Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 6 грудня 2003 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду 19 лютого 2013 року. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У шлюбі, а саме 19 серпня 2006 року, сторони придбали квартиру, яка є їх спільною сумісною власністю та 28 лютого 2017 року розподілена судом між сторонами на дві рівні частини. Дана квартира придбана за частково спільні кошти, а також за кошти, отримані в кредит. З березня 2020 року по квітень 2021 року включно згідно з умовами кредитного договору позивачем сплачено 5424,82 доларів США в рахунок погашення кредиту. Водночас позивачем за договором позики, яка отримувалася нею з метою погашення кредиту, 30 листопада 2018 року повернуто [PERSON] , тобто позикодавцю, борг у сумі 63877,00 гривень. Крім того, за період з березня 2020 року по квітень 2021 року включно позивачем сплачено комунальні платежі на суму 25611,92 гривень. Після розірвання шлюбу відповідач не брав участі у сплаті кредиту, поверненні коштів за договором позики та сплаті комунальних послуг, а всі платежі здійснювала позивач за свої власні кошти. На вимогу позивача сплатити їй половину понесених витрат на погашення кредиту, позики та витрат на сплату комунальних послуг відповідач жодним чином не відреагував. У зв`язку з цим позивач просила стягнути з відповідача половину витрат на погашення кредиту і відсотків за користування кредитом, коштів, повернутих за договором позики, витрат на комунальні послуги. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 77-78). У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 97). Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать роздруківки відстеження поштових відправлень (а.с. 90, 91, 99, 100), причини неявки суду невідомі, жодних заяв чи клопотань останній до суду не надіслав, відзиву не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд становив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 серпня 2006 року позивачем під час перебування у шлюбі з відповідачем придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). 19 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та позивачем укладено кредитний договір № 354411/1921/0298-6, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 29000,00 доларів США з метою придбання трикімнатної квартири (а.с. 19). На забезпечення виконання умов кредитного договору 19 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та позивачем укладено договір іпотеки № 354411/1921/0298-6і (а.с. 20-22). Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору 19 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та відповідачем укладено договір поруки № 354411/1921/0298-6п (а.с. 23). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2013 року у справі № 2322/2549/12 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13). 28 лютого 2017 року рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі № 22ц-793/464/2017 за позивачем та відповідачем визнано право власності на Ѕ частину вказаної квартири за кожним (а.с. 14-16). Матеріалами справи, а саме копіями квитанцій про сплату заборгованості за кредитом та відсотками за кредитним договором (а.с. 25-31) підтверджено, що в період з березня 2020 року по квітень 2021 року включно в рахунок погашення кредиту позивачем сплачено 5424,82 доларів США. Згідно з копією розписки від 10 вересня 2010 року позивач отримала позику від [PERSON] у сумі 18000,00 гривень, що в еквіваленті по курсу долара США на той момент становило 2250,00 доларів США, з обов`язком повернути кошти в гривнях по курсу долара США на момент повернення за вимогою позикодавця (а.с. 32). 15 вересня 2010 року позивачем погашена заборгованість за кредитом у розмірі 2140,48 доларів США та 59,52 доларів США по відсотках за договором кредиту, про що свідчать копії квитанцій (а.с. 33). Позивачем також надано копію письмової вимоги [PERSON] від 24 листопада 2016 року про повернення боргу (а.с. 34). Позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про погашення боргу в солідарному порядку від 7 вересня 2018 року, тобто 50% грошових коштів, що становить 1125,00 доларів США в гривневому еквіваленті на день повернення згідно з договором позики (а.с. 36). Як стверджувала позивач відповідач на вказану вимогу відповіді не надав. Позивач 30 листопада 2019 року борг у сумі 63877,00 гривень, що згідно з курсом становило 2250,00 доларів США, повернула [PERSON] , на підтвердження чого надала копію розписки від 30 листопада 2018 року (а.с. 38). Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16. Як встановлено судом кредитний договір від 19 серпня 2006 року № 354411/1921/0298-6 укладений позивачем виключно в інтересах та від імені своєї сім`ї, придбання квартири призначалося безпосередньо для проживання родини, а отже обов`язок з повернення грошових коштів за цільовим кредитом покладається як на позивача, так і на відповідача в рівних частинах. В той же час у відповідача на підставі ч. 4 ст. 65 СК України виникло зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування її витрат на оплату платежів за кредитом відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Зазначене зобов`язання не припинилося у зв`язку з розірванням шлюбу, оскільки відповідач зберігає право власності на Ѕ частину квартири, а тому зобов`язаний відшкодовувати витрати іншого співвласника, які пов`язані із спільним майном. За вказаних обставин позовні вимоги про стягнення 50% понесених позивачем витрат на погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором у розмірі 2712,41 доларів США (5424,82 / 2) підлягають до задоволення. В гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України сума виплат по кредиту, що підлягає стягненню, станом на 12 серпня 2021 року становить 72703,98 гривень (2712,41 х 26,8042). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону, суд повинен установити наявність правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17). При цьому згідно з положеннями ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, тобто він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З цього слідує, що відповідний договір позики є чинним та ніким неоспореним. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 50% понесених витрат на погашення позики за розпискою від 10 вересня 2010 року, що становить 31938,50 гривень (63877,00 / 2), є законними та належним чином обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власник несе тягар утримання майна, зокрема він зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний, з-поміж іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Враховуючи, що відповідач є власником Ѕ частини вказаної квартири і не сплачував кошти за надані комунальні послуги, необхідні для підтримання цієї квартири у належному стані, з нього на користь позивача підлягає стягненню 50% понесених нею витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних послуг. Так, згідно з розрахунком позивача (а.с. 39) за період з березня 2020 року по квітень 2021 року включно нею понесені витрати на комунальні платежі у загальному розмірі 25611,92 гривень, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями квитанцій (а.с. 40-62). Суд погоджується з розрахунком позивача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% понесених витрат на комунальні послуги, що становить 12805,96 гривень (25611,92 / 2). Таким чином на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1197,20 гривень. З огляду на викладене,

Outcome: approved