Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 липня 2008 року між позичальником [PERSON] та ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", далі - Банк) було укладено Кредитний договір №ROWWGA0000000004, згідно умов якого Позичальник одержав кредит в сумі 41 723,05 доларів США на строк до 29 липня 2018 року під 15 % річних. Умовою надання та забезпечення вищевказаного кредиту, серед інших, було також оформлення договору Поруки між Банком та ним - поручителем [PERSON] - згідно Договору поруки б/н від 29.07.2008 року. В квітні 2015 року Банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] (тобто його) заборгованості по кредитному договору, зокрема просить стягнути заборгованість в розмірі 37 288,31 доларів США, що за курсом 23,28 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.03.2015 року складає 868 071,89 гривень, а також суму сплаченого банком судового збору. Вважає, що вищевказаний Договір поруки від 29.07.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ним - [PERSON] по кредитним зобов"язанням [PERSON] є припиненим, а тому таким, що позбавляє кредитора (Банк) звертатися з вимогою про солідарне стягнення з них заборгованості по кредиту. Доказами припинення договору вважає наступні факти при аналізі кредитного договору та договору поруки наявні істотні розбіжності в обсязі відповідальності позичальника та поручителя, в тому числі таких, які збільшують обсяг відповідальності поручителя, хоча жодних додаткових угод між позивачем та ним з даного приводу не укладено. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. Як вбачається зі змісту долучених до позовної заяви документів, вимога до поручителя про повернення кредиту була підготовлена банком згідно реквізитів даного документа 28 березня 2015 року, а направлена поштою лише 7 квітня 2015 року, тому банком був пропущений 6-місячний строк пред'явлення вимоги до нього, а відтак договір поруки є припиненим. Просить визнати договір поруки б/н від 29.07.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приват Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON]. - припиненим. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Зражевський О.В. підтримав заявлений позов із обставин викладених в позовній заяві і просив його задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» Лукашин Є.В. позовні вимоги не визнав. Показав, що між банком і [PERSON] дійсно був укладений договір поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушенням зобов'язання боржником. Після укладення кредитного договору та договору поруки жодних змін у кредитному договорі, які потребують згоду поручителя не відбулося. Порядок припинення договору визначений ст.559 ЦК України, де зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання. Крім того, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Позичальнику та поручителю 28.03.2015 року банком направлялась вимога про погашення простроченої заборгованості не пізніше 5 календарних днів з дня одержання повідомлення. Пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором кредиту була нарахована лише за рік. В пункті 16 договору поруки помилково була зазначена сплата відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов'язань по погашенню кредиту у розмірі 3,00 % за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, але при розрахунку заборгованості не застосовувалась. В задоволені позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Вимогами чинного законодаства передбачені загальні засади, які закріплюють свободу договору п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Сторони мають право врегулювати у договорі свої відносини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збітків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім того, поручитель відповідає перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Порядок припинення договору поруки визначений ст.559 ЦК України, де зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Судом встановлено, що 29.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №ROWWGA0000000004 від 29 липня 2008 року, укладеному між ЗАТ КБ «Приват Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та позичальником [PERSON], згідно згідно умов якого останній одержав кредит в сумі 41 723,05 доларів США на строк до 29 липня 2018 року під 15 % річних. В квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 37 288,31 доларів США, що за курсом 23,28 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.03.2015 року складає 868 071,89 гривень. Умовами договору Поруки (п.4 Договору) передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарну боржники. Відповідно до п.5 договору поруки у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов'язання. Така вимога за №30.1.0.0/2-548 від 28.03.2015 року була направлена банком позичальнику [PERSON] і поручителю [PERSON] рекомендованим листом 07.04.2015 року, що встановлено із реєстру поштових відправлень рекомендованих листів №1417. Умовами договору Поруки (п.12) передбачено також, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Кредитний договір укладено на строк до 29.07.2018 року. Таким чином на даний час договір поруки є чинним. Посилання позивача на ст.559 ЦК України є недоречним, оскільки застосування шестимісячного строку передбачається «у разі, якщо такий строк не встановлено». У даному випадку у договорі поруки чітко зазначений строк припинення поруки. Позивач також посилається як на підставу припинення договору поруки - зміну зобов'язань без згоди поручителя. Таке твердження є безпідставним, оскільки як встановлено в судовому засіданні після укладення кредитного договору та договору поруки жодних додаткових угод, які потребують згоди поручителя не укладалось. В судовому засіданні також встановлено, що вимога зазначена в п.16 договору поруки щодо сплати відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов'язань по погашенню кредиту у розмірі 3% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом вказана помилково і представник позивача з цим погодився. Відповідно до ч.1 ст.60ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не довів, що зазначені в позовній заяві факти та обставини на які він посилається є підставами для визнання договору поруки припиненим, а тому суд вважає позовні вимоги безпідставними, які задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed