Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 155\~400, 00 гривень. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~щоміж ним [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в особі керівника відділення № 66 в м. Львові Масного Костянтина Миколайовича, був укладений Кредитний договір № К- 4554619 від 19 вересня 2012 року на отримання коштів сумі 370 000,00 гривень під 16% річних (кредит) на строк до 18.09 2019 року на споживчі потреби з графіком погашення платежів згідно Додатку 1 до цього Кредитного договору. Умовами Кредитним Договором у відповідності до п. 1.3 (п.п. 1.3.1) визначається, що Позичальник (Позивач) сплачує Кредитору (Відповідачу) одноразово комісію в розмірі 0,5% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1.цього Договору, а згідно п. п. 1. 3. 2. визначає щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0 ,5% від СУМИ Кредиту, а саме в розмірі 1850, гривень і відповідно до цього до п.п. 1.1.3 визначено, що процентна ставка за Кредитом є фіксованою. Сплату даної комісії банк визначив з моменту видачі кредитних коштів з першого місяця погашення платежів, коли ще навіть не було натяків на якусь заборгованість, а ні самої кредитної заборгованості ні в перший, ні другий місяці і т.д. Позивач звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовною заявою до відповідача -\~Уповноваженої особи\~Фонду гарантуваннявкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (скорочена назва - АТ « Дельта Банк»), в особі Кадирова Владислава Володимировича (Відповідач), про визнання недійсною умови кредитного договору, передбаченої п. 1.3.2 Кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року, щодо сплати комісії на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № К-4554649 від 19 вересня 2012 року, як несправедливої і яка напряму порушувала його права, як споживача банківських послуг, які йому не надавалися. Личаківським районним судом м. Львова 08 листопада 2018 року у цивільній справі № 463/2175/18 було прийняте відповідне судове рішення, яким задоволено позов [PERSON] частково. А саме суд ухвалив визнати недійсною з моменту укладення кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року між Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" та [PERSON] умову цього договору, вказану в п. 1.3.2 Договору, в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5% від суми кредиту. Зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича зарахувати сплачену [PERSON] на підставі пункту 1.3.2 Кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року комісію на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № К-4554649 від 19 вересня 2012 року. В решті позовних вимог відмовити. Дане рішення суду оскаржувалось, залишено без змін та набрало законної сили. Після подання до суду позовної заяви 19 квітня 2018 року він продовжував сумлінно виконувати умови Кредитного договору, щомісяця сплачував кошти з випередженням графіка погашення кредиту. Таким чином позивачем до 19 вересня 2018 року (за рік до закінчення Кредитного договору №К-4554649 від 19 вересня 2012 року) були повністю сплачені всі внески та платежі названого вище кредитного договору, що підтверджене довідкою АТ «Дельта Банк» №05- 3405380 від 27 листопада 2019 року. 06 червня 2019 року позивачем, як стягувачем в адресу Відповідача була направлена заява-претензія про повернення зайво перерахованої і сплаченої суми в розмірі 155 400,00 грн.( сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста гривень). Однак відповідачем вимоги заяви-претензії щодо добровільного повернення зайво сплачених коштів задоволені не були. Враховуючи наведене просить позов задоволити. Ухвало судді від 03 лютого 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 03 березня 2020 року було одержано відзив на позовну заяву з додатками, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Аргументує тим, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Звертаючись до суду із позовом про захист прав споживачів та стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, позивач, як відповідача визначив - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк». В той же час, кредитором за кредитним договором є юридична особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» і кошти поступали на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Таким чином, правовідносини майнового характеру існують між Позивачем та АТ «Дельта Банк», і саме АТ «Дельта Банк» є суб`єктом оспорюваного матеріального правовідношення та особою прав та інтересів якого прямо стосуються позовні вимоги про захист прав споживачів та стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позову про захист прав споживачів та стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів слід відмовити. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. 19 березня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він зазначає, що у відповідності до ЗУ «Про банки і банківську діяльність», розділу V «Проблемний та неплатоспроможний банк. Ліквідація банку»., гл. 16 Ліквідація банку та ст.ст. 46 - 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - Публічне акціонерного товариства «Дельта Банк» (скорочена назва - АТ « Дельта Банк»), знаходиться в стадії ліквідації в результаті відкликання банківської ліцензії та здійснює ліквідацію банку за пропозицією і рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (за рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО) - Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» з делегуванням всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк» визначено п.Кадирова\~Владислава Володимировича,\~який з\~повноваженнями ліквідатора\~діяв ще\~з 02\~жовтня 2015\~року в\~момент дії\~кредитногодоговору № К-4554649 укладеного 19 вересня 2012 року та діє на даний час, організовує і здійснює всю організаційно - розпорядчу і виконавчу роботу щодо ліквідації банку та приймає рішення щодо повернення коштів клієнтам Банку. Наголошує, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року у цивільній справі № 463/2175/18. яке вступило в законну силу не виконав, що і спонукало позивача звернутися з позовом до суду. Інформує суд, що позивач сплатив на користь відповідача кошти у розмірі 155 400, 00 гривень комісії на підставі умови договору, яка визнана недійсною з моменту укладення кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року згідно Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року у цивільній справі № 463/2175/18. Відповідач - Уповноважена особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Кадирова Владислава Володимировича, як відповідач не оспорював питання належності відповідача при розгляді цивільної справи № 463/2175/18, по якій прийнято рішення суду і воно вступило в законну силу. Враховуючи наведене просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року у цивільній справі № 463/2175/18 в частині зарахування зайво сплачених ним коштів в рахунок погашення кредиту не виконано, саме в зв`язку з цим просить стягнути з відповідача безпідставно отримані банком кошти в розмірі 155400, 00 грн. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотання про відкладення не подавав. А тому враховуючи положення ст.223 ЦПК України суд вважає за можливим здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи заперечення викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Личаківським районним судом м. Львова 08 листопада 2018 року у цивільній справі № 463/2175/18 було прийняте відповідне судове рішення, яким задоволено позов [PERSON] частково. А саме суд ухвалив визнати недійсною з моменту укладення кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року між Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" та [PERSON] умову цього договору, вказану в п. 1.3.2 Договору, щодо щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5% від суми кредиту. Також суд зобов`язав уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича зарахувати сплачену [PERSON] на підставі пункту 1.3.2 Кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року комісію на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № К-4554649 від 19 вересня 2012 року. Дане рішення суду оскаржувалось, залишено без змін та набрало законної сили. Позивач звернувся до суду з вимогою до уповноваженої особи\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб на\~здійснення ліквідації\~Публічного акціонерного\~товариства "Дельта\~банк"\~Матвієнко Андрія\~Анатолійовича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 155\~400, 00 гривень. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до\~вимог статті\~3\~Закону Фонд\~є установою,\~що виконує\~спеціальні функції\~у сфері\~гарантування вкладів\~фізичних осіб\~та виведення\~неплатоспроможних банків\~з ринку\~і ліквідації\~банків у\~випадках,\~встановлених цим\~Законом.\~Фонд є\~юридичною особою\~публічного права,\~має відокремлене\~майно,\~яке є\~об`єктом права\~державної власності\~і перебуває\~у його\~господарському віданні. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Отже з наведених норм вбачається, що фонд гарантування вкладів фізичних осіб являється окремою юридичною особою та володіє відокремленим майном, яке не можна ототожнювати з майном банку, ліквідацією якого займається фонд. Стаття 4 Закону передбачає, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону уповноважена особа Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Із змісту позовних вимог та викладених у позовній заяві мотивів вбачається, що одержувачем спірних коштів являється ПАТ «Дельта Банк» спір виник не з приводу діяльності фонду чи його уповноваженої особи та стосується виплати відшкодувань за вкладом, а виключно повернення коштів отриманих банком на підставі кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 укладеного між позивачем ПАТ «Дельта банк» Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15 (провадження № 14-263цс18) зазначила, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших Законів України у відповідних правовідносинах. Вказаний Закон не передбачає, жодних правових підстав для стягнення з фонду чи тим більше з його уповноваженої особи коштів в рахунок зобов`язань банку, які не стосуються повернення вкладів фізичних осіб. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції). Аналогічні приписи закріплені у частинах першій і третій статті 13 ЦПК України. Відповідачем є особа чи держава, до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Отже враховуючи наведене позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). З огляду на те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed