Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс - Фінанс" (далі - відповідач), третя особа: ПАТ "Кредобанк" про визнання договору недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 09.10.2007 року між нею та третьою особою було укладено кредитний договір № Ф 2194/10-07 (далі - договір), а 06.10.2010 р. третя особа та відповідач уклали договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Позивач вважає, що даний кредитний договір укладений без додержання, в момент вчинення правочину, стороною вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки, він був скріплений печаткою Харківської філії ПАТ «Кредобанк», а повинен був бути скріплений печаткою юридичної особи ПАТ «Кредобанк». Тому, позивач просила суд визнати недійсним кредитний договір № Ф 2194/10-07 від 09.10.2007 р. укладений між ВАТ "Кредобанк" та [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься телеграма позивача у якій вона зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що підстави, для визнання кредитного договору недійсним, відсутні, а доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, зі сторони відповідача при підписанні договору не було жодних порушень, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 09.10.2007 року між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір № Ф 2194/10-07. Крім того, 06.10.2010 р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № Ф 2194/10-07 від 09.10.2007 р. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно п. 1.8 Статуту третьої особи, філії та відділення банку здійснюють банківську діяльність від імені банку в межах прав, передбачених відповідними Положеннями, затвердженими уповноваженим органом Банку. Судом було досліджено копію договору з якої чітко вбачається, що кредитний договір був підписаний позивачем та третьою особою, від імені якої на підставі Положення про Харківську філію ВАТ «Кредобанк», зареєстрованого рішенням Комісії Національного банку з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні Національного банку України у Львівській області від 13.03.2006 р. за № 14/5 та Довіреності, посвідченої 25.01.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрованої в реєстрі за № 83, діяв директор Харківської філії ВАТ «Кредобанк» Семенов Євгені Володимирович. Відповідно до п.7. Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Судом не встановлено підстав недійсності правочину, укладеному між сторонами під час його вчинення. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки договір був підписаний уповноваженою особою та скріплений відповідною печаткою. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що кредитний договір було укладено між сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства України, за згодою обох сторін, а тому в задоволенні вимог про визнання правочину недійсним необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed