Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Рахівська міська рада, Закарпатської області про поділ нерухомого майна житлового будинку, господарських будівель та споруд в натурі між власниками (виділення частки), визначення порядку користування нерухомим майном та присадибною земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 18.04.2003 року виконкомом Рахівської міської ради, їй та її колишньому чоловікові - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS], Закарпатської області. 09 грудня 2011 року за рішенням Рахівського районного суду закарпатської області (Справа №2-1118/11) шлюб між нею та відповідачем розірвано. На день її звернення до суду, між ними, як співвласниками нерухомого майна, виникають спори щодо порядку користування та володіння житловим будинком, що перешкоджає їй, як власнику пропорційної частини нерухомого майна, вільно та безперешкодно користуватися, володіти та розпоряджатися ним. Спільне нерухоме майно на даний час між ними, як співвласниками не розділено, угоди про спосіб виділення її частки із загальної маси нерухомого майна між нею та відповідачем не досягнуто, на даний час вона взагалі не може користуватися майном, оскільки відповідач не допускає її до житлового будинку. На сьогоднішній день, вирішити даний спір між ними, як співвласниками нерухомого майна, не являється можливим у зв'язку із небажанням відповідача. На підставі наведеного просила визнати порядок користування ними: [PERSON] та [PERSON], житловим будинком [ADDRESS] Закарпатської області з відповідними надвірними спорудами, господарськими будівлями та прибудовами та присадибною земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, пропорційно до їхніх часток у праві спільної часткової власності щодо даного житлового будинку, будівель та споруд, шляхом виділення частки у житловому будинку [ADDRESS], Закарпатської області, належними до нього господарськими будівлями та спорудами, його розподілу в натурі відповідно до пропорційних часток у нерухомому майні. Стягнути із відповідача на її користь судові витрати. 06.02.2014 року, [PERSON], який діє як представник за угодою в інтересах [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та стягнення коштів, виплачених за цивільно-правовими зобов`язаннями. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що з доводами позивачки за первинним позовом та з її правовою позицією погодитися не можна, так як вона частково не відповідає дійсним обставинам справи, в тому числі, щодо належного та повного утримання спірного майна, виконання цивільно-правових зобов'язань відносно цього майна, як заставного (іпотечного) майна. У зв'язку із наведеним первинний позов вважає частково необґрунтованим та безпідставним, таким, що може бути задоволений судом у разі задоволення позовних вимог відповідача, поданих ним у формі зустрічного позову у порядку ст. 123 ЦПК України. Вважає, що в даному випадку в судовому порядку слід встановити факт окремого проживання із [PERSON] та пред'явити до неї позов про стягнення коштів, виплачених за цивільно-правовими зобов'язаннями, які виникли перед третіми особами із вини [PERSON] Зокрема, 26 вересня 2007 року між філією "Відділення Промінвестбанку в м. Рахів, Закарпатської області" та [PERSON] було укладено кредитний договір №1630, згідно якого нею було отримано кредит у сумі 60000 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору було укладено Договір іпотеки № 1639 від 26.09.2007 року, за яким надано в іпотеку належне їм нерухоме майно - житловий будинок, що є предметом судового спору. [PERSON], як боржником не виконувалися зобов'язання по погашенню кредиту, хоча даний кредит було отримано нею для погашення заборгованості перед певною організацією, допущеною нею внаслідок халатних дій при виконанні своїх посадових обов'язків. З метою недопущення відповідних санкцій, які могли мати місце внаслідок невиконання [PERSON] цивільно-правових зобов'язань перед кредитором, ним проплачувалися всі платежі відповідного до Договору кредиту, а 20.07.2011 року після відповідного чергового попередження Кредитора про наявність заборгованості та можливих санкцій, передбачених Договором кредиту, ним було проплачено загальну заборгованість перед кредитором, внаслідок чого були виконані у повному обсязі зобов'язання боржника - [PERSON] перед кредитором, ПАТ "АКПІБ". Аналізуючи наведене, вважає, що дані кошти повинні бути стягнутими із [PERSON] на його користь, оскільки, з 01.09.2009 року він фактично не проживав із своєю колишньою дружиною в силу того, що вона виїхала у Чеську Республіку, де з її слів створила нову сім'ю. З того часу він не проживає з нею разом, не веде спільного господарства, не має спільного бюджету, у зв'язку із чим вони фактично перебувають в режимі окремого проживання. Дані обставини встановлені рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 09.12.2011 року (справа 2-1118/11). На підставі наведеного просив встановити факт його, [PERSON] окремого проживання із [PERSON] з 01 вересня 2009 року до 19 грудня 2011 року. Стягнути із [PERSON] на його користь грошову суму у розмірі 94662,64 гривень виплачених ним за її цивільно-правовими зобов'язаннями за кредитним договором №1630, укладеним 26 вересня 2007 року між філією "Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області" та [PERSON]. Стягнути із відповідачки на його користь судові витрати, які складаються із 946.63 гривень судового збору та 800 гривень платних правових послуг. Ухвалою суду від 06 лютого 2014 року позовну заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та стягнення коштів, виплачених за цивільно-правовими зобов`язаннями об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Рахівська міська рада, Закарпатської області про поділ нерухомого майна житлового будинку, господарських будівель та споруд в натурі між власниками (виділення частки), визначення порядку користування нерухомим майном та присадибною земельною ділянкою. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінили. Просили винести судове рішення, яким поділити житловий будинок [ADDRESS] Закарпатської області в натурі, згідно варіанту ІІ розподілу житлового будинку зазначеному у Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 212 від 29.10.2014 року. Стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за відхилення від реального розподілу житлового будинку у розмірі 29828,50 гривень та судові витрати понесені позивачкою під час розгляду справи в суді. У зустрічному позові просили відмовити, як у безпідставному та недоведеному жодним належним та допустимим доказом. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні первісний позов не визнали. Просять відмовити у задоволенні первісного позову, оскільки [PERSON] та її представник [PERSON] не визначилися з позовними вимогами. Зустрічний позов просили задовольнити з підстав наведених у зустрічному позові. Представник третьої особи без самостійних вимог, Рахівської міської ради Закарпатської області, в судове засідання не з'явився, однак міський голова, Думин Я.В. надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без представника Рахівської міської ради. Рішення по даній справі залишають на розгляд суду. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зі змісту ст.ст.317, 319, 386 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 18.04.2003 року виконкомом Рахівської міської ради, позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності (по 1/2 частині за кожним) належить житловий будинок [ADDRESS] Закарпатської області. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2011 року шлюб, зареєстрований 05 травня 10984 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Позивачка, [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом посилається на порушення її права на житло та права користуватися земельною ділянкою, яка відноситься до даного житлового будинку, а також існування між учасниками спільної сумісної власності, а саме нею - [PERSON] та відповідачем [PERSON] неприязних відносин. У досудовому порядку, не досягнуто згоди відносно розподілу в натурі безпосередньо їхніх часток житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Аналіз положень ст.ст. 183, 355, 364, 370, 372, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній сумісній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній сумісній власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної сумісної власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд повинен стягнути з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. У відповідності до п.17 Постанови пленуму ВСУ № 5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Висновком №212 від 29.10.2014 року, проведеним на підставі ухвали суду, запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку. Обидва варіанти розподілу передбачають відхилення від ідеальних часток, але найбільш наближеним до них є другий варіант, на якому наполягають позивач та її представник. З огляду на вище викладене, суд вважає, що змінений первісний позов в частині поділу житлового будинку [ADDRESS] Закарпатської області є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку до спірного домоволодіння, тому суд взмозі вирішити по суті питання про можливі варіанти розподілу земельної ділянки. Окрім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, до стягнення з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] підлягають судові витрати, понесені позивачкою під час розгляду справи в суді: 229.40 гривень судового збору сплаченого позивачкою при зверненні з позовом до суду та 3900 гривень витрат на оплату за проведення будівельно-технічної експертизи. Вивчивши матеріали зустрічного позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та стягнення коштів, виплачених за цивільно-правовими зобов`язаннями, суд вважає, що такий задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Суд вважає безпідставними та недоведеними посилання позивача за зустрічним позовом про те, що він з 01.09.2009 року фактично не проживав із своєю колишньою дружиною [PERSON], не мав спільного бюджету, не вів спільного господарства, у зв'язку із чим, фактично перебував з дружиною в режимі окремого проживання. Посилання [PERSON] на те, що ці обставини встановлені рішенням Рахівського районного суду від 09.12.2011 року по справі №2-1118/11, суд не бере до уваги, оскільки на такі обставини позивач [PERSON] посилався у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу. Натомість, відповідачка за тим позовом - [PERSON] участі у розгляді справи не брала, тому і не могла спростувати причини та дату припинення шлюбних відносин. Відповідно до положень ст.ст. 119-120 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. З вище наведених норм закону слідує, що встановлення режиму окремого проживання можливе між подружжям лише до розірвання шлюбу, за їхньою спільною заявою, або за позовом одного з них до суду. Як уже було зазначено вище, сторони розірвали шлюб 09 грудня 2011 року, що стверджується рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2011 року по справі №2-1118/11 Судом достовірно встановлено, що жодна із сторін до моменту розірвання шлюбу не зверталася в суд з позовом про встановлення режиму окремого проживання. Із показів сторін, встановлено, що 06 вересня 2007 року між філією "Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області" та [PERSON] було укладено кредитний договір №1630, згідно якого [PERSON] отримала кредит у сумі 60000 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору було укладено Договір іпотеки № 1639 від 26.09.2007 року, за яким надано в іпотеку належне сторонам нерухоме майно - житловий будинок, що є предметом судового спору. Поряд з цим, позивач за зустрічним позовом та його представник не довели жодним належним та допустимим доказом, що кредит [PERSON] було отримано для погашення заборгованості, допущеної останньою перед певною організацією внаслідок халатних дій при виконанні своїх посадових обов'язків. Не доведеними залишились і посилання [PERSON] про самостійнусплату ним усіх платежів по кредитному договору №1630 від 26.09.2007 року. Ці обставини спростовуються копіями квитанцій наданими самим позивачем за зустрічним позовом, з яких судом достовірно встановлено, що платежі по кредитному договору здійснювали як позивач так і відповідач. З вище наведених підстав, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та стягнення коштів, виплачених за цивільно-правовими зобов`язаннями необхідно відмовити у повному обсязі. Вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України не підлягають до задоволення в зв'язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову. На підставі наведеного,

Outcome: partial