Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на слідуючі обставини. 27.06.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №544, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 120 000 грн. 00 коп. зі сплатою 20% річних в строк до 27 червня 2018 року. Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем було укладено іпотечний договір з [PERSON], на підставі якого банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м., розташований по [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник зобов'язався проводити погашення кредиту щомісячно в сумі 1009 грн. 00 коп. шляхом внесення готівки до каси банку не пізніше останнього робочого дня місяця. Крім цього, відповідно до п.5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, але не менше денної відсоткової ставки за користування кредитом, яка визначається як частка від ділення розміру річної відсоткової ставки, зазначеної в п.п.1.1 кредитного договору від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Пунктом 4.2.2. вказаного кредитного договору передбачено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.3.1.4 Іпотечного договору, у разі невиконання позичальником зобов'язань за цим та/або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.6 іпотечного договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат для утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. Оскільки позичальник - третя особа по справі [PERSON] свої обов'язки за укладеним кредитним договором належним чином не виконав, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, яка станом на 31.03.2014 року складає 302 182 грн. 76 коп., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 119 333 грн. 00 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 104 871 грн. 51 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780 грн. 84 коп.; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 31 197 грн. 41 коп.; До теперішнього часу відповідачкою не вирішено питання щодо погашення заборгованості по кредиту позичальником, тому позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку ст.41 Закону України "Про іпотеку". Також просить передати позивачу в управління предмет іпотеки на період його реалізації та визнати вищий приорітет позивача як єдиного іпотекодержателя на вказаний житловий будинок. В уточнених позовних вимогах також просив виселити відповідачку з іпотечного будинку та стягнути з неї сплачений судовий збір в розмірі 3021 грн. 82 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідачки в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідачки та її представника, позов не визнав, надавши суду заперечення, із яких слідує, що відповідачка претензійного листа №28/01-19/14589 від 16 липня 2014 року з вимогою щодо виселення з іпотечного будинку не отримувала і з цього приводу позивач не надав суду підтверджуючих документів, а саме рекомендоване поштове повідомлення з відміткою про вручення відповідачу вказаного претензійного листа щодо добровільного виселення зі спірного будинку протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Тому просив в задоволенні позову відмовити повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір №544 (а.с. 5-7) згідно якого позивач зобов'язався надати, а відповідач - прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261", 07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ "Ощадбанк" відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" на Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. З метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, 27 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений Татарбунарською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3364, (а.с. 8-10). Предметом договору є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований по [ADDRESS], загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з вищезазначеного кредитного договору №544. Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливість банку звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу його будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 04.03.2003 року за номером 115220, реєстраційний номер 211686, виданого комунальним підприємством "Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", записаного в реєстрову книгу № 3, номер запису 245 (а.с.17), власником будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Цей факт також підтверджується титульним листом технічного паспорту на будинок [ADDRESS] (а.с.15) та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.06.2008 року (а.с.16). В силу п.4.2.2. кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також: в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику вказану суму кредиту. У свою чергу, [PERSON] - третя особа по справі, прийняв кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобов'язання щодо повернення кредиту, належним чином не виконав. У зв'язку з цим, відповідно до розрахунку (а.с.11), станом на 31.03.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 302 182 грн. 76 коп., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 119 333 грн. 00 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 104 871 грн. 51 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780 грн. 84 коп.; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 31 197 грн. 41 коп. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відтак заборгованість позичальника за кредитним договором №544 від 27 червня 2008 року у загальній сумі 302 182,76 грн. доведена кредитором належними і допустимими доказами і спростована відповідачем не була. Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. У відповідності до п.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, як передбачено ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку». Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення банком на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором № 544 від 27 червня 2008 року. Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», то суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином і застосування судом процедури продажу іпотекодержателем предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» і продаж забезпеченого іпотекою майна з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження є встановленими законодавцем способами звернення стягнення на предмет іпотеки, кожен із яких суд застосовує, враховуючи характер спірних правовідносин сторін. Відтак, якщо при ухваленні рішення, суд із частковим задоволенням позову застосує спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження, то у такому разі суд не виходить за межі заявлених позивачем позовних вимог, навіть у випадку, якщо стягувач просить звернути стягнення, шляхом продажу предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». Так, у даному разі, позовною вимогою, яка визначає і предмет позову, є вимога про захист порушеного права іпотекодержателя, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак суд може застосовувати будь-який із способів звернення стягнення, передбачених законодавцем у частині 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладене, задля забезпечення захисту цивільних майнових, житлових та інших конституційних прав і законних інтересів сторін даного спору, суд вважає за необхідне, задовольнити даний позов частково і звернути стягнення на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" на предмет іпотеки, яким є житловий будинок, загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м., розташований по [ADDRESS], який належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Задоволенню також підлягають вимоги щодо передачі позивачу в управління предмета іпотеки на період його реалізації та визнання вищого приорітету позивача як єдиного іпотекодержателя на житловий будинок, що є предметом іпотеки. Разом із цим, у даному випадку не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо виселення відповідачки, яка зареєстрована та проживає в будинку, що є предметом іпотеки із її зняттям із реєстраційного обліку, виходячи з наступного. Як вбачається з довідки Татарбунарського РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 24.09.2014 року № 557, [PERSON], [INFO], зареєстрована з 21.12.1999 року по теперішній час в [ADDRESS]. У відповідності до частин 1 та 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При винесенні рішення, суд також приймає до уваги п.43 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, яким роз'яснюється, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, обов'язковою умовою для виселення відповідачки по справі є отримання нею повідомлення про добровільне звільнення житлового приміщення, після чого законодавством обумовлений місячний термін для виселення. В матеріалах справи містяться копії вимог позивача, які адресовані відповідачці та третій особі [PERSON] з повідомленням про існуючу заборгованість, попередженням про наслідки непогашення кредитної заборгованості та вимогою до [PERSON] про звільнення житлового приміщення(а.с.18-19). Представник відповідачки в своєму запереченні зазначив про те, що остання не отримувала зазначеної вимоги. Матеріали справи не містять доказів направлення вищезазначеної вимоги відповідачці відповідно до вимог ст. 35 Закону України " Про іпотеку". Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Пунктами 61, 62, 92,99,117 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку» передбачено, що належним повідомленням є повідомлення про вручення рекомендованого поштового листа з описом вкладення. Судом встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачкою вказаної вимоги, позивач не довів порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового будинку його мешканцями, у зв'язку з чим суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку у Татарбунарському районному секторі Державної міграційної служби в Одеській області відповідачки із спірного будинку, відсутні. Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, передачі позивачу в управління предмета іпотеки на період його реалізації та визнання вищого приорітету позивача як єдиного іпотекодержателя на житловий будинок, що є предметом іпотеки, а в задоволенні вимог про виселення та зняття відповідачки з реєстраційного обліку у Татарбунарському районному секторі Державної міграційної служби в Одеській області слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 3021 грн. 82 коп. (а.с.1).

Outcome: partial