Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом де зазначає, що 19 жовтня 2007 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" був укладений кредитний договорі, згідно якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 49800 доларів США з розрахунку 14, 3 % річних за весь час фактичного користування кредитом строком до 18 жовтня 2017 року. 30 червня 2010 року між товариством "Укрпромбанк". Акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань товариства "Укрпромбанк" на користь АТ "Дельта Банк".Таким чином ПАТ "Дельта Банк" набуло права вимоги за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року. Відповідно до п.2,4 вищезазначеного кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше 415 доларів США до 20 числа кожного місяця. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань між нею та товариством "Укрпромбанк" було укладено договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року було укладено договір іпотеки. При цьому у п.4.3.3 кредитного договору зазначено, що банк має право змінити умови кредитування (в тому числі процентну ставку та комісії) у порядку, передбаченого п. 6.1 цього договору, письмово попередивши про це позичальника за 30 календарних днів , а при не згоді позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків та можливих штрафних санкцій. Згідно з вимогами п. "г" ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" банк зобов'язаний у письмовій формі повідомити споживача про тип відсоткової ставки. Така ж вимога встановлена п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до п. 3.5 цих Правил банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише у разі настання події, не залежної від волі сторін договору. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку волевиявленням однієї із сторін. Розмір відсоткової ставки може бути переглянутий лише за умови, що сторони визначили таку ставку як змінну. Банком не було визначено відсоткову ставку за вищезазначеним кредитним договором як змінну, що суперечить діючому законодавству та принципу добросовісності. Окрім того, відповідач, в порушення вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не повідомив позичальника про абсолютне значення подорожчання кредиту , сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, тип відсоткової , переваги та недоліки пропонованої схеми кредитування, що також є порушенням вимог п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту. Також позивач, всупереч положенням п. 3.8 Правил не був повідомлений ні про валютні ризики, ні про розмір комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання. Таким чином, позивач під час укладання договору, не маючи відомостей про тип відсоткової ставки, про абсолютне значення подорожчання кредиту, не будучи повідомлений про валютні ризики, пов'язані з укладанням договору кредиту в іноземній валюті, добросовісну та повну інформацію про переваги та недоліки даної схеми кредитування - обрав для себе спосіб отримання кредиту в іноземній валюті, враховуючи нижчу відсоткову ставку за даними умовами кредиту, порівняно з кредитом в національній валюті. Просить визнати недійсними кредитний договір № 251/ФКВ-07 та договір іпотеки № 251/1, укладені 19 жовтня 2007 року між нею та товариством "Укрпромбанк". У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Крім того, 18 листопада 2014 року подала заяву про визнання поважними причини пропуску строку для звернення до суду та поновити [PERSON] строк для звернення до суду з позовом про захист прав споживачів. Представник відповідача Вєткова О.В. позовні вимоги не визнала, посилаючись на його необґрунтованість. Крім того, у письмові заяві від 06 жовтня 2014 року просила застосувати строки позовної давності і відмовити у задоволенні позову [PERSON] з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. У ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" зазначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З тексту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивач ник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону України у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. На підставі ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції чинній на момент укладання кредитного договору) перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про відомості щодо умов надання кредиту. Судом установлено, що 19 жовтня 2007 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" був укладений кредитний договір № 251/ФКВ-07, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 49800 доларів США з розрахунку 14,3% річних за весь час фактичного користування кредитом строком до 18 жовтня 2017 року. 30 червня 2010 року між товариством "Укрпромбанк", акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань товариства "Укрпромбанк" на користь АТ "Дельта Банк". Згідно копії кредитного договору, який є в матеріалах справи, останній підписаний позичальником [PERSON] на всіх його сторінках. Відповідно до п. 1.11 договору позичальник зобов'язаний сплачувати платежі у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв'язку з укладанням цього договору, який є невід'ємною частиною договору. Як вбачається з додатку № 1 до кредитного договору № 251/ФКВ-07 від 19 жовтня 2007 року, останній містить графік платежів по договору з розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Крім того, в додатку зазначені платежі та надані супутні послуги, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту. Додаток № 1 до кредитного договору ( Графік платежів за договором) складено у відповідності до форми, рекомендованої Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року. Під час укладання спірного кредитного договору позивачкою була підписана заява-анкета від 08 жовтня 2007 року, в тексті якої зазначено, що підписання цієї анкети позичальником підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування товариством "Укрпромбанк". Аналогічні підтвердження факту письмового ознайомлення з умовами кредитування містяться в п. 71.1 підписаного позичальником кредитного договору. Тобто, банк повідомив позивача про можливість настання валютних ризиків, а також про абсолютне подорожчання кредиту у зв'язку з отриманням кредиту у доларах США за всіма правилами, які з метою захисту прав споживачів при отриманні фінансових послуг були встановлені законодавством на момент виникнення спірних правовідносин. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або Законом. Саме по собі зростання /коливання/ курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору чи визнання недійним окремих його пунктів, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні в України до іноземної валюти. Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що основне зобов'язання, це зобов'язання боржника за кредитним договором позики, кредити, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. У пункті 5.1 іпотечного договору № 251/1 Zфквіп-07 від 19 жовтня 2007 року, укладеного між [PERSON] та товариством "Укрпромбанк", зазначено, що договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором. У випадку продовження строків виконання зобов'язань за кредитним договором, іпотека, передбачена цим договором, зберігається до повного виконання зобов'язань. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту, станом на 15.01 2014 року [PERSON] має загальну заборгованість по кредиту в сумі 412526 гривень 40 копійок. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачені необхідні для припинення іпотеки підстави, а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним. Оскільки зобов'язання по кредитному договору не виконане, підстав вважати недійсними кредитний та іпотечний договори немає. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем не доведено порушення своїх прав при укладанні оспорюваних іпотечного та кредитного договорів. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з підстав його необґрунтованості.

Outcome: dismissed