Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У зв'язку з тим, що між ПАТ "Акцент-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № А31RCC9FRI2633 від 04 липня 2011 року, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 04.07.2011 року по 03.07.2014 року, позивач виконав свої зобов'язання, однак відповідач не виконував взяті на себе обов'язки по погашенню кредиту, тому рішенням Рівненського районного суду від 19 грудня 2013 року з нього було стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору в загальній сумі 62324 грн. 46 коп., однак відповідач не виконує рішення суду і не сплачує заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 187242 гривні 60 копійок та судові витрати по справі. Представник позивача, ПАТ "Акцент-Банк", в судове засідання не з'явився, хоча про дату місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, місце і час розгляду справи він був повідомлений своєчасно і належним чином. Від відповідача не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи у його відсутності, а тому суд визнає його неявку в судове засідання неповажною. З врахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі документів. А оскільки в судовому засіданні відсутній відповідач, то суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 04 липня 2011 року між ПАТ "Акцент-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № А31RCC9FRI2633, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит надавався на строк 36 місяців з 04 липня 2011 року по 03 липня 2014 року. Відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання і своєчасно не сплатив заборгованості по кредиту, за відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Сума заборгованості за кредитним договором за розрахунком банку станом на 30 вересня 2015 року становить 240174 гривні 56 копійок і складається із: заборгованості по кредиту в сумі 13910 грн. 05 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 15 грн. 93 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 5883 грн. 32 коп., заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 220365 грн. 26 коп., штрафу (фіксованої частини) в сумі 500 грн., штрафу (процентної складової) в сумі 8892 грн. 51 коп., що підтверджено відповідним розрахунком, долученим до позовної заяви. Також судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду від 19 грудня 2013 року (справа № 570/4776/13-ц) задоволено повністю позов ПАТ "Акцент-Банк " і з [PERSON] стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 62324 грн. 46 коп. На виконання даного рішення суду ПАТ "Акцент-Банк" отримав два виконавчих листи, але, як зазначено в позові, сума заборгованості не була сплачена. Тому банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом, пеню та комісію. Тому сума заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2015 року, за мінусом вже стягнутої судовим рішенням суми заборгованості, становить 187242 грн. 60 коп. і ця сума складається з заборгованості по відсотках за користування кредитом, заборгованості по комісії і по пені, штрафів. Сума заборгованості підтверджується відповідним розрахунком, долученим до матеріалів справи. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлює частина перша статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, виникла заборгованість, яку в добровільному порядку відповідач не погашав, тому з нього була стягнута заборгованість рішенням суду. Однак, як випливає з позовної заяви, сума стягнутої судом заборгованості [PERSON] не сплачена. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій. Але суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і сума вказаної в позовній заяві заборгованості підлягає частковому стягненню з наступних підстав. Рішенням Рівненського райсуду від 19.12.2013 року стягнуто з відповідача заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 15 грн. 88 коп. і заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 5883 грн. 32 коп. і ці суми були стягнуті станом на 27 вересня 2013 року. В позові, який розглядається в даній справі, позивач просить стягнути заборгованість по відсотках в сумі 15 грн. 93 коп. (на 00 грн. 05 коп. більше) і аналогічну суму комісії, але вже станом на 30 вересня 2015 року. Тому суд вважає, що заборгованість за відсотками і комісії вже стягнута, ці суми не змінилися на протязі двох років, тому повторно ці суми до стягнення не підлягають. Також суд вважає, що стягненню не підлягають і штрафи в сумі 500 гривень і 8892 грн. 51 коп., оскільки суми штрафів також були стягнуті попереднім рішенням суду (справа № 570/4476/13-ц). Тепер, що стосується стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 220365 грн. 26 коп. Саме така сума пені вказана в розрахунку заборгованості. Як встановлено судом, попереднім рішенням суду від 19.12.2013 року з [PERSON] було стягнуто пеню в сумі 39071 грн. 19 коп. станом на 27.09.2013 року. Тобто в позові, по якому ухвалюється дане рішення, позивач просить стягнути пеню в сумі 181294 грн. 07 коп. Відповідно до ст.551 ч.4 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. А ч.2 ст.616 ЦК України передбачає, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Виходячи з цього, суд вважає, що розмір пені значно (в 10 і більше разів)перевищує розмір збитків, а тому сума пені має бути зменшена. Крім того, відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вжити необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але, у всякому випадку, не сприяти їх збільшенню. На думку суду, позивач, як кредитор, не виконав цього обов'язку, будь яких заходів до зменшення розміру збитків не вжив, що також є підставою для зменшення суми пені. До такого висновку суд дійшов, виходячи із тих доказів, які були надані позивачем, адже відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним вживались заходи до зменшення суми збитків. Не надано постанови про відкриття виконавчого провадження, доказів того, що Державною виконавчою службою вживалися заходи до виконання рішення суду і не зазначено причин невиконання рішення суду. У суду склалося враження, що отримавши виконавчі листи за рішенням Рівненського районного суду від 19.12.2013 року, позивач ці виконавчі листи взагалі не звернув до виконання. Принаймні, суду не надано доказів, які б це спростували. За таких обставин суд вважає, що сума пені підлягає зменшенню і стягненню підлягає пеня в сумі 15000 гривень. Встановлюючи таку суму пені, суд виходить з того, що сума заборгованості за тілом кредиту є меншою і становить 13910 грн. 05 коп. і вона вже стягнута за попереднім рішенням суду. А разом із вже стягнутою сумою пені 39071 грн. 19 коп., сума пені становитиме 54071 грн. 19 коп., що більше ніж в два рази більше суми кредиту (20000 грн.). Крім того, відповідно до ст.258 ЦК України при стягненні неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік. Однак, із наданого позивачем розрахунку заборгованості, неможливо визначити розмір пені за останній рік. Тому суд вважає, що достатнім буде стягнення пені у вищевказаній сумі. Неявку сторін до суду, розцінено як самоусунення від вирішення даного спору. Для з'ясування всіх обставин справи, було визнано явку позивача до суду обов'язковою, про що було зазначено в листі № 570/4110/15-ц/475/16-вих, який було направлено ПАТ "Акцент-Банк" 22.01.2016 року, але ця вимога суду була проігнорована позивачем, представник банку так і не з'явився в судове засідання, не надав суду необхідних доказів, які б слугували для задоволення позову в повному обсязі. Тому суд і дійшов висновку про часткове задоволення позову. У зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved