Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

19 лютого 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компанія», який в подальшому уточнив та просив суд: зобовязати відповідача відшкодувати позивачу матеріальні збитки у сумі 23355,70 грн.; зобовязати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 7\~000 грн.; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 478,73 грн.; інфляційні нарахування в розмірі 31167,02 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. 31.10.2013 р. на вул. Петровського в смт. М. Данилівка Харківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керування водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 03.04.2014 р., провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито, у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. 06.11.2013 р. позивачем направлено звернення до ТДВ «МСК» щодо страхового відшкодування. Позивачу сплачено страхову виплату в розмірі 11291, 30 грн., однак вказана сума не відповідає висновку експертного авто товарознавчого дослідження. Крім того, 09.01.2015 р. позивач передав, а ФО-П [PERSON] прийняв від позивача на підставі сплаченого рахунка-фактури від 09.01.2015 р. № СФ-0000002, готівку в сумі 34647,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю. Представник відповідача, будучи допитаним в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечував, вважаючи позовні вимоги суперечливими і такими, що не мають чіткого законодавчого обґрунтування. До суду надані заперечення, які залученні до матеріалів справи (а.с. 41 42). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти, та відповідні їм правовідносини. 31.10.2013 р. на вул. Петровського в смт. М. Данилівка Харківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керування водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 03.04.2014 р., провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито, у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.30). Із змісту зазначеної Постанови випливає, що [PERSON] в скоєнні правопорушення, що мало місце 07.11.2013 р. визнав повністю провину. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, необхідною умовою виникнення обовязку страховика за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). На підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 06.11.2013 р. позивачем направлено звернення до ТДВ «МСК» щодо страхового відшкодування за полісом АС/0010411 від 15.02.2013 р. страхування цивільно-правової відповідальності автотранспортного засобу Lexos ES 350 д.н.з. [NUMBER] (а.с.26-27), проте страхове відшкодування сплачене йому не в повному обсязі. Так, відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження ХНДІСЕ імені проф. [PERSON], вартість відновлювального ремонту, пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля [NUMBER] становить 25223,26 грн. Відповідачем виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 11291,30 грн. (а.с.28-29) Крім того, 09.01.2015 р. позивач передав, а ФО-П [PERSON] прийняв від позивача на підставі сплаченого рахунка-фактури від 09.01.2015 р. № СФ-0000002, готівку в сумі 34647,00 грн. за проведені ремонті роботи автомобіля. Тобто різниця між сплаченою позивачем по квитанції № 249 загальної суми в розмірі 34647,00 грн. та фактичною виплатою страховиком страхової суми в розмірі 11291,30 грн. становить 23355,70 грн. Представник відповідача, заперечуючи проти позову посилався на наявність обоюдної вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи зазначене тим, що фахівці страхової компанії прийшли до висновку про наявність обоюдної вини учасників ДТП в її скоєнні. Але суд не погоджується із зазначеними доводами, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 03.04.2014 р., провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито, у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.30). Але зазначеною Постановою встановлена вина водія [PERSON] в скоєнні правопорушення, що мало місце 07.11.2013 р. Органами ДАІ протокол про адміністративне правопорушення відносно водія [PERSON] не складався. Представником відповідача надано заключення експертного автотехнічного дослідження № 9103/9104 експертів ХНДІСЕ імені проф. [PERSON] за фактом зіткнення автомобілів ВАЗ 2107 під керуванням водія [PERSON] з автомобілем Лексус під керування водія [PERSON], згідно до якого в діях водіїв маються порушення Правил дорожнього руху(а.с. 55-62). При проведенні експертного дослідження був використаний відеозапис, зроблений за допомогою відеореєстратора. Але на фото, зроблених експертом міститься дата «2090.11.12», але ДТП мала місце 31.10.2013 р. Крім того, за клопотанням представника відповідача до справи був залучений диск із відеозаписом ДТП, який був оглянутий в судовому засіданні. Але ДТП відбулася в темний час діб і події, які зафіксовані на диску, роздивитися не можливо. Крім того, із змісту дослідження випливає, що в наданих для дослідження матеріалах відсутні деякі данні (а.с. 60 зворот). Тому зазначені докази суд вважає неналежними. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моральна шкода потерпілому відшкодовується у випадку спричинення шкоди життю та здоровю внаслідок ДТП і складає 5 % від суми виплаченого страхового відшкодування за шкоду, спричинену здоровю. Так як тілесні пошкодження позивачу внаслідок ДТП спричинено не було, страхове відшкодування за шкоду спричиненій здоровю не виплачувалось, тому права на відшкодування моральної шкоди позивач не має. Тому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки вказаний правовий наслідок порушення зобовязання не передбачений Законом. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування відсотків від простроченої суми, упущена вигода, інфляційні витрати. Положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами Полісу страхування АС/0010411 від 15.02.2013 р. не передбачено компенсації потерпілій особі суми заборгованості з урахуванням індексації. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" "положення ст. 625 ЦК України не застосовується до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК України)". Таким чином, суд вважає зазначені обставини не доведеними, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Такими чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial