Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

У лютому 2020 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (далі - ТОВ "ВЕЛЛФІН") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 січня 2017 року між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] укладено договір позики №123863, згідно з яким позивач надав відповідачеві в борг грошові кошти у сумі 400,00 грн на строк дванадцять днів. Сторонами погоджено розмір процентів за користування коштами: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.3 цього договору; 1,9% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.3 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Як стверджувало ТОВ "ВЕЛЛФІН", позичальник не дотримувався умов договору позики, своєчасно не повернув борг та не сплатив проценти за користування позикою. У зв`язку з цим ТОВ "ВЕЛЛФІН" просило суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 20 січня 2017 року №123863 у сумі 400,00 грн, проценти за користування позикою у сумі 16716,20 грн. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що він укладав з ТОВ "ВЕЛЛФІН" договір позики від 20 січня 2017 року №123863. Також [PERSON] зазначив про те, що позивачем пропущено позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за договором позики від 20 січня 2017 року №123863, а тому відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог ТОВ "ВЕЛЛФІН". Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві зазначив, що просить суд розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача подав до суду заяву, в якій визнав факт отримання [PERSON] позики у сумі 400,00 грн, проте просив суд відмовити ТОВ "ВЕЛЛФІН" у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з долученою позивачем копією договору позики від 20 січня 2017 року №123863, сторонами якого є ТОВ "ВЕЛЛФІН" (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), позивач зобов`язався надати відповідачеві в борг грошові кошти у сумі 400,00 грн на строк дванадцять днів. Сторонами погоджено розмір процентів за користування коштами: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.3 цього договору; 1,9% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.3 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а. с. 12-16). Згідно з п. п. 7.1, 7.2 договору позики від 20 січня 2017 року №123863 невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН" (далі - Правила). Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позикодавця. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору позики та визначають порядок і умови надання позики, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Розділами 4, 5 та 6 Правил встановлений порядок надання коштів в позику та підписання договору позики. За умовами вказаних розділів Правил з метою отримання позики заявник реєструється в особистому кабінеті та заповнює на сайті товариства заявку в електронному вигляді. У заявці заявник зобов`язаний вказати достовірні, повні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання позики. Підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки (п. 4.8 Правил). Дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі особистого кабінету, заявником точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк використавши засоби СМС-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо (п. 4.9 Правил). У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (п. п. 6.2, 6.3 Правил). Згідно з п. п. 6.6-6.8 Правил для підписання електронної форми договору позики, заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником. Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження електронним підписом одноразовим ідентифікатором у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. З ухваленням Закону України "Про електронну комерцію", який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, у мережі Інтернет, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, визначеному ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що між ТОВ "ВЕЛЛФІН" (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено договір позики від 20 січня 2017 року №123863, за умовами якого позикодавець ТОВ "ВЕЛЛФІН" зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 400,00 грн на строк дванадцять днів. Сторонами погоджено розмір процентів за користування коштами: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.3 цього договору; 1,9% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.3 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов договору позики від 20 січня 2017 року №123863 позивач передав відповідачеві [PERSON] у власність грошові кошти у сумі 400,00 грн. Указані обставини визнав представник відповідача у поданій ним заяві про розгляд справи за його відсутності. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з графіком розрахунків до договору позики від 20 січня 2017 року №123863, який є невід`ємною частиною цього договору, позичальник зобов`язався повернути кошти, отримані в борг, у термін до 01 липня 2017 року (а. с. 16). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У строк, передбачений договором позики від 20 січня 2017 року №123863, відповідач [PERSON] кошти, отримані в борг, не повернув та не сплатив проценти за користування позикою, безпідставно ухилившись від взятого на себе зобов`язання. У постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 і ч. 1 ст. 612 ЦК України належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку користування позикою чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк, на який надавалась позика за договором позики від 20 січня 2017 року№123863, - дванадцять днів - з 20 січня 2017 року по 01 лютого 2017 року. Проценти, нараховані за цей період, становлять 113,60 грн (а. с. 16). Отже, після закінчення строку, на який надавалась позика, тобто після 01 лютого 2017 року, позикодавець не вправі був нараховувати до стягнення проценти за користування позикою, а тому заборгованість [PERSON] за договором позики від 20 січня 2017 року №123863 складає 513,60 грн, у тому числі неповернута сума позики у розмірі 400,00 грн та проценти за користування нею у сумі 113,60 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У п. 1.3 договору позики від 20 січня 2017 року №123863 та графіком розрахунків сторони погодили, що строк позики - 12 днів, позичальник зобов`язався повернути її у термін до 01 лютого 2017 року. У договорі позики від 20 січня 2017 року №123863 сторони встановили загальний строк позовної давності тривалістю три роки. Отже, ТОВ "ВЕЛЛФІН" вправі було пред`явити позов про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором позики від 20 січня 2017 року №123863 протягом трьох років з моменту закінчення строку позики, тобто у термін до 01 лютого 2020 року. Проте з позовом до суду ТОВ "ВЕЛЛФІН" звернулося 10 лютого 2020 року (а. с. 23), тобто після спливу позовної давності. Жодних доказів на підтвердження зупинення перебігу позовної давності чи її переривання позивачем не надано. Також позивачем не наведено доказів на підтвердження поважності причин пропущення позовної давності. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У ході розгляду справи представником відповідача подано до суду заяву про застосування позовної давності. Ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що позовна давність щодо вимог ТОВ "ВЕЛЛФІН" про стягнення заборгованості за договором позики від 20 січня 2017 року №123863 спливла, представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ТОВ "ВЕЛЛФІН" у задоволенні його позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України"(п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд позбавлений можливості перевірити їх обґрунтованість, а тому відмовляє [PERSON] у компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed