Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], третіх осіб без самостійних вимог: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові посилається на те, що між [PERSON] - комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та фізичною особою - [PERSON] 03.07.2006 року був укладений договір кредиту № 89, згідно з п. 1.1. якого відповідачці було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30 000 дол. США, зі сплатою 13% річних та комісій, в розмірі визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 29 грудня 2019 року на умовах, визначених цим договором. Крім цього в позові посилаються на те, що договором передбачено, в якості забезпечення виконання кредитних зобовязань укладення з відповідачкою, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір іпотеки від 03.07.2006 року на двокімнатну квартиру загальною площею - 53,60 кв.м., житловою - 27,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказують на те, що зобов'язання позивача, визначені у договорі кредиту №89 від 03.07.2006року, а саме: п. 2.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку. Станом на 16.09.2015 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором 14 494, 29 доларів США, що в еквіваленті становить 318 847,78 грн. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню користь заборгованість у розмірі 14 494,29 доларів США (що в еквіваленті становить 318 847,78 грн.) та судові витрати у розмірі 4 782,72 грн. Крім цього представником було подана заява про збільшення позовних вимог, зокрема, просить стягнути на їхню користь заборгованість станом на 01.05.2016 рік у розмірі 16 405,76 доларів США (що в еквіваленті становить 413 204,19 грн.) та судові витрати у розмірі 6 198,06 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідачки [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно письмових пояснень заперечував проти позову, вказав на те, що єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти Позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ Заява на видачу готівки. Вказує на те, що відповідачка не визнає факту отримання згідно кредитного договору № 89 від 03.07.2006 р. 30 000 доларів США, оскільки отримала лише 3 000 доларів США через касу банку. Відповідачка не визнає факту підписання додаткових угод. Оскільки відповідачкою з моменту отримання кредиту (04.07.2006 р.) у сумі 3 000 доларів США не повернуто жодної копійки, то вважає, що позивачем пропущені строки позовної давності. Посилається на те, що з заяви позивача вбачається, що він просить достроково стягнути з відповідача кредитну заборгованість. Однак позивачем не враховано ту обставину, що згідно з п. 2.8. договору № 1 від 29.03.2007 року про зміну умов договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року таке право у нього виникає після направлення позичальнику вимоги про дострокове погашення кредиту та закінчення 30 - ти денного строку (з моменту одержання зазначеної письмової вимоги) на виконання цієї вимоги. Вказав на те, що п. 2.8. договору № 1 від 29.03.2007 року про зміну умов договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року погоджено, що сторони домовились про те, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту у повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції. При цьому, дострокове повернення кредитних ресурсів та процентів (погашення заборгованості) повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником письмової вимоги банку про дострокове погашення кредиту. Однак банк не направляв позичальнику відповідно до п. 2.8. договору № 1 від 29.03.2007 року про зміну умов договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року письмову вимогу про дострокове погашення кредиту, а позичальник її не отримував. Таким чином, обов'язок достроково повернути кредитні ресурси у позичальника ще настав, а отже відсутні жодні правові підстави для стягнення з нього поточної заборгованості, тобто заборгованості нарахованої після 01.05.2016 року. Таким чином, стягнення заборгованості нарахованої за період після 01.05.2016 року (з 02.05.2016 року по 29.12.2019 року) буде безпідставним, оскільки обов'язок дострокового погашення кредиту у позичальника ще не настав. Просить в позові відмовити повністю за строками давності та за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27.09.2016 року по справі за позовом [PERSON]Г до ПАТ «Укрсоцбанк», яке вступило в законну силу 14.12.2016 р. встановлено, що 03.07.2006 року між позивачем [PERSON] - комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (нині Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") та [PERSON] (відповідачкою по справі) - був укладений договір кредиту № 89 (далі за текстом Договір). Згідно з п. 1.1. Договору, кредит відповідачці було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30000 дол. США, зі сплатою 13 процентів річних та комісій, в розмірі визначеними Тарифами на послуги по наданню Кредитів, які містяться в Додатку 1 до Договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом до 01.07.2016 року на умовах, визначених цим Договором. 21.10. 2008 року між позивачем та відповідачкою укладено договір № 1 про зміну умов Договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року, відповідно до якого внесено доповнення до Додатку № 1 до договору кредиту пунктом 4, яким встановлена додаткова комісія «Ведення кредитної справи позичальника» з тарифом в розмірі 3%. 29.03.2010 року Позивачем та Відповідачкою укладено Договір №1 про зміну умов Договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року, згідно умовами даного Договору сторони дійшли згоди про наступне: - сторони підтверджують, що залишок заборгованості за Кредитом станом на дату укладання додаткової угоди складає 19000(дев'ятнадцять тисяч) дол..США, залишок заборгованості за нарахованими відсотками складає 0,00(нуль) дол. США.; - змінено кінцевий термін повернення кредитної заборгованості за договором визначений п.1.1 та встановити кінцевий термін повернення кредитної заборгованості за договором до 29.12.2019 року.; - встановлено детальний розпис сукупної вартості Кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання Кредиту наведено в Додатку № 1 до Додаткового договору, що є невід'ємною частиною договору кредиту. 01 лютого 2011 року Позивачем та Відповідачкою укладено Договір № 3 про зміну умов Договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року, згідно умовами даного Договору сторони дійшли згоди про наступне: - сторони підтверджують, що залишок заборгованості за Кредитом станом на дату укладання додаткової угоди складає 18909(вісімнадцять тисяч дев'ятсот дев'ять)дол. США; - змінено графік погашення суми основної заборгованості, що міститься в Додатку № 2, передбачений п.1.1 Договору кредиту та викласти його в новій редакції , згідно Додатку №2, що є невід'ємною складовою частиною цього Додаткового договору.; - викладено п. 2.4, 2.5, 2.7 Договору кредиту в новій редакції та доповнено Договір кредиту пунктами 2.5.1, 2.5.2, 2.7.1-2.7.8., 2.10, 2.11. Отже, фактично сторонами узгоджена нова редакція договору із змінами від 01.02.2011 року, з умовами якої відповідачка погодилась та виконувала її станом до грудня 2014 року, оплачуючи як відсотки по кредиту, так і тіло кредиту(це підтверджується розрахунком заборгованості а.с.21-25) . Вказані обставини встановлені рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27.09.2016 року по справі за позовом [PERSON]Г до ПАТ «Укрсоцбанк», яке вступило в законну силу 14.12.2016 р., в апеляційному порядку не переглядалося, а отже зазначені правовідносини не потребують повторного встановлення. Крім цього зазначені обставини повністю спростовують позицію відповідачки, щодо отримання згідно кредитного договору № 89 від 03.07.2006 р. суми кредиту не 30 000 доларів США, а лише 3 000 доларів США, а також не підписання відповідачкою додаткових угод та невнесення коштів в рахунок погашення кредиту. Згідно заяви представника позивача від 16.05.2016 року (а.с.122), станом на 01.05.2016 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором - 16 405,76 доларів США, що в еквіваленті становить 413 204,19 грн., яка складається з: - суми заборгованості за кредитом 12 171,65 доларів США, що в еквіваленті становить 306 561,60 грн.; - сума заборгованості за відсотками 2 356,76 доларів США, що в еквіваленті становить 59 358,40 грн.; - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 1 331,05 доларів США, що в еквіваленті становить 33 524,45 грн.; - суми пені за несвоєчасне повернення відсотків 546,31 доларів США, що в еквіваленті становить 13 759,73 грн. Проте, згідно з п. 2.8. договору № 1 від 29.03.2007 року про зміну умов договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року сторони домовились про те, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту у повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції. При цьому, дострокове повернення кредитних ресурсів та процентів (погашення заборгованості) повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником письмової вимоги банку про дострокове погашення кредиту. Як встановлено в судовому засіданні, банк не направляв позичальнику відповідно до п. 2.8. договору № 1 від 29.03.2007 року про зміну умов договору кредиту № 89 від 03.07.2006 року письмову вимогу про дострокове погашення кредиту, а позичальник її не отримувала. Таким чином, обов'язок достроково повернути кредитні ресурси у позичальника ще настав, а отже відсутні жодні правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості нарахованої після 01.05.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки(ст.257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1ч.2ст.258 ЦК України. Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з письмової заяви представника відповідачки [PERSON] від 18.01.2017 року, останній просить, в залежності від фактичних обставин справи, застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позовних вимог повністю або частково. Проте, судом встановлено що строк позовної давності позивачем не порушений у звязку з тим, що згідно розрахунку заборгованості відповідачка здійснила останній платіж 2.12.2014 року (а.с.258), відповідачка до 18.08.2014 року не мала простроченої заборгованості за тілом кредитом (а.с.255). 5.05.2016 року сума простроченої заборгованості за тілом кредиту складає 3965 доларів США 9 центів (а.с.255), позивач звернувся до суду 13.01.2016 року, розмір пені розрахований в межах одного календарного року до дати звернення до суду. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності відсутні. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. Відповідачка не належним чином виконує взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору, в результаті чого за нею утворилась заборгованість. На підставі викладеного та матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з відповідачки [PERSON] заборгованість станом на 01.05.2016 рік у розмірі 8199,21 доларів США, що в еквіваленті становить 206456,10 грн., яка складається з: - суми простроченної заборгованості за кредитом (станом на 1.05.2016 р.) 3965,09 доларів США, що в еквіваленті становить 99866,84 грн.; - сума заборгованості за відсотками 2 356,76 доларів США, що в еквіваленті становить 59 358,40 грн.; - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 1 331,05 доларів США, що в еквіваленті становить 33 524,45 грн.; - суми пені за несвоєчасне повернення відсотків 546,31 доларів США, що в еквіваленті становить 13 759,73 грн. Крім цього слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з відповідачки [PERSON] судовий збір у розмірі 3096,84 грн.

Outcome: partial