Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

16.07.2019 року [PERSON] звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до [PERSON] із вимогами визнати його, позивача, необізнаність про наявність заповіту на його ім`я поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , а також визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , протягом трьох місяців після набрання рішенням суду законної сили. Підставами заявлених позовних вимог вказав те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з права на земельну частку (пай) на території Мовчанської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено 26.01.2002 року секретарем Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району, відповідно до якого все своє майно заповідав синові [PERSON] та онуці [PERSON] . На підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0255782 [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП "Промінь" с.Мовчани Жмеринського району, розміром 2,652/2,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). Упродовж шести місяців з часу відкриття спірної спадщини він, позивач, не подав нотаріусу заяви про її прийняття, оскільки не був обізнаний про наявність заповіту, дізнавшись про нього лише після отримання 05.07.2019 року позовної заяви [PERSON] до Мовчанської сільської ради та Жмеринської райдержадміністрації, третя особа: [PERSON] , про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Після ознайомлення з вказаним позовом заявою йому стало відомо про існування заповіту, який був складений за життя його батьком [PERSON] . Спадкоємцями за заповітом є він та відповідач в справі [PERSON] , інші особи, які б претендували на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , відсутні. Інший спадкоємець [PERSON] , Луко -Мовчанська сільська рада чи державно нотаріальна контора не повідомляли його про наявність заповіту [PERSON] . З наведених підстав вважає поважними причини пропуску ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.2-5). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 22.07.2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. 12.08.2019 року до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] із викладенням заперечень проти заявлених позовних вимог, які вважає безпідставними і необгрунтованими. Зазначила, що позивач мав можливість подати нотаріусу заяву про прийняття спірної спадщини, зокрема, направивши її поштою, але такої дії не вчинив. Послалась на роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальним справ від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" стосовно того, що судом не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини серед решти незнання про існування заповіту. Посилання позивача на неподання ним заяви про прийняття спадщини до нотаріуса через необізнаність про наявність заповіту вважає такою, що не ж поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини, оскільки він мав можливість дізнатись про наявність заповіту у Мовчанській сільській раді Жмеринського району. Зауважила, що позивач знав про складення [PERSON] заповіту на користь сторін спору з моменту його посвідчення, яке було здійснено у будинку заповідача 26.02.2002 року за запрошенням секретаря Лука-Мовчанської сільської ради [PERSON] у її, відповідача присутності, та у присутності її матері [PERSON] і позивача [PERSON] . Позивач упродов 17 років з дня смерті спадкодавця [PERSON] не звертався до суду з позовом про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. Також [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом щодо спірної спадщини та беззаперечно знав про наявність спадкового майна після смерті батька, тому за наявності бажання міг звернутись з відповідною заявою до нотаріуса, однак цього не зробив, бо прагнув бути єдиним спадкоємцем. З наведених підстав просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.51-55). Представник позивача [PERSON] - адвокат Чоловський О.М. 28.08.2019 року подав відповідь на відзив. Вказав, що за життя батько позивача [PERSON] подарував житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування відповідачеві [PERSON] . Позивач вважав, що право на спірну земельну частку (пай) також було подаровано відповідачеві, а тому не подавав заяви щодо прийняття спадщини за законом. Відповідач не повідомила позивача про наявність заповіту [PERSON] , її твердження про присутність позивача при складанні заповіту його батьком є неправдивими, адже відповідно він мав би бути свідком даної нотаріальної дії та засвідчити своїм підписом у журналі реєстрації щодо складання заповіту. Позивач [PERSON] не був обізнаний щодо наявності заповіту, який залишений його батьком [PERSON] . Просив задоволити позов (а.с.60-62). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 12.09.2019 року за клопотанням сторони позивача до участі в справі у якості співвідповідача залучено Луко-Мовчанську сільську раду Жмеринського району. 12.09.2019 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якій вона стверджувала, що позиція позивача щодо необізнаності про наявність заповіту є неправдивою. Вважає безпідставними посилання сторони позивача на неможливість спадкоємців за заповітом бути свідками при його посвідченні, оскільки спадкодавцем [PERSON] укладався не секретний заповіт, а звичайний, та відомості щодо решти присутніх під час даної нотаріальної дії осіб саме як про свідків не вносились до заповіту, його текст ними не зачитувався вголос та вони не здійснювали власноручного підпису заповіту. Вказала, що власним правом на спірну спадщину вона не скористалась через відсутність у неї правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). (а.с.72-74). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 06.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 21.07.2020 року клопотання представника позивача про заміну відповідача в справі [PERSON] на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, визнано зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим залишено його без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] просили задовольнити позовну заяву позивача з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача вказав, що про складений батьком [PERSON] заповіт позивач дізнався лише у 2019 році, коли отримав копію позовної заяви [PERSON] , де він був учасником справи у якості третьої особи. Позивач вважав, що все своє майно батько подарував своїй онучці [PERSON] , відповідно по цій причині він пропустив шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дідусь [PERSON] проживав до часу своєї смерті у с.Лука-Мовчанська Жмеринського району за її місцем проживання. Вона знає достеменно, що позивач був присутній при складенні заповіту, про що відомо їй зі слів сільського голови та секретаря сільської ради. На час смерті дідуся вона проживала в с.Лука- Мовчанська Жмеринського району, працювала в с.Лисогірка Жмеринського району. У 2002 році розпорядилась речами покійного [PERSON] , прийнявши спадщину, що відкрилась після його смерті. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Полігас В.М. просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю, з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Вказав, що позивач достеменно знав про заповіт, залишений його батьком, та розпорядження, зроблене [PERSON] на випадок своєї смерті, адже був присутнім при складанні заповіту. Також позивачу достеменно було відомо про час відкриття спірної спадщини і наявність у померлого батька права на земельну частку (пай), а тому відповідно він мав можливість подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом у строки встановлені чинним законодавством, проте, не зробив цього. Відтак жодних поважних причин пропуску даного строку у позивача немає. Зауважив також, що обраний позивачем спосіб захисту оспорюваного права щодо вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини передбачений положеннями чинного Цивільного кодексу України, положення якого не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює секретарем Мовчанської сільської ради Жмеринського району з травня 2003 року. Вказала, що у 2017 році [PERSON] зверталась до неї щодо видачі довідки про її місце проживання в с.Мовчани Жмеринського району для нотаріуса. Покійний [PERSON] на день своєї смерті дійсно проживав в с.Лука-Мовчанська Жмеринського району з батьками відповідача [PERSON] . Де дійсно проживала остання їй достеменно невідомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працює головою Мовчанської сільської ради з 2015 року. Він не пам`ятає чи зверталась [PERSON] щодо отримання довідки про місце проживання, довідки щодо проживання [PERSON] на час смерті в с.Мовчани Жмеринського району він не надавав. Відповідно до відомостей погосподарського обліку покійний [PERSON] був зареєстрований в с.Мовчани Жмеринського району. Про факт надання довідки від 28.11.2017 року він деталей не пам`ятає, довідка надана відповідачу [PERSON] , проте, чи проживала вона разом з покійним [PERSON] на час смерті в с.Мовчани Жмеринського району він також не пам`ятає та не володіє такою інформацією, знає її тільки від людей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала секретарем Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району. Нею було посвідчено заповіт, який складався в будинку сина заповідача [PERSON] - [PERSON] в с.Лука-Мовчанська Жмеринського району. Заповіт був нею посвідчений в присутності самого [PERSON] , його сина [PERSON] , дружини останнього, й позивача [PERSON] . Вона зареєструвала заповіт та залишила його у двох екземплярах у вказаному будинку [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] на час посвідчення заповіту проживав в с.Лука-Мовчанська Жмеринського району, із ним станом на 2002 рік проживала відповідач [PERSON] . Позивачу [PERSON] текст заповіту [PERSON] не було оголошено, заповіт йому для відома не пред`являвся. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона наполягала на зазначенні позивача у заповіті, оригінал якого разом з сертифікатом на земельну ділянку забрав сам [PERSON] , який був присутній при складенні заповіту [PERSON] . Відповідач зверталась до нотаріуса за дублікатом заповіту. На час смерті покійний [PERSON] проживав разом з нею та донькою - відповідачем [PERSON] . Похованням [PERSON] займалась вона з дітьми, його було поховано в с.Мовчани Жмеринського району. Про те, що покійний [PERSON] подарував будинок її доньці, відповідач не повідомляла позивачу, проте останній знав про даний факт з 2002 року, про що вона здогадується. [PERSON] працювала у школі в с.Лисогірка з 2001 року до 2005 року, куди щодня їздила на роботу. У них в будинку залишилися речі покійного [PERSON] , які вони після його смерті спалили. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на час смерті [PERSON] проживав в с.Лука-Мовчанська Жмеринського району, куди його забрав до себе син [PERSON] . Попередньо в с.Мовчани Жмеринського району після смерті дружини він проживав сам. Чи проживав хтось у будинку покійного [PERSON] в с.Мовчани після його смерті йому невідомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] на час смерті проживав в с.Лука- Мовчанська Жмеринського району разом з сином, там його і поховали. У 2002 році він особисто проживав в м.Жмеринка, проте навідувався в с.Мовчани. Чи проживав хтось в будинку [PERSON] після його смерті він не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в с.Лука-Мовчанська Жмеринського району з 1994 року. [PERSON] до дня своєї смерті проживав в с.Лука-Мовчанська Жмеринського району разом з сином та невісткою, також з ними проживала відповідач [PERSON] , які його доглядали до дня смерті. Вони ж займались його похованням в с.Мовчани Жмеринського району. В с.Лука-Мовчанська Жмеринського району знаходились також його особисті речі. Зі слів невістки покійного [PERSON] їй відомо про складання [PERSON] заповіту на користь сина [PERSON] та онуки [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що у 2002 році [PERSON] проживав в с.Лука-Мовчанська Жмеринського району у сина і невістки та помер також в с.Лука-Мовчанська. З ними також проживала відповідач [PERSON] , яку він часто вивозив на трасу в с.Кацмазів Жмеринського району, адже мав власний транспортний засіб. Після смерті [PERSON] у будинку в с.Лука-Мовчанська проживала [PERSON] та її покійний чоловік - син [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є працівником ТОВ "Курланд" та надавала консультації окремим фізичним особам щодо оформлення спадщини та укладення договорів оренди земельних ділянок, які не були витребувані за сертифікатами про право на земельну частку (пай). У 2016 році така допомога надавалася нею також відповідачеві [PERSON] . Вивчивши її документи, встановила відсутність сертифікату про право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права [PERSON] на спадкове майно за заповітом [PERSON] . Також у 2016 році вона телефонувала позивачу в даній справі [PERSON] та повідомляла йому складення також на його користь заповіту [PERSON] . Повідомити номер телефону, за яким телефонувала тоді [PERSON] , в теперішній час не здатна. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , запис про батька у відповідній графі свідоцтва про народження відсутній (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с.Мовчани Жмеринського району Вінницької області (а.с.9). Як вбачається з копій витягів зі Спадковому реєстрі від 23.08.2008 року та від 16.04.2019 року, до Спадкового реєстру внесено відомості стосовно заповіту [PERSON] , посвідченого секретарем Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району 16.01.2002 року за реєстровим номером 7; відомості про реєстрацію спадкової справи після смерті [PERSON] відсутні (а.с.10,11). Відповідно до копії позовної заяви від 27.06.2019 року [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права на земельну частку (пай), що рахується за померлим [INFO] [PERSON] ; в переліку учасників справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вказаний [PERSON] (а.с.12-16). Згідно копії заповіту, посвідченого 26.01.2002 року секретарем виконкому Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району [PERSON] за реєстром №7, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було із чого воно б не складалось заповів своєму сину [PERSON] та онуці [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з копії довідки виконкому Мовчанської сільської ради Жмеринського району від 28.11.2017 року № 373, [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилась після смерті діда [PERSON] , який проживав та був зареєстрований в с.Мовчани Жмеринського району, померлого [INFO] , вступивши у фактичне володіння та управління майном померлого, розпорядилась його домашніми та особистими речами у жовтні 2002 року (а.с.18). Згідно копії повідомлення Відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 03.04.2019 року, сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН № 0255782, площею 2,652 умовних кадастрових гектара зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №287 від 03.07.1997 року КСП "Промінь" с.Мовчани, виданий розпорядженням Жмеринської райдержадміністрації від 11.03.1997 року №59 на ім`я [PERSON] . Право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] може бути успадковане відповідно до чинного законодавства (а.с.21). Відповідно до копії довідки виконкому Лука-Мовчанської сільської ради Жмеринського району від 18.07.2019 року №253 [PERSON] на день своєї смерті проживав без реєстрації у будинку свого сина [PERSON] в [ADDRESS] ; разом з ним проживала та була зареєстрована дружина сина [PERSON] (а.с.63,66). Як вбачається з листа Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району від 21.12.2019 року №02-14-449 повідомлення про наявність заповіту, залишеного за життя спадкодавцем [PERSON] , сільською радою не повідомлялось спадкоємців за заповітом останнього, оскільки від спадкоємців не надходило повідомлення про відкриття спадщини та не було відоме місце роботи або проживання спадкоємця [PERSON] (а.с.111). Згідно копії погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки разом з первісним головою домогосподарства [PERSON] , який помер [INFO] , проживала померла [INFO] дружина [PERSON] , а також [PERSON] , яка зазначена головою домогосподарству із відміткою про тимчасову відсутність з підстав роботи учителькою Лисогірської ЗОШ (а.с.113-115). Відповідно до пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, за загальним правилом ЦК України застосовується до тих відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Але, оскільки акти цивільного законодавства не мають зворотної сили і це підтверджується положенням про те, що ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК, його норми застосовуються тільки до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, ЦК поширюється на права і обов`язки, які хоча і виникли до 1 січня 2004 року, але не припиняються і тривають після 01.01.2004 року. Згідно роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки спадщина відкрилася після смерті [PERSON] [INFO] , та у шестимісячний строк на її прийняття, встановлений вимогами ст.549 ЦК УРСР 1963 року, цю спадщину шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном було прийнято одним із спадкоємців за заповітом вказаного спадкодавця - відповідачем [PERSON] , обставини чого заздалегідь не оспорено стороною позивача, а також з огляду на те, що встановлений законом строк подання заяви про прийняття даної спадщини закінчився задовго до набрання чинності ЦК України 2003 року, то до спірних правовідносин відносин щодо прийняття даної спадщини підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно вимог ч.1 ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом маємісце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР 1963 року за загальним правилом часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ст.526 ЦК УРСР 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до вимог ч.1 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Положеннями ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч.1 ст.550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Згідно ч.1 ст.41 Закону України "Про нотаріат" в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою будь-якого виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Відповідно до змісту ст.63 Закону України "Про нотаріат" державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктом 5 розділу I чиної на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року №18/5, нотаріуси зобов`язані серед решти здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до Закону "Про нотаріат" і принесеної присяги, сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Так, суд визнає аргументованими доводи сторони позивача стосовно поважних причин пропуску ним подання нотаріусу заяви про прийняття спірної спадщини за заповітом [PERSON] , складеного на його користь, упродовж шестимісячного строку з дня смерті останнього з підстав неповідомлення заздалегідь його про цей заповіт іншим спадкоємцем [PERSON] , або Луко-Мовчанською сільською радою чи Жмеринською районною державною нотаріальною конторою, обставини чого підтверджуються відповідними поясненнями відповідача [PERSON] , свідка [PERSON] та витягом зі Спадкового реєстру щодо відсутності заведеної спадкової справи стосовно майна померлого [PERSON] , власне у якій повинне було міститися відповідне повідомлення нотарусом позивача [PERSON] , як спадкоємця за заповітом. Такі висновки суду достатньо узгоджуються із правовими позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі №565 та від 21.09.2020 року в справі №130/2517/18. Суд визнає необґрунтованими заперечення сторони відповідача поважності пропущення позивачем оспорюваного строку за можливості своєчасного прийняття [PERSON] спірної спадщини у якості спадкоємця першої черги за законом та обізнаності із наявністю заповіту на його користь, а також щодо неналежної вказівки позивачем правових норм і предмету позовних вимог, оскільки спадкування за законом положеннями чинного законодавства заздалегідь виключається у разі наявності заповіту. Більш того, вирішення питання прийняття спадщини за заповітом вочевидь передбачає здійснення спадкоємцем не лише власного волевиявлення, яким характеризується прийняття чи відмова від спадщини за законом, а й також врахування ним заповідального розпорядження спадкодавця, що по своїй суті є останньою волею заповідача, а тому потребує завчасної обізнаності спадкоємця щодо неї для формування остаточного рішення щодо прийняття чи відмови від спадщини за заповітом. Суд зауважує, що положеннями ст.185,187 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви не передбачено обов`язку позивача зазначати правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, оскільки їх визначення належить до виключної компетенції суду при розгляді заявленого спору по суті, у зв`язку з чим доводи сторони відповідача про помилкивість посилання позивача на певні положення чинного Цивільного кодексу України щодо спірних правовідносин, є безпідставними. Також суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача стосовно особистої обізнаності позивача [PERSON] із складеним його батьком [PERSON] заповіту за його присутності при посвідченні даного заповіту за місцем проживання останнього та додаткового повідомлення [PERSON] про існування вказаного заповіту на його користь у 2016 року свідком [PERSON] , оскільки сама лише присутність позивача при здійсненні нотаріальної дії не становить безумовної обізнаності із змістом посвідчуваного заповіту, надто з урахуванням пояснень свідка [PERSON] стосовно того, що посвідчений нею заповіт [PERSON] не оголошувався [PERSON] і не пред`являвся йому для ознайомлення. Натомість [PERSON] не належить до спадкоємців за вказаним заповітом чи до виключного переліку посадових осіб, які згідно закону наділені повноваженнями повідомляти у встановленому порядку спадкоємця про існування заповіту. Також таке повідомлення саме спадкоємця [PERSON] не підтверджено жодними документальними відомостями. Окрім того, суд визнає необґрунтованими посилання сторони відповідача про невідповідний предмет позовних вимог щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, можливість чого не була передбачена положеннями ЦК УРСР 1963 року, оскільки з урахуванням загальних засад цивільного судочинства щодо принципів верховенства права та диспозитивності, суд в межах заявлених позовних вимог, які у цій частині спору пов`язані із судовим захистом оспорюваного права власне на подання нотаріусу спадкоємцем заяви про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку з часу відкриття даної спдщини, та пропущеного ним з поважних причин. Тому з урахуванням вимог ч.9 ст.10 ЦПК України щодо аналогії закону суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а саме наведені вище положення ст.550 ЦК УРСР 1963 року, якими з відповідних підстав передбачена можливість продовження судом пропущеного строку для прийняття спадщини, встановленого законом. Таким чином, судом встановлено, що вказані доводи сторони відповідача та представлені відповідачем докази не спростовують висновків суду про доведеність стороною позивача належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, а тому даний позов в частині вимог до відповідача [PERSON] підлягає задоволенню судом. Разом з тим, із урахуванням роз`яснень, які містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", стосовно того, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину, та лише при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, суд з огляду на встановлені обставини щодо прийняття спірної спадщини за заповітом відповідачем [PERSON] і неусунення її від права на спадкування суд визначає, що даний позов пред`явлений до неналежного відповідача стосовно вимог до Лука-Мовчанської сільської ради Жмеринського району, у зв`язку з чим у цій частині вимог позовна заява підлягє залишенню судом без задоволення. При цьому суд визнає безпідставними посилання сторони позивача на відомості, що містяться у наведеній вище довідці виконкому Лука-Мовчанської сільської ради від 18.07.2019 року, оскільки остання не містить застереження про виключний перелік осіб, які проживали разом із спадкодавчем [PERSON] на час його смерті. Також неаргументованими на думку суду є посилання сторони позивача на вибуття відповідача [PERSON] з погосподарського обліку внаслідок її роботи учителькою у Лисогірській ЗОШ, оскільки вони не відповідають фактичним відомостям витягу з погосподарської книги №1 Мовчанської сільської ради, згідно яких вбачається визначення саме [PERSON] головою домогосподарства після припинення цих повноважень [PERSON] за фактом його смерті [INFO] , а також спростовуються показаннями свідків у даній справі. З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України щодо стягнення з належного відповідача [PERSON] на користь позивача сплаченого ним судового збору в сумі 768,40 грн (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed