Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

04.09.2015 року Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», за умовами якого просила суд визнати недійсним кредитний договір №50007069 від 12. 12. 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON] в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50007069 від 12. 12. 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON], та його невід'ємну частину. Визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50007069 від 12. 12. 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON], під заголовком „Загальні умови кредитування". Визнати недійсним кредитний договір №50010369 від 28. 08. 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON] в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50010369 від 28. 08. 2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON], та його невід'ємну частину. Визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50010369 від 28. 08. 2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON], під заголовком „Загальні умови кредитування". 15.10.2015 року Позивач збільшила розмір позовних вимог, додавши вимогу, за умовами якої просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 835 від 18.09.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем (а.с.55-67). 16.03.2016 року Позивач збільшила розмір позовних вимог, додавши вимогу, за умовами якої просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 50 від 25.01.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець Оксаною Сергіївною. (а.с.164-175). Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, що означає належність позивачу суб'єктивного процесуального права на обрання у бік збільшення або зменшення способів захисту цивільних прав та інтересів, що передбачені законом, і передбачення у позовній заяві відповідних позовних вимог згідно вимог ст. 119 ЦПК України. Виходячи з такого судом прийняті до розгляду уточнені позивачем позовні заяви. В останній редакції, з врахуванням всіх обраних позивачем способів захисту цивільних справ та інтересів, позивач просила суд Визнати недійсним кредитний договір №50007069 від 12. 12. 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON] в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50007069 від 12. 12. 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON], та його невід'ємну частину. Визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50007069 від 12. 12. 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON], під заголовком „Загальні умови кредитування" Визнати недійсним кредитний договір №50010369 від 28. 08. 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON] в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50010369 від 28. 08. 2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON], та його невід'ємну частину. Визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50010369 від 28. 08. 2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" та [PERSON], під заголовком „Загальні умови кредитування" Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 835 від 18.09.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець Оксани Сергіївни № 50 від 25.01.2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що 12.12.2012 року між позивачкою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50007069, відповідно до умов якого Відповідачем наданий Позивачу кредит в сумі 114 045,88 грн. (сто чотирнадцять тисяч сорок п'ять гривень вісімдесят вісім копійок). Визначений еквівалент суми кредиту в доларах США 14010,55 дол. США (чотирнадцять тисяч десять доларів п'ятдесят п'ять центів). Строк кредиту визначений в договорі 60 місяців. Процентна ставка 9,90% змінна ставка відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування. Разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту. Цільове призначення кредиту на придбання автомобіля марки VW (фольксваген) модель Polo sedan, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012. Відповідно до умов Кредитного договору №50007069 від 12.12.2012 року усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Вищезазначені Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні кредиту складають договір між сторонами. До Кредитного договору №50007069 від 12.12.2012 року додані загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, в умовах якого відсутні суми платежів в гривні, а відображено суму кредиту та сума процентів за користування кредитом у доларах США. 20.12.2012 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір застави транспортного засобу № 50007069, що нотаріально посвідчений. Відповідно до умов п. 1.1. договору застави зобов'язання за кредитним договором забезпечене вищезазначеним автомобілем (предмет застави). 25.09.2014 року додатковою угодою до договору застави пункт 1.3. Договору застави викладений у новій редакції, за умовами якої змінено строк повернення кредиту - не пізніше 84 місяців з дати надання кредиту. Додатковою угодою без дати до Кредитного договору внесені зміни в розділі «основні умови кредиту», викладено у наступній редакції «строк кредиту: 84 місяців». 30 листопада 2012 року між Позивачкою та ТОВ «ГРАНД АВТО» укладений договір № 1103062 купівлі-продажу автомобіля ком. № 374421, за умовами якого Позивачкою був придбаний автомобіль з характеристиками, передбаченими Кредитним договором №50007069 від 12.12.2012 року. Загальна сума договору складає 134 171,62 грн. (сто тридцять чотири тисячі сто сімдесят одна гривня шістдесят дві копійки). 17 грудня 2012 року автомобіль був переданий Позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі. 28.08.2013 року між Позивачем та Відповідачем був укладений кредитний договір № 50010369, відповідно до умов якого Відповідачем наданий Позивачу кредит в сумі 113 857,76 грн. (сто тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят сім гривень сімдесят шість копійок). Визначений еквівалент суми кредиту в доларах США 14001,25 дол. США (чотирнадцять тисяч один долар США двадцять центів). Строк кредиту визначений 60 місяців. Процентна ставка 9,90% змінна ставка відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування. Разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту. Цільове призначення кредиту на придбання автомобіля марки VW (фольксваген) модель Polo sedan, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012. Відповідно до умов вищезазначеного Кредитного договору № 50010369 від 28.03.2013 року усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Вищезазначені Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні кредиту складають договір між сторонами. До Кредитного договору від 28.08.2013 року № 50010369 додані загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, в умовах якого відсутні суми платежі в гривні, а відображено сума кредиту та сума процентів за користування кредитом у доларах США. 29.08.2013 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір застави транспортного засобу № 50010369, що нотаріально посвідчений. Відповідно до умов п. 1.1. договору застави зобов'язання за кредитним договором забезпечене вищезазначеним автомобілем (предмет застави). 29.08.2014 року додатковою угодою до договору застави пункт 1.3. Договору застави викладений у новій редакції, за умовами якої змінено строк повернення кредиту - не пізніше 84 місяців з дати надання кредиту. Додатковою угодою без дати до Кредитного договору внесені зміни в розділі «основні умови кредиту», викладено у наступній редакції «строк кредиту: 84 місяців». 21 серпня 2013 року між Позивачкою та ТОВ «ГРАНД АВТО» укладений договір № 1103508 купівлі-продажу автомобіля ком. № 902755, за умовами якого Позивачкою був придбаний автомобіль з характеристиками, передбаченими Кредитним договором . Загальна сума договору складає 133 950,30 грн. (сто тридцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят гривень тридцять копійок). 21 серпня 2013 року автомобіль був переданий Позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі. 09.10.2015 року Позивачкою було одержане повідомлення Державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ від 06.10.2015 року вих. № 17728/14 (додається) про те, що в Жовтневому відділі ДВСУ ДМУЮ наявне виконавче провадження №47991955 з примусового виконання виконавчого напису № 835 від 18.09.2015 року. Позивачу запропоновано погодитись з визначеною оцінкою автомобіля. 16.03.2016 року Позивачка одержала постанову державного виконавця Демської Ганни Сергіївни Ленінського відділу державної виконавчої служби дніпропетровського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження (ВП № 50387164) про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. № 50, виданий 25.01.2016 року про звернення стягнення на транспортний засіб: марки VW (фольксваген) модель Polo sedan, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012, колір - синій, державний номер - [NUMBER]. Виконавчий напис позивачем не одержано по даний день. Виходячи з того, що Позивач не погоджується з сумами заборгованості, щодо яких видані виконавчі написи нотаріусами Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М., Маринець О. С. , і такі суми не мають ознак безспірності, зазначені виконавчі написи позивач просила визнати такими, що не підлягають виконанню. В судовому засіданні 09.12.2016 року представник позивача [PERSON] повідомив суд про те, що Відповідач звернувся до Позивачки з позовною заявою до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50010369 від 28.08.2016 року, тому такі дії є підтвердженням обставин відсутності ознак безспірності заборгованості за зазначеним вище кредитним договором, адже між сторонами існує спір про право (а.с.1-8, 55-67). Позивач в особі представника просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на норми статей 3, 8, 19, 42, 92 Конституції України; ст.ст. 524, 525, ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України; частини 1, 4 ст. 11, ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. ст. 87 - 89 Закону України «Про нотаріат»; ст. 20 Закону України «Про заставу»; Постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 « Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»; Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5. Відповідач проти позову заперечував, посилався на те, що положеннями частини 2 ст. 524 Цивільного кодексу України Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Також за змістом письмових заперечень представника Відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги позивача не мають бути прийняті судом до розгляду через одночасну зміну позивачем як підстав, так і предмета позову і такі зміни не стосуються захисту прав споживачів. На думку представника Відповідача позовні вимоги за окремими кредитними договорами мають бути роз'єднані. Щодо обставин укладення кредитних договорів з додатками, придбання автомобілів та існування виконавчих написів нотаріусів про звернення стягнення на предмет застави представник відповідача не заперечував. Також надав суду письмові заперечення на позовну заяву про визнання окремих частин кредитних договорів недійсними, в яких просив відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.96-107). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача: Жовтневий відділ Державної Виконавчої Служби Дніпропетровського Міського Управління Юстиції; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна в судові засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв, клопотань не подавали, про дату час та місце судових засідань повідомлені належним чином. Дослідивши подані сторонами докази, вислухавши представника Позивача та представника Відповідача суд приходить до наступного: 12.12.2012 року між позивачкою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50007069, відповідно до умов якого Відповідачем наданий Позивачу кредит в сумі 114 045,88 грн. (сто чотирнадцять тисяч сорок п'ять гривень вісімдесят вісім копійок). Визначений еквівалент суми кредиту в доларах США 14010,55 дол. США (чотирнадцять тисяч десять доларів п'ятдесят п'ять центів). Строк кредиту визначений в договорі 60 місяців. Процентна ставка 9,90% змінна ставка відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування. Разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту. Цільове призначення кредиту на придбання автомобіля марки VW (фольксваген) модель Polo sedan, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012. Відповідно до умов Кредитного договору №50007069 від 12.12.2012 року усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Вищезазначені Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні кредиту складають договір між сторонами. До Кредитного договору №50007069 від 12.12.2012 року додані загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, в умовах якого відсутні суми платежів в гривні, а відображено суму кредиту та сума процентів за користування кредитом у доларах США (а.с.10-16, 19-20). 20.12.2012 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір застави транспортного засобу № 50007069, що нотаріально посвідчений. Відповідно до умов п. 1.1. договору застави зобов'язання за кредитним договором забезпечене вищезазначеним автомобілем (предмет застави). 25.09.2014 року додатковою угодою до договору застави пункт 1.3. Договору застави викладений у новій редакції, за умовами якої змінено строк повернення кредиту - не пізніше 84 місяців з дати надання кредиту (а.с.21-23). Додатковою угодою без дати до Кредитного договору внесені зміни в розділі «основні умови кредиту», викладено у наступній редакції «строк кредиту: 84 місяців» (а.с.18). 30 листопада 2012 року між Позивачкою та ТОВ «ГРАНД АВТО» укладений договір № 1103062 купівлі-продажу автомобіля ком. № 374421, за умовами якого Позивачкою був придбаний автомобіль з характеристиками, передбаченими Кредитним договором №50007069 від 12.12.2012 року. Загальна сума договору складає 134 171,62 грн. (сто тридцять чотири тисячі сто сімдесят одна гривня шістдесят дві копійки). 17 грудня 2012 року автомобіль був переданий Позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі (а.с.24-25). 28.08.2013 року між Позивачем та Відповідачем був укладений кредитний договір № 50010369, відповідно до умов якого Відповідачем наданий Позивачу кредит в сумі 113 857,76 грн. (сто тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят сім гривень сімдесят шість копійок). Визначений еквівалент суми кредиту в доларах США 14001,25 дол. США (чотирнадцять тисяч один долар США двадцять центів). Строк кредиту визначений 60 місяців. Процентна ставка 9,90% змінна ставка відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування. Разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту. Цільове призначення кредиту на придбання автомобіля марки VW (фольксваген) модель Polo sedan, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012. Відповідно до умов вищезазначеного Кредитного договору № 50010369 від 28.03.2013 року усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Вищезазначені Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні кредиту складають договір між сторонами. До Кредитного договору від 28.08.2013 року № 50010369 додані загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, в умовах якого відсутні суми платежі в гривні, а відображено сума кредиту та сума процентів за користування кредитом у доларах США (а.с.26-33). 29.08.2013 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір застави транспортного засобу № 50010369, що нотаріально посвідчений. Відповідно до умов п. 1.1. договору застави зобов'язання за кредитним договором забезпечене вищезазначеним автомобілем (предмет застави). 29.08.2014 року додатковою угодою до договору застави пункт 1.3. Договору застави викладений у новій редакції, за умовами якої змінено строк повернення кредиту - не пізніше 84 місяців з дати надання кредиту (а.с.34-36). Додатковою угодою без дати до Кредитного договору внесені зміни в розділі «основні умови кредиту», викладено у наступній редакції «строк кредиту: 84 місяців» (а.с.37). 21 серпня 2013 року між Позивачкою та ТОВ «ГРАНД АВТО» укладений договір № 1103508 купівлі-продажу автомобіля ком. № 902755, за умовами якого Позивачкою був придбаний автомобіль з характеристиками, передбаченими Кредитним договором . Загальна сума договору складає 133 950,30 грн. (сто тридцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят гривень тридцять копійок) (а.с.41-42). 21 серпня 2013 року автомобіль був переданий Позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі. Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування Компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін. За умовами п. 1.3. Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Пунктом 1.3.1 Договору передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору(п. 1.3.1) (а.с.27-30). Враховуючи те, що кредит було надано Відповідачем Позивачеві для придбання продукції (автомобілів, як рухомих речей), правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, що містять положення про захист прав споживачів. Як вбачається з умов ч. 3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом., яким у даному випадку є Закон України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинна на день укладення договорів) Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно абзацу третього частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів, року надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено. Така редакція чинна з 2011 року тому така заборона стосується всіх укладених з 2011 року кредитних договорів. Відповідно до абзацу четвертого частини 4 ст. 11 Закон України «Про захист прав споживачів » «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.» Виходячи з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності у їх системному розумінні з приписами ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про необхідність передбачення у кредитному договорі істотних умов про детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; суд приходить до висновків про те, що договір про надання споживчого кредиту, як різновид кредитних договорів, має містити інформацію про сукупну вартість кредиту для споживача (з урахуванням відсоткової ставки) як в процентному значенні, так і в грошовому виразі. І такий грошовий вираз має бути відображений в договорі про надання споживчого кредиту саме в національній валюті України, чого в умовах обох кредитних договорів № 50007069 від 12.12.2012 року та № 50010369 від 28.08.2013 року та додатках до них взагалі не відображено. Відсутність такої інформації порушує законне право споживача на одержання повної і доступної інформації про сукупну вартість кредиту, ще до укладення договору (ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів») і підтверджує грубе невиконання Кредитодавцем власних обов'язків про надання такої інформації споживачу, що кореспондує праву споживача одержати таку інформацію. Відповідно до положень ст.524 ЦК України 1. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. 2. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до абзацу третього частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на дату укладення договорів) Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Виходячи з імперативних приписів спеціального закону, правила ст. 524 ЦК України в тій частині, що сторони вправі визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, не можуть застосовуватись у правовідносинах споживчого кредитування, оскільки визначення валюти договору та платежів за зобов'язанням у прив'язці до іноземної валюти є порушенням прав споживача на отримання кредиту відповідно до законодавства в національній валюті України, права на отримання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, у відповідності з приписами ч.1, 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів". Але якщо сума наданого кредиту в національній валюті України в обох кредитних договорах визначена з передбаченням грошового еквіваленту зобов'язання в доларах США, то інші умови кредитних договорів, в тому числі додатків взагалі не передбачають інформації про суму відсотків за користування гривневим кредитом. Речення п. 1.3.1 Загальних умов кредитування «Розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту та Додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день» за своїм змістом фактично підтверджує визначення в графіках погашення кредиту не певного еквіваленту будь-якої суми, а саме суму платежу в доларі США але інформація про суми щомісячних платежів в національній валюті України взагалі відсутня, що є порушенням права споживача на одержання інформації про сукупну вартість кредиту. Фактично у правовідносинах зі споживчого кредитування Відповідач не виконав обов'язку з надання повної та достовірної інформації про суму кредиту та процентів, що підлягають сплаті Позивачем в обумовлені сторонами строки. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вищезазначена норма права підтверджує неможливість застосування правила визначення грошового еквівалента в іноземній валюті у правовідносинах зі споживчого кредитування адже на час укладення такого договору у Кредитодавця відсутня повна і достовірна інформація про сукупну вартість кредиту (тіло кредиту, проценти). Крім зазначеного, положеннями п.3 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів про надання споживчого кредиту мають застосовуватись положення даного закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. З Загальних умов кредитування, (зокрема п. 1.3.1.) вбачається, що умовами кредитного договору та положеннями інших документів, що входять до його складу, передбачено визначення розміру щомісячних платежів шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, обмінного курсу банку чинного на момент виставлення боржникові рахунку. Тобто Позивач, виходячи з виставлених Відповідачем рахунків зобов'язаний повертати кредит (тіло кредиту) та сплачувати проценти за користування кредитом не в тому обсязі, що передбачений договором і не ту суму кредиту, яка була одержана, а іншу, що до кінця не є визначеною. Наведена формула визначення місячної оплати кредиту та процентів передбачає для боржника-споживача зміни у його щомісячних витратах з обслуговування зобов'язання за договором споживчого кредитування, а рахунки-фактури, підтверджують фактичне збільшення витрат позивача за кредитними договорами. Графік платежів за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2, незважаючи на валюту договору - українську гривню, визначено в іноземній валюті, доларах США, всупереч припису абзацу третього частини першої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів". Крім того, всупереч ст. 524 ЦК України, у Графіках платежів Відповідачем не було виражене зобов'язання у грошовій одиниці України, відповідно до якого б сторони могли б визначати грошовий еквівалент. Відповідно до абзацу другого та третього ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Виходячи з чого підвищення вартості долару США по відношенню до гривні не залежить від Відповідача і не може бути послугою останнього, при цьому таке підвищення фактично є вартісним елементом кредиту, хоча не передбачене договором. Всі вищенаведені обставини свідчать про те, що позивачем в силу статусу слабкої сторони, було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" договір споживчого кредитування, до якого, всупереч принципів добросовісності, розумності та справедливості було включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорах, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача. Положеннями ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливі положення договору, згідно з якими передбачаються зміни у будь-яких витратах за договором, можуть бути визнані недійсними, а якщо визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, договір може бути визнано недійсним у цілому. Статтею 8 Конституції України прописано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до принципу верховенства права , через призму ст. 3 Конституції України, людина та її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За визначенням Конституційного Суду України у постановлених ним рішеннях, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності, тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується законодавством як однією з його форм, включаючи інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї, які легітимовані суспільством та відповідають ідеології справедливості. Зазначені принципи справедливості , добросовісності, рівності, співмірності та свободи у відносинах споживчого кредитування в певній мірі знайшли своє відображення у ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за приписами яких, неведений вище кредитний договір має бути визнаний недійсним в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Положеннями ст. 42, 92 Конституції України громадянам України гарантовано, що держава захищає права споживачів, здійснюючи контроль за якістю і безпечністю усіх видів послуг та встановлюючи законами України засади створення та функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг . Враховуючи те, що споживач фінансових послуг фактично є слабким суб'єктом економічних відносин , держава забезпечує його захист, а також рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Міжнародними актами, і зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів , серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах. Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору. Верховенство права, як принцип судочинства , визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства. Відповідно до положень частини першої ст. 19 Конституції України Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За умовами ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи з системного тлумачення вищезазначених норм права одержані Позивачем грошові кошти (сума кредиту) мають бути повернуті в такій же сумі, а передбачення оспорюваними умовами договорів повернення іншої, ніж визначена в договорі сумі, суперечить як імперативним приписами § 1 та 2 Глави 71 ЦК України так і нормам ст. 19 Конституції України ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», створюючи для сторони додаткові обов'язки. При дії оспорюваних умов Кредитних договорів з додатками споживач зобов'язаний керуватися не безпосередньо нормами Кредитного договору та додатків, а й виставленими Компанією рахунків (п. 1.3.1. додатку до кредитного договору «Загальні умови кредитування» ), що обмежує суб'єктивне цивільне право Позивача, як споживача, знати повну та достовірну інформацію про вартість товару та про власні суб'єктивні права щодо належного виконання зобов'язання. Кредитні правовідносини за загальним правилом є оплатними, економічно доцільними, у зв'язку з чим за користування грошовими коштами, які передаються у власність, Позичальник сплачує проценти. Виходячи з такого саме з суми, одержаної в кредит та відсоткової ставки, погодженої між Позичальником та Кредитодавцем, визначається зміст кредитного зобов'язання. Але оплатне передання грошових коштів в національній валюті України з передбаченням еквіваленту в іноземній валюті, зобов'язує боржника сплачувати не тільки відому суму відсотків, розрахованих від суми кредиту але й вартісні характеристики національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, що в споживчому кредитуванні є недопустимим, адже правовідносини у споживчому кредитуванні з використанням іноземної валюти (прямо чи опосередковано) заборонені абзацом третім ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Підстави та порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису регулюється ст.ст. 87 - 89 Закону України « Про нотаріат», ст. 20 Закону України « Про заставу», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5. Відповідно до ст. 88 Закону України « Про нотаріат» № 3425-XІІ від 02.09.1993 р. нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ від 22.02.2012 р. № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчих написів подаються : а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно ; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Оскаржуваний виконавчий напис № 835 від 18.09.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем. Та виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець Оксани Сергіївни № 50 від 25.01.2016 року були підставами для відкриття виконавчих проваджень з приводу звернення стягнень на транспортні засоби, що були придбані за грошові кошти, одержані позивачкою в кредит у відповідача. Але наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у зв'язку з виникненням такої заборгованості у позивача перед відповідачем через дію положень кредитних договорів, які оспорюються і підлягають визнанню недійними. Виходячи з такого, визначені виконавчі написи мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню, адже такі порушують законні права та інтереси позивача і спрямовані на виконання норм, які визнаються судом недійними. Видачу нотаріусами Хижняк А. М. та Маринець О. С. виконавчих написів відповідач не заперечує, у зв'язку з чим обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Заперечення відповідача з приводу зміни позивачем одночасно підстав і предмета позову і неможливості розгляду справи в одному провадженні не можуть вважатись обґрунтованими адже збільшення розміру позовних вимог, як процесуальне суб'єктивне право означає можливість позивача обрати і збільшити перелік передбачених законом способів захисту власних прав та інтересів у правовідносинах, якщо вимоги взаємопов'язані і їх спільний розгляд є доцільним. Під час розгляду справи суд не виявив обставин, які б ускладнювали б розгляд справи, тому підстав для роз'єднання позовів не було. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з квитанції від 15.10.2015 року [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 730,80 грн. за вимоги про визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню (487,20 грн. ) та вимоги про забезпечення та заяву про забезпечення позову (243,60 грн.). Враховуючи те, що позивачку, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору за позовні вимоги про захист прав споживачів, сума судового збору 1461,60 грн. (243,60 х 6) стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved