Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з 07.03.2002 року до 01.10.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилися діти: син [PERSON], 26.03.2003 року, донька [PERSON], 11.05.2005 року та донька [PERSON], 06.04.2011 року. На теперішній час діти проживають з нею. Відповідач від виконання своїх батьківських обовязків самоусунувся, аліменти на утримання дітей сплачує у незначному розмірі. В Україні вона не змогла знайти роботу, а тому змушена виїжджати на сезонні заробітки до Республіки Білорусь, де в Малоритському районі Брестської області вона працює на тваринницькій фермі у одному із сільгосппідприємств. Від місця роботи в Республіці Білорусь до місця її проживання відстань у 100 км і в інтересах доньки [PERSON] було б перебування з нею, так як вона в с. Доропєєвичі Малоритського району має можливість влаштувати дитину до дитсадка, бути з дитиною у вільний від роботи час. Також вона б хотіла забирати сина [PERSON] та доньку [PERSON] до себе на час канікул. Відповідач аби дошкулити їй не надає дозвіл на виїзд дітей до Республіки Білорусь. Можливість періодичних виїздів за кордон з дітьми дозволила б у більшій мірі займатися їх виконанням, так як вони потребують материнської уваги та піклування. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Білорусь малолітнім дітям [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] до досягнення ними 16 років без згоди та супроводу батька; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що він не заперечує надати згоду на виїзд дітей до Республіки Білорусь на конкретно визначений термін, про що він зазначав позивачці у бесіді з нею. Проте, позивачка не вказує строки виїзду дітей за межі України та мету такого виїзду, фактично веде мову про виїзд дітей за кордон на постійне проживання, проти чого він категорично заперечує. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, просить вирішити справу в інтересах дітей. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.03.2002 року до 01.10.2015 року. Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Малолітній діти мешкають в с. Видерті Камінь-Каширського району Волинської області за місцем проживання матері позивачки [PERSON] Позивачка зверталася до відповідача з письмовою вимогою про надання дозволу на виїзд дітей до Республіки Білорусь (а.с. 10), що визнається відповідачем. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права.\~\~\~\~\~\~ Статетю 18 Конвенцією про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Частиною 3\~статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"\~закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 3\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього\~Закону\~право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон - до Республіки Білорусь, без дозволу батька дітей до досягнення ними 16 років без визначення терміну перебування за кордоном, обгрунтовуючи такі вимоги тим, що відповідач участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги не надає та її сезонною роботою у вказаній країні. Вирішення питання про надання дозволу на виїзд дітей за межі України без зазначення часового проміжку перебування у вказаній країні до досягнення дітьми 16 років без згоди та супроводу батька, суперечить нормам\~ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~та п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України. Цим самим батько дітей позбавляється можливості приймати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, що грубо порушує вимоги вищезазначених норм закону. Крім того, відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не заперечував і не заперечує проти виїзду дітей до Республіки Білорусь на відпочинок в період літніх канікул, але категорично заперечує проти виїзду дітей на постійне проживання в названу державу, оскільки такі дії будуть вчинені не в інтересах дітей. Позивач відповідно до приписів ст.ст. 58-60 ЦПК України не надала доказів про наявність у неї житла, заробітної плати або інших доходів в Республіці Білорусь, наданий нею трудовий договір не є належним доказом на підтвердження цього. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасові виїзд дітей за кордон без згоди батька є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року,

Outcome: dismissed