Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „ ПРИВАТБАНК " подало до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №CVXRRX39210782 від 14.12.2007 року за період з 15.02.2012 року по 24.11.2014 року у розмірі 2480 гривень 90 копійок з яких: 1886 гривень 57 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 94 гривні 33 копійка - штраф (процентна складова). Стягнути судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] подала до суду заяву в якій не визнає позов та просить долучити до справи довідку видану відділом Державної виконавчої служби Кельменецького районного управління юстиції №967/02-45/6 від 18 лютого 2015 року. Представник позивача Бабічук А.С. подала до суду заяву, в якій просить слухати справу в її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів. Судом досліджені наступні докази: копія рішення Кельменецького районного суду від 16 травня 2012 року виданого Кельменецьким районним судом Чернівецької області по справі 2-172/12, розрахунок заборгованості за договором № CVXRRX39210782 від 24.11.2014 року, укладеного між „ПриватБанком" та [PERSON] станом на 24.11.2014 року, копія анкети-заяви позичальника [PERSON] від 14.12.2007 року, копія умов надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт), копыя рахунку - фактури від 14 грудня 2007 року виданого приватним підприємцем [PERSON], виписка з рахунку [NUMBER] [PERSON] за період з 14.12.2007 року по 24.11.2014 року, довідка видана відділом Державної виконавчої служби Кельменецького районного управління юстиції №967/02-45/6 від 18.02.2015 року. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ „ПриватБанк", яке в подальшому реорганізоване в публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" та відповідачкою [PERSON] 14 грудня 2007 року був укладений кредитний договір CVХRRX39210782. Згідно даного договору відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 7536 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.12.2009 року, зі сплатою щомісячної суми винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 180 гривень 86 копійок та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 1256 гривень. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідачка зобов'язалася щомісячно, в період з 1 по 4 число, сплачувати відповідні платежі за цим договором в загальній сумі 536 гривень 19 копійок. Для виконання зобов'язань за цим кредитним договором банк відкрив відповідачці рахунок [NUMBER]. До 05 березня 2008 року відповідачка своєчасно і в повному обсязі сплачувала необхідні платежі. Станом на 07 квітня 2008 року відповідачка не в повному обсязі сплатила щомісячний платіж у зв'язку з чим утворилася прострочена заборгованість. Всього протягом 2008 року як погашення пені і заборгованостей по кредитного договору CVХRRX39210782 від 14 грудня 2007 року [PERSON] згідно поданих нею квитанцій сплатила ПАТ „ПриватБанк" 3930 гривень. Згідно договору [PERSON] мала сплатити протягом 2008 року 6434 гривні 28 копійок без врахування пені. Ця сума визначена шляхом множення щомісячного платежу в сумі 536 гривень 19 копійок на 12 місяців. Всього протягом 2009 року як погашення пені і заборгованостей по кредитного договору CVХRRX39210782 від 14 грудня 2007 року [PERSON] згідно поданих нею квитанцій сплатила ПАТ „ПриватБанк" 4380 гривень. Згідно договору [PERSON] мала сплатити протягом 2009 року 6434 гривні 28 копійок без врахування пені. Таким чином, станом на 14.02.2012 року відповідачка [PERSON] не виконала в повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернула позивачу основний борг в сумі 6290 гривень 23 копійки, а також прострочила заборгованість по відсотках в сумі 568 гривень 52 копійки та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 2207 гривень 73 копійки. Відповідно до умов договору відповідачці нараховані штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1443 гривні 46 копійок штраф (процентна складова) та пеня за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 19802 гривні 71 копійка. Загальна сума нарахованої заборгованості складала 30812 гривень 65 копійок. Згідно рішення Кельменецького районного суду від 16 травня 2012 року по справі 2-172/12 з відповідачки на користь позивача вже стягнуто 12211 гривень 60 копійок заборгованості за кредитним договором № CVХRRX39210782 від 14.12.2007 року. На виконання рішення суду відділом Державної виконавчої служи Кельменецького районного управління юстиції з відповідачки на користь позивача станом на 18 лютого 2015 року стягнуто 5772 гривні 57 копійок. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості. Пеня ж, в свою чергу, відповідно до п. 5.1. вказаних Умов сплачується при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожень день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. У заяві позивальника за підписом відповідачки [PERSON] від 14.12.2007 року зазначено що остання ознайомилася і згідна з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі. Відповідачка надала свою згоду на те, що ця заява, разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) , Тарифами, складає між нею та банком кредитно - заставний договір. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити повністю і з відповідачки слід стягнути на користь позивача борг в сумі 2480 гривень 90 копійок, в тому числі: штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 94 гривні 33 копійки штраф (процентна складова) та пеню за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 1886 гривень 57 копійок. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 243 гривні 60 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved