Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 7232 грн. 85 коп. у відшкодування в порядку регресу сплаченої страхової суми. В позові зазначив, що 17.05.2016 року о 16 години 30 хвилини на перехресті вул. Іванова - вул. 8 Березня в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса марки «РУТА», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (власник автомобіля - [PERSON] ). В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] , розмір матеріального збитку згідно страхового акту № АХА2070797 від 27.05.2016 року та розрахунку суми страхового відшкодування склав 56232,85 грн. Страхове відшкодування в сумі 56232,85 грн. позивач сплатив [PERSON] на підставі Договору № РМ96010Га/13скв добровільного страхування наземного транспортну від 17.04.2013 року, укладеного між ПАТ "СК "АХА Страхування" (правонаступником якого є ПАТ "СК "АРКС") та [PERSON] , на підставі якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третіми особами. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2016 року, ДТП сталася з вини водія автобуса марки «РУТА», державний номер [NUMBER] [PERSON] . Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса марки «РУТА», державний номер [NUMBER] "АВТОСТАНДАРТ", була застрахована у ПрАТ "СК "Оранта-Січ" на підставі полісу № АЕ/5706207, зазначена страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику та здійснила страхову виплату на користь ПАТ "СК "АХА Страхування" (правонаступником якого є ПАТ "СК "АРКС") в розмірі 49000,00 грн. (ліміт відповідальності страхової компанії - франшиза). Беручи до уваги, що відповідно до закону до страховика переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, позивач просить стягнути з відповідача не сплачену різницю суми страхового відшкодування у розмірі 7232 грн. 85 коп. та судовий збір у сумі 1921 грн. 00 коп. Сторони до суду не з`явилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представник позивача на задоволенні позову наполягав. Відповідач позов визнав повністю, суду заперечень не надав. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних міркувань. У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника. Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 50% судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, а 50% судового збору - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved