Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України (Міністерство транспорту та звязку України) про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним: Між позивачем та відповідачем був укладений контракт №22-ІІІ від 31.10.2006 року, відповідно до умов якого [PERSON] був призначений на посаду начальника Чорноморсько Азовського виробничо експлуатаційного управління морських шляхів строком з 31.10.2006 року до 30.10.2009 року, відповідач, на підставі умов вказаного контракту, був зобовязаний створювати належні умови для керівника та згідно з п. 3.9. контракту відповідач поклав на позивача обовязок виконувати накази та розпорядження. Позивач, перебуваючи на посаді керівника ДП «Чоразморшлях», виконував свої посадові обовязки у відповідності до умов контракту та вимог чинного законодавства України. Також, у позові зазначено, що відповідач самостійно ініціював передачу майна шляхом видання відповідного наказу та протокольного розпорядження п.п. 3,4,5,6,11 про передачу майна на засіданні за участю відповідних керівників відповідача: заступника Міністра, Директорів департаменту: морського та річкового транспорту, юридичного департаменту. Перші керівники відповідача керували процесом передачі майна та затвердили Акт приймання передачі майна між двома підприємствами відповідача. Крім того, як зазначає позивач, Перший заступник Міністра узгоджував письмово розмір бербоут чартерної ставки. Позивач неодноразово звертався до відповідача з цього приводу, однак жодної письмової відповіді на його звернення, останній не отримав. До суду та органів прокуратури відповідач також не надав ніяких документів з метою зняття з позивача обвинувачень, тому, на думку, позивача, відповідач самоусунувся від надання документів, на підставі яких з позивача були б зняті обвинувачення та доведення органам прокуратури та суду, що передача майна зроблена самим відповідачем законно, а також від закриття кримінальної справи ще у січні квітня 2007 року, не доведення справи до суду та надання позивачу можливості спокійно працювати та виконувати умови контракту. Також, як зазначає позивач у своєму позові, на його думку, саме з вини відповідача відносно нього було порушено кримінальну справу за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, оскільки відповідачем не було надано органам слідства усіх необхідних документів, які б підтверджували законність приймання передачі майна. Крім того, позивач вважає, що його було незаконно відсторонено від займаної посади наказом Міністерства транспорту та звязку від 18.05.2007 року № 423 з 21.05.2007 року. Позивач вказує на те, що відсторонення відповідачем його від займаної посади призвело до передання майна відповідачем у інше підприємство на підставі наказу, у якому було зазначено імя [PERSON], однак про існування цього наказу позивачу нічого відомо не було. Вважає, що такі неправомірні дії відповідача принижують його честь та ділову репутацію. Також, позивач зазначає, що відповідач не надавав йому доступу до документів, на підставі яких позивач мав би можливість доказати органам прокуратури та суду свою невинуватість у інкримінованих йому злочинах, чим створив для позивача чергові труднощі та змусив відчувати сором, приниження честі та гідності, приниження перед колективом та відвідувачами підприємства, постійно доводячи усім, що позивач є злочинцем. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач знущався з нього з моменту скасування постанови слідчого про відсторонення від займаної посади та ухвалення судом рішення про звільнення позивача від кримінальної відповідальності, що на думку позивача полягало в тому, що відповідач після отримання заяви [PERSON] про поновлення його на роботі, не поновив останнього на відповідній посаді та не надав можливості приступити до виконання ним своїх посадових обовязків, що призвело до того, що позивач змушений був витрачати багато часу для поновлення на посаді через судові органи. Також позивач зазначає, що відповідач не видавав позивачу трудову книжку цілий рік, посилаючись на виданий наказ про заборону входу позивача на територію підприємства та лише після ухвалення судом рішення, відповідач видав наказ про звільнення позивача з займаної посади та видав трудову книжку. Вказані обставини, як зазначає позивач, призвели до того, що впродовж пяти років, позивач був змушений звертатися до суду з різними позовами з метою захисту своїх прав та інтересів. Своїми неправомірними діями відповідач створив для позивача в суспільстві та ділових колах репутацію «злочинця», що призвело до неповаги до позивача з боку інших осіб, що принижувало честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також створювало проблеми з працевлаштуванням. Приховуючи документи, про які було відомо відповідачу, останній ввів в оману й правоохоронні органи та суд під час розслідування кримінальної справи, порушеної стосовно позивача. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач неправомірно звернувся до суду з позовом про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 566206,04 грн., вказані дії відповідача позивач також розцінює, як приниження його честі та гідності, а також, як спробу відповідача довести позивача до жебрацтва, тобто у такий спосіб, на думку позивача, відповідач знов розповсюдив недостовірні відомості щодо нього, що призвело до приниження його честі та ділової репутації за 47 років його професійної діяльності на морському транспорті. У звязку з викладеним, позивач вважає, що відповідач своїми діями принизив його честь, гідність та ділову репутацію, створив у суспільстві та ділових колах неповагу до його честі та гідності, життєві труднощі, змусив його відчувати моральні страждання, що змінило якість життя позивача, оскільки відповідач сам запросив позивача на посаду керівника підприємства з метою допомогти вивести підприємство з кризи, а коли підприємство почало сплачувати заробітну плату, використовуючи прокуратуру та суд, як вказує позивач у позові, відсторонив його від займаної посади, додав до його резюме біографію кримінального злочинця з нанесенням збитків державі у особливо великих розмірах, а також спровокував позивача на життєві труднощі, які полягали в тому, що відносно позивача було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на все належне йому майно та побоювання, що запобіжний захід може бути змінений на взяття під варту. Крім того, відповідач, як зазначає позивач, змусив його вісім років доводити свою невинуватість у скоєнні злочинів, які йому були інкриміновані. Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 71280,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити, пояснивши 31 жовтня 2006 року Міністром транспорту та звязку України був виданий наказ № 1046 від 31.10.2006 року про укладання контракту з [PERSON], начальником ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» (далі - ДП «Чоразморшлях»), на термін з 31 жовтня 2006 року до 30 жовтня 2009 року включно. В цей же день 31 жовтня 2006 року між Міністерством транспорту та звязку України, в особі Міністра транспорту та звязку та начальником ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів», [PERSON] був укладений контракт № 22-ІІІ на строк з 31 жовтня 2006 року до 30 жовтня 2009 року. Постановою слідчого Чорноморської транспортної прокуратури від 02.04.2007 року [PERSON] був відсторонений від посади начальника ДП «Чоразморшлях», у звязку з порушенням відносно нього кримінальної справи. На виконання постанови слідчого Чорноморської транспортної прокуратури від 02.04.2007 про відсторонення від посади, Міністр транспорту та звязку України видав наказ від 18.05.2007 року № 423 про відсторонення [PERSON] від посади начальника ДП «Чоразморшлях» з 21 травня 2007 року до прийняття остаточного рішення по справі. Постановою Приморського районного суду м. Одеса від 03.07.2009 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України була закрита, [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України на підставах, вказаних в мотивувальній частині постанови, а саме: у звязку з актом амністії на підставі п. «д» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 вказана постанова суду набрала законної сили 10.07.2009 року. Рішенням Приморського районного суду від 27.08.2010 року по справі № 22ц-19250/10 за позовом [PERSON] до Міністерства транспорту та звязку України, за участю третіх осіб: ДП «Чоразморшлях», Управління державного казначейства України в Одеській області, Чорноморської транспортної прокуратури, [PERSON], про зобовязання поновити на роботі, стягнення невиплаченої середньої заробітної плати із компенсацією за невикористану відпустку та моральної шкоди позов [PERSON] задоволений частково. Стягнуто з Міністерства транспорту та звязку України на користь [PERSON] суму невиплаченої середньої заробітної плати із компенсацією за невикористану відпустку у сумі 21151,96 гривень. Стягнуто з Міністерства транспорту та звязку України судові витрати. В задоволенні іншій частини вимог відмовлено. Апеляційним судом Одеської області рішенням від 29.11.2010 року по справі № 22ц-19250/10 було задоволено позовні вимоги лише частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2010 року змінено, відмовлено [PERSON] у стягненні невиплаченої середньої заробітної плати за період з 01.07.2007 по 10.07.2009 у звязку з тим, що кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] була закрита за нереабілітуючими підставами, і тому [PERSON] в зазначений період був законно відсторонений від займаної посади, а відтак, не має право претендувати на виплату середнього заробітку за період свого відсторонення з 01.07.2007 року по 10.07.2009 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2014 року за заявою Прокуратури Одеської області постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2009, якою [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «д» ст. І, ст. 6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008, скасовано у звязку із нововиявленими обставинами. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 367 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю потерпілого по справі та відмовою прокурора від обвинувачення. Дана ухвала набрала законної сили 01.10.2014 року. 14.10.2014 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Міністерства інфраструктури України про стягнення середньої заробітної плати за період з 01.07.2007 року по 10.07.2009 року у сумі 90 209 грн. 56 коп. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.02.2015 року апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України, задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 скасовано. В позові [PERSON] до Міністерства інфраструктури України про стягнення середньої заробітної плати за період з 01.07.2007 року по 10.07.2009 року відмовлено, у звязку з тим, що правовідносини, які виникли, регулюються не нормами трудового законодавства, а Законом України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" із змінами і доповненнями. Тому, як пояснила представник відповідача у судовому засіданні, відсторонення [PERSON] у період з 01.07.2007 року по 10.07.2009 року було здійснено Міністерством транспорту та звязку України, як роботодавцем [PERSON], не з власної ініціативи, а на підставі постанови слідчого Чорноморської транспортної прокуратури, яка була для Міністерства транспорту та звязку України обовязковою до виконання. Вважає, правовідносини, щодо яких заявлені позовні вимоги позивачем регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а Міністерство інфраструктури України є неналежним відповідачем у справі, просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст.. 1167 ЦК України Пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Крім того, у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У відповідності до ст.. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у випадках, встановлених статтею першою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода. У судовому засіданні встановлено, що Наказом Міністерства транспорту та звязку України від 28.08.2006 року № 169 [PERSON] призначений начальником Чорноморсько Азовського виробничо експлуатаційного управління морських шляхів як такий, що є переможцем у конкурсі на заміщення вакантної посади начальника зазначеного підприємства. (а.с. 14) 31 жовтня 2006 року між [PERSON] та Міністерством транспорту та звязку України, іменоване далі Орган управління майном, в особі Міністра транспорту та звязку України [PERSON] було укладено контракт № 22-ІІІ на строк з 31.10.2006 року по 30.10.2009 року, відповідно до умов якого цей контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між Керівником та Органом управління майна. (а.с. 15-16) У відповідності до наданої суду копії Постанови про відсторонення обвинуваченого від посади від 02.04.2007 року вбачається, що 30.01.2007 року прокуратурою Одеської області порушено кримінальну справу № 051200700008 за ст.. 382 ч. 2 КК України у відношенні [PERSON] за фактом умисного невиконання діючого судового рішення, що спричинило суттєву шкоду інтересам підприємства, у звязку з чим слідчим Чорноморської транспортної прокуратури [PERSON] було прийнято рішення про відсторонення [PERSON] від посади начальника Державного підприємства «Чорноморськко Азовське виробничо експлуатаційне Управління морських шляхів» до прийняття остаточного рішення по справі. Копію постанови направлено до прокуратури Одеської області для подальшого направлення до Міністерства транспорту та звязку України, Департаменту морського та річкового транспорту України, до Управління ДП «Чоразморшлях» - для відома. (а.с. 32-33) Відповідно до копії наказу Міністерства транспорту та звязку України від 18.05.2007 року № 423 на виконання постанови слідчого Чорноморської транспортної прокуратури про відсторонення звинуваченого від посади - [PERSON] було відсторонено від посади начальника державного підприємства «Чорноморсько Азовське виробничо експлуатаційне управління морських шляхів» з 21 травня 2007 року до прийняття остаточного рішення. (а.с. 34) Як вбачається з наданою суду копії Наказу від 19.10.2007 року № 001/102 ДП «Чоразморшлях», [PERSON] було заборонено прохід на територію підприємства до особового наказу Міністра транспорту та звязку України. (а.с. 42) 07 вересня 2010 року [PERSON] був звільнений з посади начальника державного підприємства «Чорноморсько Азовське виробничо експлуатаційне Управління морських шляхів», у звязку з закінченням терміну дії контракту, укладеного ним, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу Міністерства транспорту та звязку України від 06.09.2010 року №352-О. (а.с. 45) У відповідності до обставин, встановлених рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.02.2015 року, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2009 року, кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України була закрита, [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України на підставі ст.. 1 п. «д» Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, у звязку з тим, що він є ветераном війни учасником бойових дій. (а.с. 88-91) Крім того, у відповідності до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON], кримінальне провадження відносно останнього за ч. 1 ст. 387 КК України закрито, оскільки прокурором у відповідності до ст..ст. 36,284 ч. 2 п. 2 КПК України було заявлено про відмову від підтримання подальшого обвинувачення та закриття за цими підставами даної кримінальної справи. Також, зі змісту вищевказаної ухвали суду від 23.09.2014 року вбачається, що прокурором Мінаєвим М.М. було підтверджено обставини правомірних дій [PERSON] на посаді начальника ДП «Чоразморшлях», що знайшли своє підтвердження наданими прокуратурі області матеріалами та документами, які повністю виключають провину [PERSON] у скоєнні зазначених кримінальних правопорушень. (а.с. 10-13) У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі мають право користуватися іншими процесуальними іншими процесуальними правами, встановленими законом. Частиною 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що позивач до початку розгляду справи по суті має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, а також з урахуванням положень чинного законодавства України, які регулюють порядок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, суд приходить до висновку, що позивачем у судовому засіданні не було доведено факту заподіяння Міністерством інфраструктури України моральної шкоди, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] був відсторонений від займаної посади керівника ДП «Чоразморшлях» наказом Міфністерства транспорту та звязку України № 423 віл 18.05.2007 року на підставі постанови слідчого Чорноморської транспортної прокуратури про відсторонення від посади обвинуваченого [PERSON] від 02.04.2007 року, у звязку з порушенням відносно останнього кримінальної справи за ч. 2 ст. 382 КК України. 03.07.2009 року постановою Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України на підставі ст.. 1 п. «д» Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, у звязку з тим, що він є ветераном війни учасником бойових дій. В подальшому, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2014 року за заявою Першого заступника прокурора Одеської області постанова Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2009 року скасована. За таких обставин, суд не приймає доводи позивача в частині заподіяння моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме приховування відповідачем від органів досудового слідства документів, які підтверджували невинуватість позивача у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказані факти, на які посилається позивач, як на обґрунтування своїх позовних вимог, останнім суду надано не було. Крім того, суд не приймає до уваги й доводи позивача стосовно не допуску відповідачем позивача до документів, які підтверджували факт відсутності у його діях ознак злочину, оскільки позивачем не було надано суду доказів того, що останній звертався до відповідача з вимогою надати відповідні документи, однак у задоволенні його заяви відповідачем було відмовлено. Також, слід зазначити, що у відповідності до вимог ст.. 4 КПК України в редакції 1960 року, який діяв на момент порушення кримінальної справи відносно [PERSON], суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання, тобто обовязок щодо витребування документів з Міністерства транспорту та звязку України на момент порушення кримінальної справи був покладений на слідчого Чорноморської транспортної прокуратури, який зобовязаний був вжити усіх необхідних заходів до встановлення події злочину, однак, лише у вересні 2014 року Перший заступник прокурора Одеської області звернувся до суду з заявою про скасування постанови Приморського районного суду .м [PERSON] від 03.07.2009 року, відповідно до якої [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України за нереабілітуючими обставинами. Тому, суд не приймає до уваги й доводи позивача, викладені ним у позовній заяві та пояснення, надані у судовому засіданні, що Міністерством інфраструктури України було заподіяно моральну шкоду позивачу внаслідок його неправомірного притягнення до кримінальної відповідальності та змушення доказувати свою невинуватість у скоєнні злочину впродовж восьми років, оскільки Міністерство інфраструктури України не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, а тому не повинен відповідати за вказаним позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення їх з відповідача на користь держави, у звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed