Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 28 грудня 1996 року було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На даний момент діти проживають разом з нею в їхній спільній квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вказує, що за час їхнього з чоловіком спільного сімейного проживання склалися обставини, що призвели до неможливості подальшого спільного проживання, причиною виникнення неприязнених стосунків та розбіжностей між ними стала подружня зрада її чоловіка; всі її спроби щодо примирення закінчувалися тим, що відповідач не хотів її розуміти, відмовляється йти на будь-які компроміси, майже рік вони не ведуть спільного господарства, відповідач пішов з сім'ї і на сьогоднішній день проживає окремо від неї, шлюбні відносини з цього часу між ними припинені. Позивачка вказує, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі вони сумісно придбали наступне майно: автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; двокімнатна квартира [ADDRESS]; автомобіль марки Mitsubishi, 2013 року випуску, державний номерний знак їй невідомий; земельна ділянка з будинком, що розташований в [ADDRESS]; однокімнатна квартира, що розташована в [ADDRESS], місцезнаходження якої їй невідоме. Двокімнатна квартиру [ADDRESS], розташованому по [ADDRESS] вони придбали 21 серпня 2007 року, що підтверджується кредитним договором № 49.32/69/07-ІП за 85 000,0 доларів США. На момент подачі даного позову домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ними не досягнуто, тому постало питання про розподіл майна подружжя в судовому порядку. Позивачка просила визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], розташованому по вулиці Кірова в місті Буча Київської області; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року випуску шляхом сплати позивачці 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 60 000,0 гривен; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з будинком, що розташований в [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, що була придбана в період перебування у зареєстрованому шлюбі, що знаходиться в [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsubishi, 2013 року випуску шляхом сплати позивачці 1/2 частини вартості вказаного автомобіля, що буде визначена при отриманні документів від відповідача; стягнути з відповідача у повному обсязі понесенні позивачкою судові витрати. В подальшому під час розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], відступивши від засади рівності часток подружжя; визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], розташованому по вулиці Кірова в місті Буча Київської області; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,2499 га, розташовану по [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати за сплату судового збору. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 21 серпня 2007 року він, перебуваючи у зареєстрованому з [PERSON] шлюбі, уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вартістю 429 250 гривен; вказаний договір укладений ним за письмовою згодою дружини в інтересах сім'ї, адже майно, одержане за договором, використане та використовується за призначенням в інтересах сім'ї, а саме з часу придбання вказаної квартири і по теперішній час у ній проживають їх спільні діти [PERSON] та [PERSON] Вказану вище квартиру він придбав за рахунок коштів, отриманих на підставі кредитного договору № 49.32/69/07-Іп, укладеного 21 серпня 2007 року між ним та ВАТ "Кредитпромбанк". Вважає, що квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності в розумінні ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України та підлягає поділу у відповідності до вимог ч.1 ст. 70 СК України (рівності часток дружини та чоловіка); домовленості чи шлюбного договору у сторін немає. Просив поділити майно [PERSON] та [PERSON], що є спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини двокімнатної квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини двокімнатної квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. В подальшому під час розгляду справи [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив поділити майно [PERSON] та [PERSON], що є спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини двокімнатної квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання майнових обов'язків по сплаті боргу за договором позики спільною сумісною власністю та поділ спільного боргу, посилаючись на те, що 21 серпня 2007 року [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому з [PERSON] шлюбі, уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вартістю 429 250 гривен. Крім того у цей же день з метою купівлі вказаної вище квартири [PERSON] уклав з ВАТ "Кредитпромбанк" кредитний договір № 49.32/69/07-Іп на суму 85 000 доларів США; з метою забезпечення вказаного вище кредитного договору сторонами 21 серпня 2007 року укладено іпотечний договір № 49.12/69/1368/07, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Крім того [PERSON] з метою забезпечення виконання кредитного договору від 21 серпня 2007 року № 49.32/69/07-Іп, який в свою чергу забезпечувався іпотечним договором від 21 серпня 2007 року № 49.12/69/1368/07 укладено 02 січня 2008 року з нею усний договір позики грошових коштів у розмірі 38 075 доларів США, вказані грошові кошти нею передані [PERSON] в період з 01 лютого 2008 року до 30 червня 2009 року, згідно розрахунку у вказаний вище період нею передано [PERSON] 242 134,15 гривен. Вказує, що вказаний вище договір укладений [PERSON] в інтересах сім'ї; враховуючи значну вартість квартири 429 250 грн. та фінансовий стан подружжя [PERSON], вони не мали змоги належним чином виконувати умови кредитного договору, яким передбачено сплату кредитних коштів в розмірі приблизно 300 доларів США щомісячно аж до 2032 року та процентів за користування грошима у розмірі 14 відсотків річних. Тобто, уклавши вказаний вище договір позики, [PERSON] отримав грошові кошти за рахунок яких частково погасив борг за кредитним договором з ВАТ "Кредитпромбанк" та виконав умови іпотечного договору. Зазначає, що [PERSON] надала письмову згоду на укладення [PERSON] з нею договору позики на суму 38 075 доларів США, яка міститься в заяві про надання дозволу на купівлю квартири, укладення іпотечного і кредитного договорів; 10 липня 2009 року за рахунок коштів, отриманих у позику від неї, заборгованість перед ВАТ "Кредитпромбанк" за кредитним договором № 49.32/69/07-Іп погашена достроково та в повному обсязі. На даний час спільний борг [PERSON] та [PERSON] за договором позики складає 242 134,15 гривен, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та має бути сплачений ними в рівних частинах. В зв'язку із викладеними обставинами [PERSON] просила визнати майнові обов'язки по сплаті боргу в сумі 242 134,15 гривен за договором позики від 01 лютого 2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; поділити між [PERSON].та [PERSON] в рівних частинах спільний борг у розмірі 242 134,15 гривен, який виник з договору позики від 01.02.2008 року, укладеного між [PERSON] (в інтересах сім'ї) та [PERSON]; зобов'язати [PERSON] сплатити борг [PERSON] в розмірі 121 067,07 грн.; зобов'язати [PERSON] сплатити борг [PERSON] в розмірі 121 067,07 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] не визнав, пояснив, що жодних договорів позики між [PERSON] та [PERSON] не укладалось, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин ними не надано; в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із дітьми, а тому її частка у спільному майні має бути збільшена. Просив у зустрічному позові та у позові третьої особи [PERSON] відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, пояснив, що син проживає в даний час із батьком [PERSON], а тому позивачкою безпідставно заявлені вимоги про відступлення від рівності часток в спільному майні; земельна ділянка в с. Кайтанівка отримана [PERSON] шляхом приватизації та згідно ч.5 ст. 57 СК України є його особистою власністю та поділу не підлягає. Просив відмовити [PERSON] у позові. Зустрічний позов [PERSON] та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] підтримав, підтвердив обставини , викладені у зустрічній позовній заяві, просив позов задовольнити; позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] визнав, не заперечував проти задоволення даного позову. Представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не підтримав, просив відмовити у його задоволенні. Позов [PERSON] підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений [PERSON] позов та зустрічний позов [PERSON] такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 28.12.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку , дані обставини підтверджені матеріалами справи, визнаються сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 49.32/69/07-Іп на суму 85 000,0 доларів США строком по 20 серпня 2032 року включно; також 21 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 49.12/69/1368/07, предметом іпотеки відповідно до даного договору є двокімнатна квартира, загальною площею 53,1 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належатиме іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 21.08.2007 року з [PERSON], посвідченого 21.08.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Встановлено, що 21 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4027, відповідно до якого продавець продала, а покупець купив квартиру [ADDRESS]; за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 429 250,0 гривен, які повністю сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору; відповідно до п. 18 цього договору цей договір укладено за згодою дружини покупця [PERSON], викладеної у вигляді заяви-згоди на купівлю квартири. Згідно копії нотаріально посвідчених заяв [PERSON] нотаріальним органам від 21 серпня 2007 року вона дала згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] квартири під номером [ADDRESS] за ціною та на умовах за його розсудом та дала згоду на передачу даної квартири в іпотеку її чоловіком [PERSON] Згідно листа ВАТ "Кредитпромбанк" від 17.08.2009 року № 25260/49.32-10424-49.48 [PERSON] станом на 17.08.09 р. його заборгованість перед банком за кредитним договором № 49.32/69/07-Іп від 21.08.07 р. погашено достроково 10.07.09 р. у повному обсязі. Встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 373036 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2499 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] на підставі рішення Кайтанівської сільської ради від 29.11.2011 року № 9-3/УІ; згідно копії рішення Кайтанівської сільської Ради Катеринопільського району Черкаської області від 29 листопада 2011 року № 9-3/УІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку" згідно Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 року № 15-92, ст. 116,118 ,121, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 25, 30 Закону України "Про землеустрій" [PERSON] передано у власність земельну ділянку фактичною площею 0,2499 га по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників судового процесу, матеріалами справи. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] із 28.12.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу 21 серпня 2007 року придбано квартиру [ADDRESS]. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому слід поділити спірну квартиру між [PERSON] та [PERSON] та виділити кожному по 1/2 частині, визнавши за ними право власності на належні їм частки . При цьому суд вважає, що доводи позивачки [PERSON] про те, що її частка в праві власності на спірну квартиру має бути збільшена у зв'язку з тим, що з нею проживають діти, є необґрунтованими, оскільки беззаперечних доказів того, що син [PERSON] проживає разом із позивачкою суду не надано. За таких обставин суд не вбачає підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя у праві власності на квартиру та збільшення частки [PERSON] у праві власності на спірну квартиру. Що стосується позовних вимог позивачки про поділ спільного майна та визнання за відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,2499 га, розташовану по [ADDRESS], то виходячи з підстав п.5 ч.1 ст. 57 СК України у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити, оскільки дана земельна ділянка отримана [PERSON] у власність під час шлюбу з [PERSON] шляхом приватизації та є особистою власністю [PERSON], а тому не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Разом із цим суд вважає, що слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1 720,50 гривен, а із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в сумі 1 073,12 гривен. Таким чином суд задовольняє позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] частково. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані доказі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого беззаперечного підтвердження той факт, що грошові кошти в сумі 242 134,15 гривен були передані [PERSON] її сину [PERSON] та були витрачені саме на погашення кредиту для придбання спірної квартири [ADDRESS] та під час розгляду справи суду не було надано беззаперечних доказів того, що між нею та [PERSON] був укладений договір позики. При цьому суд не приймає до уваги визнання даного позову представником [PERSON], оскільки в даному випадку визнання позову відповідачем суперечить закону, не ґрунтується на належних та допустимих доказах, а тому відсутні підстави для визнання майнових обов'язків по сплаті боргу в сумі 242 134,15 гривен за договором позики від 01 лютого 2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та для зобов'язання [PERSON] та [PERSON] сплатити борг [PERSON] в розмірі по 121 067,07 гривен кожним. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування цих обставин суду надано не було. На підставі ст. ст. 57, 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: partial