Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи її тим, що 04.10.2018 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» (правонаступником якого є AT «СК «АРКС»), та ПП "ЧАКО" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №294967а8зд, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ). 30.12.2018 року, о 20:15 в м. Ужгород, вул. Заньковецької, 69 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля - ПП "ЧАКО"); та автомобіля ВАЗ 2103 (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований Позивачем за Договором добровільного страхування наземного транспорту №294967а8зд від 04.10.2018 року. (механічні пошкодження ТЗ зафіксовані в відповіді від НПУ № 3019002431601980 про ДТП та акті огляду пошкодженого ТЗ з фотододатками). Згідно відповіді від НПУ № 3019002431601980 про ДТП та Постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2019 року (справа № 308/163/19), дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України (ст. 124,130 КпАП України). В подальшому, страхувальник звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та з заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2440374 від 17.01.2019 року та умов Договору страхування № 294967а8зд від 04.10.2018, розмір страхового відшкодування склав 57 134,85 грн. (п`ятдесят сім тисяч сто тридцять чотири гривень 85 коп.), яке Позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 529 022 від 18.01.2019 р.. За таких обставин, позивач посилаючись на вимоги ст.ст. 993,1191,1192 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ Страхова компанія «АРКС», в порядку\~регресу,\~витрати пов`язані\~з виплатою\~страхового відшкодування\~в розмірі\~ 57\~134,\~85\~грн. та понесені витрати на оплату судового збору. В судове засідання представник позивача ПАТ «СК «АРКС» не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав суду заяву в якій просить розглянути дану справу у його відсутності. Позовні вимоги визнав, однак зазначив, що буде відшкодовувати шкоду по мірі своїх можливостей, оскільки є пенсіонером. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 30.12.2018 року о 20:15 в м. Ужгород, вул. Заньковецької, 69 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля - ПП "ЧАКО"); та автомобіля ВАЗ 2103 (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ). Судом встановлено, що між ПАТ «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» (правонаступником якого є AT «СК «АРКС»), та ПП "ЧАКО" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №294967а8зд, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ). Положеннями статті 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно відповіді від НПУ № 3019002431601980 про ДТП та Постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2019 року (справа № 308/163/19), дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України (ст. 124,130 КпАП України). Частинами 4 та 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, судом встановлено, що в результаті зазначеної ДТП з вини відповідача [PERSON] був пошкоджений автомобіль марки Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ), який був застрахованим. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 29.13 Договору страхування № 294967а8зд від 04.10.2018 при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. Відповідно до звіту № 72/19 про оцінку автомобіля, вартість відновлювального ремонту ТЗ Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ), розрахована оцінювачем, складає 64 767,73 грн. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2440374 від 17.01.2019 року та умов Договору страхування № 294967а8зд від 04.10.2018, розмір страхового відшкодування склав 57 134,85 грн. (п`ятдесят сім тисяч сто тридцять чотири гривень 85 коп.), яке Позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 529 022 від 18.01.2019р.. Розрахунок розміру виплаченого Позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний: - 57 134,85 грн. - 0,00 грн. = 57 134,85 грн. - 57 134,85 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Crafter (д.р.н. [NUMBER] ) згідно рахунку № 2 та калькуляції; - 0,00 грн. - франшиза згідно Договору страхування. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України. Ч.1 ст. 1191 ЦК України, передбачає, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до абз. «а» п.п. 38.1.1. п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] на момент настання ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. (встановлено постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28.03.2019 року). Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Здійснивши аналіз наведених вище норм права та виходячи з фактичних, встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, є підставним, а тому підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2270,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved