Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту проживання на території України. В заяві вказав, що народився 06.12.1986 року на території Вірменської РСР. В 1989 році батьки заявника були направлені на роботу в м.Лубни Полтавської області. Фактично проживали в [INFO], де підприємство надало їм будинок. Станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року заявник разом з батьками постійно проживали на території України. В 2017 році заявник звернувся до Лубенського МВ УДМС України в Полтавській області з заявою про видачу паспорта громадянина України, однак через відсутність відомостей про постійне проживання заявника на території України йому було відмовлено. Просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. В судове засідання, призначене на 21.12.2017 року, заявник та його представник не зявилися. В попередньому судовому засіданні представник заявника заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення заявника та його представника, показання свідків, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1,2,ч. 1 ст. 3 цього Закону. Тобто юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом "Про громадянство України" (13 листопада 1991 р.). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв'язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України "Про громадянство України", також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень". Відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 Закону України "Про громадянство України" дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах", а саме: "проживання на території України на законних підставах" - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; "безперервне проживання на території України" - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції Указом Президента України від 27 червня 2006р. № 588/2006 (далі - Порядок), передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України ( абз. 12 ст.1 Закону України "Про громадянство України"). Як вбачається з матеріалів справи заявник в якості доказів долучив письмові пояснення двох свідків. Вказані докази не є допустимими доказами в розумінні ЦПК України. В судове засідання на виклик суду вказані свідки не зявилися. При цьому представником заінтересованої особи суду надано довідку про те, що за відомостями погосподарської книги № 1, власником домогосподарства за адресою: с.Кононівка, вул.Рожок, 22 (яке в заяві вказує заявник) на 1991 рік була [PERSON] і за цієї адресою була зареєстрована одна. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником не надано доказів в підтвердження своїх вимог.

Outcome: dismissed