Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом до відповідачів. Свої вимоги мотивує тим, що 02.04.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFVWGА 00000066 відповідно до якого вона отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 24450,00 дол. США строком до 03.04.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачами [PERSON] та [PERSON] 17.04.2007 року було укладено договір іпотеки IFVWGА 00000066, відповідно до якого вони надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 147,30 кв.м., житловою площею 62,30 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] Верховинського району Івано-Франківської області, Майно належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2012 року частково задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" та звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою с.Вигода Верховинського району Івано-Франківської області шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк". Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Тому позивач, із врахуванням уточнень, просить виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та інших осіб із житлового будинку в якому вони зареєстровані та проживають, який є предметом іпотеки із зняттям з реєстраційного обліку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу слухати з а її відсутності та відстрочити порядок виконання рішення суду до закінчення строку дії ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд, заслухавши заяву відповідачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає до задоволення із застосуванням ст. 217 ЦПК України з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02.04.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFVWGА 00000066, згідно з яким відповідачка отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 24450,00 дол. США на строк до 03.04.2017 року із щомісячним погашенням заборгованості та сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі та в порядку встановленими кредитним договором (а.с. 10-13). В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачами [PERSON], [PERSON] 17.04.2007 року було укладено договір іпотеки IFVWGА 00000066, відповідно до якого вони надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 147,30 кв.м., житловою площею 62,30 кв.м., що знаходиться за адресою с.Вигода Верховинського району Івано-Франківської області та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Красноїльської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області 22.03.2007 року на підставі рішення Красноїльської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 15.11.2005 року за №28, зареєстрованого 22.03.2007 року Коломийським МБТІ Івано-Франківської області за реєстраційним номером 18255057, номер запису 1 в книзі 1. Житловий будинок з господарськими будівлями передано в іпотеку з невід'ємними приналежностями, які знаходяться в ньому . Цільове призначення житлового будинку з господарськими будівлями - жила нерухомість (а.с.14-18,101). Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2012 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: розірвано кредитний договір № IFVWGА 00000066 від 02.04.2007 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за цим договором в розмірі 23800,51 дол. США звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Верховинського району Івано-Франківської області та належить [PERSON], та земельну ділянку площею 0,0710 га, яка належить [PERSON] (а.с. 20-24). На дане рішення ПАТ КБ "ПриватБанк" було подано апеляційну скаргу за результатами розгляду якої рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.03.2013 року рішення Верховинського районного суду від 20.12.2012 року в частині розірвання кредитного договору від 02.04.2007 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] скасовано, а в решті рішення суду залишено без зміни (а.с. 94-97). Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно повідомлення ПАТ КБ "ПриватБанк" від 06.08.2013 року за вих.№ 30.1.0/2-292, відповідачів було попереджено позивачем про добровільне виселення з житлового будинку, на який звернуто стягнення, в термін 30 діб з часу отримання цього повідомлення (а.с. 25-33). Відповідачі добровільно не виконали зобов'язання та не звільнили спірне житлове приміщення, що згідно з положенням ст.40 Закону України «Про іпотеку» є підставою для їх примусового виселення в судовому порядку. Довідкою виконавчого комітету Красноїльської сільської ради Верховинського району за вих.№140/02-33/01 від 12.12.2013 року стверджується, що житловий будинок в [ADDRESS] Верховинського району Івано-Франківської області належить [PERSON] та в ньому крім неї зареєстровані - [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] Даний житловий будинок є місцем їхнього постійного проживання, [PERSON] з сім'єю користується одним житловим будинком, інших житлових будинків не має (а.с. 100). 07.06. 2014 року набрав чинності ЗУ Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. За своїм змістом зазначений закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки, законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Судом встановлено, що спірний житловий будинок загальною площею 147,30 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] Верховинського району Івано-Франківської області на який рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2012 року було звернуто стягнення є майном, яке виступає як забезпечення зобов'язань відповідачки [PERSON] за споживчим кредитом № IFVWGА 00000066 від 02.04.2007 року, наданим їй позивачем в іноземній валюті, та яке використовується, як місце постійного проживання відповідачів по справі, у яких відсутнє інше нерухоме житлове майно. Тому, виходячи із цих обставин та обставин, зазначених вище, суд констатує, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відстрочкою виконання рішення суду в частині задоволених вимог до закінчення дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що передбачено ст.217 ЦПК України, відповідно до якої суд, який ухвали рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Крім того на відповідачів слід покласти стягнення судових витрат. Так, згідно з вимогами п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Враховуючи, наявні в матеріалах справи квитанції, позивачем оплачено 344,10 грн. судового збору. Отже з відповідачів на користь банку слід стягнути по 86,03 грн. з кожного сплаченого судового збору, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved