Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

15.03.2016 року КС «Взаємодовіра» (далі\~- позивач) звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05.11.2015 р. між Кредитною спілкою «Взаємодовіра» та [PERSON] (далі\~ відповідач-1) було укладено кредитний договір № 140. Згідно п. 1.1 кредитного договору позивач зобовязався надати відповідачу-1 кредит в сумі 50\~000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а остання зобовязалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредит було надано строком на 36 місяців з 05.11.2015 р. по 05.11.2018 р. Пунктом 3.1 вказаного договору передбачена плата за користування кредитом (проценти), яка становить 65 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. В забезпечення кредитних зобовязань між позивачем та [PERSON] (далі\~ відповідач-2) 05.11.2015 р. було укладено договір поруки, згідно якого відповідач-2 виступив поручителем по зобовязанням відповідача-1 за умовами кредитного договору. Крім того, 05.11.2015 р. в забезпечення кредитних зобовязань між позивачем та [PERSON] (далі\~ відповідач-3) було укладено договір поруки, згідно якого відповідач-3 виступив поручителем по зобовязанням відповідача-1 за умовами кредитного договору. З моменту підписання кредитного договору відповідач-1 сплатила сім платежів. Прострочення по платежам станом на 14.03.2016 р. становить 59 днів, на загальну суму 106\~213,81 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позов підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Між позивачем\~кредитною спілкою "Взаємодовіра" та відповідачем [PERSON] 05.11.2015 р. був укладений кредитний договір № 140 на суму 50\~000,00 грн. терміном на 36 місяців з 05.11.2015 р. по 05.11.2018 р., із сплатою 65 % річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості по кредиту в рамках кредитної лінії. Відповідно до п. 3.4 вказаного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка повернення основної суми кредиту та сплати процентів, що є невідємною частиною цього договору. Відповідно до видаткового касового ордеру від 05.11.2015 р. [PERSON] 05.11.2015 р. на виконання умов договору № 140 від 05.11.2015 р. отримала 38\~000,00 грн. Згідно з п. 5.4.3. вищезазначеного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом, зокрема у разі затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць. [PERSON] умови кредитного договору не виконує, оскільки не повністю сплачує всі належні платежі відповідно до договору. Таким чином, станом на 14.03.2016 р. виникла заборгованість в сумі 41\~651,12 грн., яка складається з: 37\~700,82 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 47,57 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 3\~902,73 грн. прострочена заборгованість по сплаті відсотків. Між позивачем кредитною спілкою "Взаємодовіра" та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 140 від 05.11.2015 р., відповідно до якого відповідач [PERSON] взяв на себе обовязок відповідати за зобовязаннями відповідача [PERSON], що випливають із кредитного договору № 140 від 05.11.2015 р., укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] Між позивачем кредитною спілкою " Взаємодовіра " та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 140 від 05.11.2015 р., відповідно до якого відповідач [PERSON] взяв на себе обовязок відповідати за зобовязаннями відповідача [PERSON], що випливають із кредитного договору № 140 від 05.11.2015 р., укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] Доказів, які б спростовували наведені вище письмові докази у справі, у тому числі, і щодо розміру заборгованості за кредитним договором, відповідачі суду не надали. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи практику застосування ст. 625 ЦК України, Верховний Суд України розяснив що суди мають керуватися тим, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. Таким чином, суд прийшов до висновку, що правових підстав для нарахування позивачем 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків в сумі 23,63 грн. немає. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів неодержаний прибуток (упущену вигоду) в сумі 64\~539,06 грн., що складається з відсотків, які б Спілка могла отримати від відповідача. За змістом ч.2 ст. 22 ЦК України\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відсотки, які б Спілка могла отримати за період з 05.04.2016р. по 05.11.2018 р., в контексті ст. 22 ЦК України, не є упущеною вигодою, і позивач не позбавлений права в майбутньому пред'явити позов і щодо стягнення вищевказаних відсотків, оскільки зобов'язання до цього часу триває. Крім того, питання про стягнення упущеної вигоди не відповідає засадам ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», відповідно до якої кредитна спілка є неприбутковою організацією створеною з метою задоволення потреб у взаємному кредитуванні та наданні послуг її членам за рахунок об'єднаних грошових внесків. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог, в частині стягнення упущеної вигоди в сумі 64\~539,06 грн., слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки договори поруки, укладені між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON], є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору, між відповідачами [PERSON] та [PERSON] не виникає солідарної відповідальності між собою. Зазначена правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України № 6-185 цс14 від 17.12.2014 р., № 6-1348 цс15 від 30.09.2015 р. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК немає. Таким чином, у даних правовідносинах солідарна відповідальність за порушення зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором № 140 від 05.11.2015 р. виникає між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] та між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] окремо. Згідно з приписами\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як роз'яснено у п. 39 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Постанови від 17.10.2014 року №10 при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial