Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

ПАТ "БМ Банк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 травня 2008 року між ТОВ "БМ Банк", правонаступником якого є ПАТ "БМ Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №1/35/290508, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 42 000 дол. США на споживчі потреби, під 16% річних, з кінцевим терміном повернення - 28 травня 2018 року, відповідно до графіка погашення, передбаченого в додатку №1 до кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 травня 2008 року відповідачем було передано в іпотеку банку належне йому на праві власності квартиру [ADDRESS] Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором. Це призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 18.08.2015 року в розмірі 36 519,39 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ за ставкою 22,018809 грн. за 1 дол. США - 804 113,47 грн, в тому числі заборгованість: за кредитом - 26 270,40 дол. США, що еквівалентно 578 442,92 грн.; за процентами - 6 427,36 дол. США, що еквівалено 141 522,81 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів - 3 821,63 дол. США, що еквівалентно 84 147,74 грн. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 36 519,39 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ за ставкою 22,018809 грн. за 1 дол. США - 804 113,47 грн., в тому числі: кредит в сумі - 26 270, 40 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 578 442,92 грн.; проценти за користування кредитом в сумі - 6 427, 36 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 141 522,81 грн.; пеня - 3821,63 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 84 147,74 грн. - шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах, а саме: квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького МНО Лавреновою Г.І. 09 квітня 2004 року за реєстром № 782, зареєстрованого в КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 13.04.2004р. в реєстровій книзі № 172 за реєстровим № 1473/9603, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночоної діяльності (незалежним експертом), на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про виконавче провадження", а також стягнути судовий збір в сумі 3654,00 грн. Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року заяву представника відповідача - [PERSON] було задоволено та залучено до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON]. До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої вона просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "БМ Банк" заборгованість за кредитним договором №1/65/290508 від 29.05.2008р. у загальній сумі 36 519,39 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ за ставкою 22,018809 грн. за 1 дол. США - 804 113,47 грн., в тому числі: кредит в сумі - 26 270, 40 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 578 442,92 грн.; проценти за користування кредитом в сумі - 6 427, 36 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 141 522,81 грн.; пеня - 3821,63 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 84 147,74 грн. - за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах, а саме: квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького МНО Лавреновою Г.І. 09 квітня 2004 року за реєстром № 782, зареєстрованого в КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 13.04.2004р. в реєстровій книзі № 172 за реєстровим № 1473/9603, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночоної діяльності (незалежним експертом), на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про виконавче провадження", а також стягнути судовий збір в сумі 3654,00 грн. Крім того, ухвалою суду 29 грудня 2015 року провадження в даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, яке буде ухвалено у цивільній справі № 127/27375/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", [PERSON] та [PERSON] про розірвання кредитного договору. Так, ухвалою суду від 28 квітня 2016 року провадження в даній справі було відновлено, в зв'язку з ухваленням остаточного рішення по справі № 127/27375/15-ц. В зв'язку з частковим погашенням заборгованості за кредитним договором, представником позивача було подано заяву про уточнення суми заборгованості, відповідно до якої загальна сума заборгованості за кредитним договором № 1/65/290508 выд 29.05.2008 року станом на 07 червня 2016 року складає 18 657,82 дол. США, що по курсу НБУ становить 466 177,91 грн. та 198 453,84 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 12 425,69 дол. США, що по курсу НБУ становить 310 464,04 грн.; заборгованість по несплачених процентах за період з 30.11.2014р. по 06.06.2016р. складає 6 232,13 дол. США, що по курсу НБУ становить 155 713,87 грн.; пеня за несвоєчасно сплачені проценти за період з 15.04.2014 р. по 06.06.2016 р. становить 65 765,75 грн.; пеня за порушення строку сплати кредиту за період з 21.09.2013 р. по 06.06.2016 р. становить 132 688,09 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги разом з уточненними заявами підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову та пояснив, що [PERSON] не є боржником за кредитним договором. Рішенням Вінницкого міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року позов ПАТ "БМ Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений та дане рішення суду вже виконане. Таким чином, задовольнивши даний позов відбудеться подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором що суперечить вимогам законодавсту. Також зазначив, що розрахунок заборгованості виконаний позивачем не вірний, оскільки в ньому зазначено, що існує сума боргу за кредитом. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову та пояснив, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "БМ Банк" було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 801,09 дол. США, що на день винесення рішення становило 431 241,44 грн. Дане рішення суду набрало законної сили та було виконане [PERSON] в примусовому порядку шляхом погашення заборгованості грошовою одиницею України - гривнями. Таким чином, задоволення даного позову призведе до подвійного стягнення заборгованості. Разом з тим, представник зазначив, що після сплати [PERSON] всієї суми заборгованості за кредитним договором, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року, позивач не пред?являв до [PERSON] додаткових вимог по сплаті процентів та пені за період з дати стягнення заборгованості судом і до моменту фактичного погашення заборгованості, тому дана вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом реалізації предметі іпотеки є безпідставною. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 127/25249/14-ц та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між ТОВ "БМ Банк", правонаступником якого є ПАТ "БМ Банк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/65/290508. За умовами даного договору банк надав останньому кредит в сумі 42 000,00 дол. США під 16% річних на споживчі потреби, строк до 28 травня 2018 року (а.с. 50-54 Т.1). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором № 1/65/290508 від 29.05.2008 року виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі 42 000,00 дол. США, що еквівалентно 203 700,00 грн., підтвердженням чого є заява про видачу готівки № 530073 від 29.05.2008р. (а.с. 55 Т. 1). Разом з тим, 29 травня 2008 року між ТОВ "БМ Банк", правонаступником якого є ПАТ "БМ Банк", та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 1/65/290508, відповідно до умов якого останній, як майновий поручитель боржника, передав в іпотеку банку, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, квартиру [ADDRESS] (а.с. 56-57 Т. 1). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нораріального округу Лавреновою Г.І. 09 квітня 2004 року за реєстром № 782, зареэстрованого в КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 13 квітня 2004 року в реєстровій книзі № 172 за реєстровим № 1473/9603. Відповідно до п. 4.1.1., 4.1.4. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому поверненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум комісій та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойок та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум інших платежів, передбачених кредитним договором та даним договором; - якщо іпотекодавець не виконує та/або неналежним чином виконує умови даного Договору та/або боржник невиконує та/або неналежним чином виконує умови кредитного договору. Також з заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року по справі № 127/25249/14-ц суд вбачає, що позов ПАТ "БМ Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено і стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" заборгованість по кредитному договору № 1/65/290508 від 29 травня 2008 року в розмірі 29 801,09 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 431 241,44 грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн. (а.с. 132-133 Т. 1). Суд звертає увагу на те, що вищезазначеним рішенням суду повністю задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто заборгованість в сумі 29 801,09 дол. США, дане рішення суду набрало законної сили 13 січня 2015 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено судом і те, що вищезазначене рішення суду було звернуто до примусового виконання, а саме виконавчі провадження за виконавчими листами № 127/25249/14-ц, виданими 03.03.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, відкрито державним виконавцем Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ 18.03.2015 року та заступником начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ 24.03.2015 року, що підтверджується постановами про відкриття виконавчих проваджень (а.с. 219, 221 Т. 1). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу було погашено всю заборгованість, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року, зокрема із заробітної плати боржника [PERSON] на погашення заборгованості здійснювалося стягнення коштів державним виконавцем Калинівського районного ВДВС в рамках відкритого виконавчого провадження № 49537340. Згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 18 квітня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON], що діє в інтересах та за дорученням [PERSON] відхилено, а рішення Вінницького міського суду від 14 березня 2016 року залишено без змін, яким у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", до [PERSON], до [PERSON] про розірвання кредитного договору, а також пов'язаних з ним договору іпотеки та договору поруки відмовлено (а.с. 2-4 Т. 2). Разом з тим, матеріали справи містять постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.05.2016 року, зі змісту якої вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/25249/14-ц, відносно боржника [PERSON] було закінчено, в зв'язку з повним погашенням боргу (а.с. 57 Т. 2). Судом встановлено, що ПАТ "БМ Банк" звертався до суду з скаргою на неправомірні дії державного виконавця Калинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року (а.с. 58-60 Т. 2), яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року (а.с. 61 Т. 2), вищевказану скаргу ПАТ "БМ Банк" було залишено без задоволення. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що спір виник внаслідок неповернення банку коштів за кредитним договором у доларах США, а тому кошти мають стягуватись у гривнях з врахуванням курсу гривні до долара США на день примусового стягнення не відповідають вимогам чинного законодавства та обставинам справи. Статтею 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" та ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Отже, на думку суду, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованість в розмірі, що перевищує суму встановлену в судовому рішенні посилаючись на зміну курсу долара США є не обгрунтованими так, як спір про стягнення грошових коштів за договором позики вже вирішений судом, зокрема рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/25249/14-ц від 29.12.2014 року, яким з відповідача стягнуто суму позики в гривневому еквіваленті з урахуванням курсу НБУ, яке набрало законної сили. Також правомірність даної правової позиції підтверджено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2016 року та ухвалою апеляційного суду Вінницької області у справі №127/25249/14-ц. Також, суд звертає увагу на те, що суди залишили без задоволення скаргу ПАТ "БМ Банк" на неправомірні дії головного державного виконавця Калинівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та скасування постанови про закінчення виконавчого проовадження ВП №49537340. Згідно абзацу 2 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що задоволення даного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до фактичного стягнення заборгованості в подвійному розмірі, оскільки боржником вже погашено всю заборгованість за кредитним договором, відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року. Так, в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1-80цс15 від 03.02.2016 року зроблено висновок про те, що задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Відповідно до п. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). В п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що іпотека припиняється у разі , зокрема, припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Так, після сплати боржником всієї заборгованості за кредитним договором, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року, позивач не пред'явив до боржника додаткових вимог по сплаті процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасну сплату процентів та тіла кредиту за період з дати стягнення заборгованості судом і до моменту фактичного погашення заборгованості, то і вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах є безпідставними. В пункті 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року визначено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Разом з тим, в п. 42 вищезазначеної Постанови зазначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що позивач має довести суду загальний розмір та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, проте дані розрахунки та письмові докази, суду надано не було. Таким чином, право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки існує у разі відсутності погашення заборгованості за кредитним договором. Суд не приймає до уваги, наданий позивачем, розрахунок заборгованості за період з 29.05.2008 року по 06.06.2016 року (а.с. 33-39 Т. 2), оскільки в розрахунку зазначено, що сума боргу по кредиту становить 12 225,69 дол. США, хоча заборгованість по кредитному договору бул\\а стягнута судовим рішенням та погашена, в результаті чого розрахунки відсотків та пені виконані не вірно. В постанові Верховного Суду України № 6-1707цс15 від 02.12.2015 року судам роз'яснено, що пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання. Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України, зокрема якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що після пред'явлення ПАТ "БМ Банк" позову до [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення не лише поточної заборгованості за кредитним договором, але й залишку боргу до закінчення строку дії договору позивач змінив строк виконання зобов'язання за ним, як наслідок він вважається таким, що настав з моменту пред'явлення вимоги і з цього часу відпав обов'язок боржника сплачувати кредит черговими місячними платежами, а виник обов'язок його сплатити одним платежем та з'явилось право позивача вимагати повернення цього платежу в судовому порядку. Разом з тим, згідно вимог позовної заяви ПАТ "БМ Банк" просить стягнути з відповідача окрім вказаної заборгованості, що сплачена повністю, відсотки та пеню за період після 07.11.2014 року, однак ним не доведено суду підстави стягнення їх з майнового поручителя та в супереч вимогам ч. 3 ст. 11 ЦПК України не обгрунтовано розмір заборгованості, а натомість позивач вимагає стягнути всю суму боргу, в тому числі сплачену за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON]., [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. Щодо вимоги предстаника відповідача [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, то суд виходив з наступного. Судом встановлено, що 21.09.2015 року між адвокатським бюро "Піпко і партнери" та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокатське бюро зобов'язалось надати відповідачу правову допомогу з усіх видів адвокатської діяльності, в тому числі в судах України усіх рівній й інстанцій у справі № 127/21015-ц за позовом ПАТ "БМ Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 82-84 Т. 1). Так, позивач за умовами договору про надання правової допомоги та згідно квитанції № 0.0. 609174618.1 від 31.08.2016 року (а.с. 78 Т. 2) сплатив за юридичні послуги 4872,00 грн. Разом з тим, суд звертає увагу, що визначаючи розмір судових витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, слід виходити з наступного. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно розрахунку часу, витраченого на надання правової допомоги від 31.08.2016 року, складеного керуючим адвокатом [PERSON], судом встановлено, що останнім було витрачено 10 год. на надання правової допомоги, згідно договору про наддання правової допомоги, укладеного 21.09.2015 року з [PERSON] (а.с. 75 Т. 2). Факт надання допомоги не ставиться під сумнів та підтверджується актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 31.08.2016 року (а.с. 76 Т. 2), а тому з урахуванням положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розміру мінімальної заробітної плати, який з 01.01.2016 року становить 1378 грн., загальний час надання правової допомоги по даній справі (10 год.), суд вважає реальними витрати на правову допомогу в розмірі 4872,00 грн. і покладає цей обов'язок на позивача відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Підтвердженням факту оплати відповідачем послуг є рахунок № 31/08/16/1 від 31.08.2016 року (а.с. 77 Т. 2) та квитанція від 31.08.2016 року (а.с. 78 Т. 2). Таким чином, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути 4872,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved