Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому зазначило, що 06.05.2008 року між ВАТ "Свердбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 0415/0508/56-019, з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 730000 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] 06.05.2008 року між ВАТ «Свердбанк» (правонаступник ПАТ «Свердбанк») та [PERSON] укладено договір поруки № 0415/0508/56-019-Р-1, відповідно до якого поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. 25.05.2012 року між ПАТ «Свердбанк» (правонаступником ВАТ "Свердбанк") та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0415/0508/56-019 від 06.05.2008 року. В подальшому, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором. На даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк». У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.06.2018 року утворилася заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 238063,58 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 238063,58 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2018 року позов було залишено без руху і позивачеві було надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представником відповідача [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 21 листопада 2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області у справі № 2/263/3472/2014 було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0415/0508/56-019 від 06.05.2008 року було задоволено, стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 454892,33 грн., з яких 432165,95 грн. - заборгованість за кредитом; 21457,69 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1268,69 - пеня. На підставі виконавчого листа № 263/10086/14-ц, виданого 20.05.2015 року, Жовтневим відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Донецької області було відкрито виконавче провадження № 48751790. 16 квітня 2018 року відповідачем [PERSON] повністю погашено заборгованість за вказаним виконавчим листом, у зв'язку з чим 03 травня 2018 року Центральним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області закінчено виконавче провадження № 48751790 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, з огляду на вищенаведене ПАТ «Альфа-Банк» скористався умовами кредитного договору щодо дострокового повернення кредиту - звернувся до суду, а [PERSON], в свою чергу, виконав в повному обсязі рішення суду, погасивши тіло кредиту, проценти та пеню, а отже виконанав належним чином умови кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, вимоги ч. 2 ст.1050 ЦК України, позовні вимоги про стягнення заборгованості по відстоках за користування кредитом не відповідають обставинам справи, вимогам Конституції України та чинному законодавству України та є необгрунтованими. Позивач надіслав відповідь на відзив, у якій заперечував проти викладених відповідачем у відзиві обставин, по суті вимог зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цивільним законодавством. Отже, усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності. Обгрунтовуючи свою позицію, позивач послався на правові позиції ВСУ, викладені у постановах від 21.09.2016 року у справі № 6-2631цс15, від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15, від 25.05.2016 року у справі № 6-157цс16. Справу просили розглянути за відсутністю представника банку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.05.2008 року між ВАТ "Свердбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 0415/0508/56-019, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 730000 грн. на строк по 06 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] 06.05.2018 року між ВАТ «Свердбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Свердбанк») та [PERSON] укладено договір поруки № 0415/0508/56-019-Р-1, відповідно до якого поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. 25.05.2012 року між ПАТ «Свердбанк» (правонаступником ВАТ «Свердбанк») та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0415/0508/56-019 від 06.05.2008 року, укладеним з [PERSON] В подальшому, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» також був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк». Пунктом 9.3 вказаного вище кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та/або пред'явити позов у відношенні позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з кредитного договору, з будь-якого майна позичальника. Як вбачається із заочного рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2014 року, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору № 0415/0508/56-019 від 06.05.2008 року, було задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 454892,33 грн., з яких 432165,95 грн. - заборгованість за кредитом; 21457,69 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1268,69 - пеня. Тобто, на підставі вищевказаного рішення суду з відповідачів стягнута вся сума заборгованості за тілом кредиту, отриманого за кредитним договором № 0415/0508/56-019 від 06.05.2008 року та відсотки за користування цим кредитом станом на 10.08.2014 року. На підставі виконавчого листа № 263/10086/14-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області 20.05.2015 року, Жовтневим відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 48751790. 16 квітня 2018 року [PERSON] здійснено платіж на розрахунковий рахунок Центрального відділу виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області по виконавчому провадженню № 48751790 в сумі 458546,33 грн., з яких 432165,95 грн. - заборгованість за кредитом; 21457,69 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 1268,69 грн. - пеня; судовий збір - 3654,00 грн., про що суду надані квитанції. 16 квітня 2018 року [PERSON] сплачено виконавчий збір в сумі 45 854,63 грн. та витрати по виконавчому провадженню в розмірі 5500,00 грн., на підтвердження чого суду також надано квитанції. 03 травня 2018 року Центральним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 48751790 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 432165,95 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 21457,69 грн., пені у розмірі 1268,69 грн. - пеня; судового збору в розмірі 3654,00 грн. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України пеердбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Альфа-Банк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України, а також пені за порушення строку виконання зобов'язання, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, застосовується до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Аналіз вказаних вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, при цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про необхідність відступити від правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15. Враховуючи вищенаведені обставини, той факт, що позивачем в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України використане право на дострокове стягнення кредиту, рішення суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом повністю виконане та борг погашено, позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 238063,58 грн. необґрунтовані, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed