційно-розпорядчі функції, тобто будучи службовими особами, своїми умисними діями вчинили зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей (службове підроблення), що спричинило тяжкі наслідки. Так [PERSON], знаючи, що жоден гаражний бокс гаражного кооперативу в експлуатацію не приймався, умисно, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, заповнила, внесла завідомо неправдиві відомості, підписала та зареєструвала довідки, які потім [PERSON], знаючи, що жоден гаражний бокс гаражного кооперативу в експлуатацію не приймався, умисно, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, скріпив своїм підписом та поставив на них печатку гаражного кооперативу, а в подальшому дані довідки були видані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є членами гаражного кооперативу "Автолюбитель-6" та володіють гаражними боксами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], в яких вказано, що дані гаражні бокси було прийнято в експлуатацію, хоча насправді такі в експлуатацію у встановленому законом порядку ніколи не приймалися. В подальшому на підставі зазначених довідок членам кооперативу, зокрема і [PERSON] було оформлено свідоцтва про право власності на вказані гаражі. Таким чином, гроші були отримані відповідачем безпідставно. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні прокурор позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судове засідання не з'явився представник Львівської обласної державної адміністрації, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що відмовляється від позовних вимог прокурора в повному обсязі /а.с.148/. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, та подали до суду заяву, в якій просять у задоволенні позову відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності /а.с.100,101/. Треті особи, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, жодних документів до суду про причини своєї неявки не надали, суд ухвалив справу розглядати без їх участі, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті. Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінальної справи № 1-599/11, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 328 ЦК України: ч. 1 . Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. ч. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 06 вересня 2010 року між відповідачем [PERSON] та Львівською обласною державною адміністрацією був укладений договір купівлі продажу гаража, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрковою О.А., зареєстровано в реєстрі № 1936 /а.с.7/. Згідно з умовами зазначеного договору продавець [PERSON] передав у власність Львівській обласній державній адміністрації, а покупець прийняв гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Автолюбитель-6», що розташований на вул. Кульпарківській, 224 в м. Львові зобов'язується сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму. Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 17.06.2010 року за № 26444551 металевий гараж, загальною площею 21,1 кв.м., позначений літ. «Б» та інших документів зазначений гараж належав на праві власності відповідачу. Загальна вартість зазначеного гаражу становила 21413,00 грн. 06 вересня 2010 року відповідачу було перераховано 20342,35 грн. за гараж, що підтверджується платіжним дорученням /а.с.8/. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2012 року [PERSON] було засуджено за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік та на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю в один рік. [PERSON] засуджено за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані із виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік та на підставі ст.75 КК України її звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю в один рік /а.с.38-60/. Матеріалами кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України встановлено, що [PERSON], працюючи з 15.06.2005 року на посаді голови правління гаражного кооперативу "Автолюбитель-6", що знаходиться по вул. Кульпарківській, 224 у м. Львові, виконуючи організаційно-розпорядчі функції, входячи до складу правління кооперативу, та [PERSON], працюючи на посаді бухгалтера гаражного кооперативу "Автолюбитель-6", виконуючи організаційно-розпорядчі функції, тобто будучи службовими особами, своїми умисними діями вчинили зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей (службове підроблення), що спричинило тяжкі наслідки. Так [PERSON], знаючи, що жоден гаражний бокс гаражного кооперативу в експлуатацію не приймався, умисно, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, заповнила, внесла завідомо неправдиві відомості, підписала та зареєструвала довідки, які потім [PERSON], знаючи, що жоден гаражний бокс гаражного кооперативу в експлуатацію не приймався, умисно, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, скріпив своїм підписом та поставив на них печатку гаражного кооперативу, а в подальшому дані довідки були видані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є членами гаражного кооперативу "Автолюбитель-6" та володіють гаражними боксами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], в яких вказано, що дані гаражні бокси було прийнято в експлуатацію, хоча насправді такі в експлуатацію у встановленому законом порядку ніколи не приймалися. В подальшому на підставі зазначених довідок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було оформлено свідоцтва про право власності на вказані гаражі. На підставі неправомірно виданих бухгалтером гаражного кооперативу "Автолюбитель-6" [PERSON] та головою гаражного кооперативу "Автолюбитель-6" [PERSON] довідок, зазначеним власникам гаражних боксів було безпідставно оформлено право власності на їхні гаражі, які в подальшому були викуплені у них з мотиву суспільної необхідності у зв'язку з реконструкцією аеродрому державного підприємства "Міжнародний аеропорт Львів" на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 948-р від 21.04.2010 року „Про викуп об'єктів приватної власності та земельних ділянок з мотиву суспільної необхідності" та перераховано як відшкодування 255888 грн. 30 коп. з Державного бюджету України. Разом з тим, зазначеним вироком не були встановлені обставини, що [PERSON] незаконно набув право власності на гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Автолюбитель-6», що розташований на вул. Кульпарківській, 224 в м. Львові. Таким чином, Львівській обласній державній адміністрації в день укладання договору від 06 вересня 2010 року достовірно було відомо, що вищевказаний гараж належить відповідачу на праві власності. Зазначене право власності Львівською обласною державною адміністрацією не оспорювалося на момент укладання вказаного договору та не оспорюється і на даний час. Крім того, Львівська обласна державна адміністрація листом від 14 травня 2015 року № 5/9-3295/0/2-15-2 відмовилася від позовних вимог прокурора в повному обсязі /а.с.148/. Як убачається зі заяви відповідача він просить відмовити в задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності /а.с. 100,101,175/. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надане право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 25 березня 2015 року та від 01 липня 2015 року. Згідно з даних вхідного штампу канцелярії Франківського суду м. Львова прокуратурою 10 вересня 2014 року пред'явлено даний позов в інтересах Львівської обласної державної адміністрації, яка не підтримала позов, і якій достовірно було відомо з дня укладання оспорюваного договору, а саме з 06 вересня 2010 року про можливе порушення її прав. Як убачається зі змісту позову прокурор не просить поновити строки пропуску позовної давності з поважних причин. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до переконання, що у задоволені позову слід відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed