Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 106537,92 грн. за кредитним договором № DNI0AN02000986 від 16.10.2007 року та судові витрати у розмірі 1065,38 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 16.10.2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № DNI0AN02000986 від 16.10.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 52315,76 грн. на термін до 15.10.2014 року, та зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання виконав частково, не надав своєчасно банку грошові кошти в розмірі та на умовах встановлених договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань, станом на 10.02.2015 року відповідач має заборгованість 106537,92 грн., яка складається з наступного: 36989,13 грн. заборгованість за кредитом; 1318,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3515,52 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 64714,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, надав пояснення аналогічні зазначеним обставинам в позовній заяві. Відповідач в судове засідання у справі не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, позовні вимоги не визнав повністю. Пояснив, що згідно наданих суду квитанцій, позивачем сплачувався кредит навіть в більшому розмірі ніж встановлено договором. Однак в порушення умов договору позивачем неодноразово підвищувалась процентна ставка в односторонньому порядку, у звязку з чим позивач змушена була звернутися за захистом своїх прав до суду. З даних підстав у останньої виникла у 2010 році заборгованість, тому, що вона оскаржувала рішення банку, про підвищення відсоткової ставки, і не сплачувала кредит. Також пояснив суду, що розрахунки боргу банком є невірними, оскільки позивачем з самого початку не вірно було розраховано суму кретних коштів з яких остання погашала кредит та сплачувала відсотки. Відповідач перестала здійснювати платежі з 19.01.2015 року, оскільки вирішила, що у звязку з тим, що вона сплачувала черговий платіж у більшому розмірі ніж це було всановлено договором її заборгованість за кредитом виплачена в повному обсязі. Крім того вважає, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин, та просив суд з урахуваням спливу строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № DNI0AN02000986 від 16.10.2007 року, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти на строк з 16.10.2007 року по 15.10.2014 року включно, у вигляді встановленої лінії (кредит) у розмірі 69612,48 грн. на наступні цілі: 48360 грн. - на купівлю автомобіля (споживчі цілі); 34 грн. - для сплати реєстрації предмету застави; 2470,96 грн. - за договором особистого страхування № DNI0AN02000986 від 16.10.2007 року;1450,80 грн. - винагороди за надання фінансового інструменту (комісія); 17296,72 грн. - на сплату страхових платежів. Відсоткова ставка за коритування кредитом склала 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; та щомісячної винагороди (комісії) в розмірі 0,14 % від суми наданого кредиту. Щомісячний платіж починаючи з наступного місяця встановлено в сумі 1154,43 грн., з періодом сплати з 16 по 20 число кожного місяця (а.с. 10-12). Пунктами 4.1 і 7.4 вказаного кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником своїх зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми просроченої заборгованості по кредиту, за кожен день просрочки, але не менше 1 грн. Також, п. 3.2 кредитного договору, зазначено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредиту у розмірі 2 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. На теперішній час, відповідач свої зобовязання за вказаним кредитним договором повністю не виконала, та станом на 10.02.2015 року відповідач має заборгованість 106537,92 грн., яка складається з наступного: 36989,13 грн. заборгованість за кредитом; 1318,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3515,52 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 64714,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 6-9). Як встановлено у судовому засідані згідно наданих позивачем копій квитанцій (а.с. 38-55), та оглянутих судом їх оригіналів, відповідач сплачувала заборгованість не кожен місяць і не фіксованими платежами (1154,43 грн.) а іншими сумами, з порушеннями встановлених договором строків, тобто за межами 16-20 числа кожного місяця. В судовому засіданні представник відповідача заперечував розрахунок заборгованості наданий банком, вважав його таким, що здійснений з підвищеним розміром відсоткової ставки і вважав, що заборгованість у відповідача виникла саме з цих підстав. Крім того посилався на рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2010 року яким дії банку щодо підвищення розміру відсоткової ставки були визнані незаконними. Також представник відповідача пояснив суду, що у період оскарження зазначеного рішення відповідачем не здійснювалося погашення заборгованості за кредитом, оскільки вважала дії банку не законними, та оскаржувала їх до суду. Внаслідок зазначених обставин у 2010 році у відповідача виникла заборгованість. З даними твердженнями суд погодитись не може, оскільки згідно розрахунку заборгованості наданої банком, вбачається, що розрахунок боргу здійснений без збільшення відсоткової ставки по кредиту (а.с. 6-9). Крім того оскарження розміру відсоткової ставки не позбавляло її обов'язку виконувати свої зобов'язання по кредиту. Крім того представник відповідача надав суду пояснення, згідно яких відповідач сплатила заборгованість по кредиту у повному обсязі, оскільки при виконанні умов договору, вона сплачувала платежі у більшому розмірі. Однак банк не в повному обсязі зараховував дані платежі, що штучно збільшило заборгованість та призвило до настання вказаних наслідків. З даними твердженнями представника відповідача суд погодитися не може, оскільки у судовому засіданні встановлено, що до банку про відсутність заборгованості та закриття кредиту відповідач не зверталась, доказів того, що кредит був повернутий повністю в матеріалах справи відсутні, договір не оскаржувала, до суду з позовом про розірвання кредитного договору не зверталася, будь-які вимоги до банку відсутні. Також, суд вважає необгрунтованим посилання представника відповідача на сплив строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог як в частині основного зобов'язання (3 роки) так і в частині стягнення пені (1 рік), оскільки відповідач згідно наданих квитанцій сплачувала заборгованість за кредитом у кожному році з 2007 по 2015 роки, що свідчить про визнання нею свого боргу, тому після переривання, перебігу позовної давності починався заново, та на день зверення позивача до суду не є пропущеним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк ... зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження наявність за відповідачем заборгованості по кредиту - 106537,92 грн., яка складається з наступного: 36989,13 грн. заборгованість за кредитом; 1318,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3515,52 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 64714,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а тому вказана заборгованість підлягає примусовому стягненню з відповідача. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір пені в сумі - 64717,73 грн., яка значно більше заборгованості по тілу кредиту (36989,13 грн.), суд вважає необхідним зменшити неустойку до розміру заборгованості за кредитом, а саме: до 36989,13 грн. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість за кредитним договором з урахуванням зменшеної судом суми пені. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial