Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" (далі - ТОВ „ОТП Факторинг Україна") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.10.2013 року між ПАТ „ОТП Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2006305290, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі, а позичальник зобов'язався повернути суму кредиту, яка погашається щомісячно, згідно з графіком платежів, сплатити проценти. В разі порушення позивальником зобов'язань за кредитним договором, банк вправі вимагати дострокового виконання договору. 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк», як первісний кредитор, уклав з позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір факторингу № 22/12/2014, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права грошової вимоги, що належать ПАТ «ОТП Банк», в тому числі було відступлено право вимоги за кредитним зобов'язанням відповідача [PERSON] згідно Договору № 2006305290 від 18.10.2013 року. У зв'язку з недотриманням [PERSON] умов кредитного договору, загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 25514,27 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом - 21421,29 грн.; відсотки та комісії - 4092,98 грн., стягнення яких є предметом позовних вимог. Представник позивача ТОВ „ОТП Факторинг Україна" в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не подав. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (у редакції Закону України від 23.10.2013 р.), фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність, банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 18.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством „ОТП Банк" та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №2006305290, відповідно до п. 1.1 якого, банк надає відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 26542,00 грн., із сплатою 0,01% річних за користування кредитними коштами, на строк 36 місяців, тобто з 18.10.2013р. по 18.10.2016 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним Кредитним договором згідно встановленого Графіку погашення кредиту. Відповідно до п.п. 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 Кредитного договору, сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в Графіку платежів. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної в п.п.1.1 даного Договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений в Графіку платежів. За обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невід'ємною частиною цього Договору. (а.с. 4- 10) Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України) Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб'єкту-фактору за плату (ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог". Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов'язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов'язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк», як первісний кредитор, уклав з позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір факторингу № 22/12/14/1-1, згідно з п. 1.1 Договору ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права грошової вимоги, що належать ПАТ «ОТП Банк», в тому числі було відступлено право вимоги за кредитним зобов'язанням відповідача [PERSON] (а.с.18-21, 22) Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] порушено умови вищезазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, комісії за його користування, у зв'язку з чим станом на день проведення розрахунку заборгованості - 22.09.2015 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 25514,27грн. та складається з: залишку заборгованості за кредитом - 21421,29грн.; відсотки за користування кредитом - 0,93 грн.; комісія за РО - 4092,05 грн., що підтверджено наданим позивачем розрахунком, не оспореним відповідачем. (а.с.17) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ „ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, з [PERSON] на користь ТОВ „ОТП Факторинг Україна" підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2006305290 від 18.10.2013 року на загальну суму 25514,27грн. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь ТОВ „ОТП Факторинг Україна" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved