Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] у червні 2018 року звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі ГУНП) про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування і прокуратури, вказавши, що підставою звернення із зазначеним позовом стало незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, та перебування під слідством та судом понад 6 років. Так, 25 червня 2011 року в.о. Черкаського міжрайонного прокурора Остапенком А.П. відносно позивача порушено кримінальну справу № [NUMBER] за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст.197-1 Кримінального кодексу України за фактом перевищення службових повноважень та самовільного зайняття земельної ділянки, у звязку із тим, що нібито він працюючи на посаді директора ПСП «Зеленківське», яке знаходиться в селі Зеленьків, Тальнівського району перевищуючи свої службові повноваження протягом 2010-2011 років надавав вказівку своїм підлеглим працівникам проводити польові роботи по засіванню земельних ділянок в адміністративних межах Зеленьківської сільської [PERSON], які належать на праві користування, згідно договорів оренди СФГ «Деркачі» загальною площею 39,15 га зерновими культурами, чим спричинив СФГ «Деркачі» значну шкоду на суму 49 683 грн.. 23.08.2011 слідчим Сидоровим Г.Ю., Лисенку Р.М. предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 365, та ч. 1 ст. 197-1 КК України та в цей же день йому обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд з постійного місця проживання. 31.08.2011 Черкаським міжрайонним прокурором Лутом І.В. у кримінальній справі затверджено обвинувальний висновок та кримінальна справа направлена для розгляду до суду. Постановою голови апеляційного суду Черкаської області розгляд справи доручено Катеринопільському районному суду. 09.11.2011 постановою судді Катеринопільського районного суду вказана справа повернута Черкаському міжрайонному природоохоронному прокурору для усунення порушень вимог ст.ст. 228-229 КПК України та 21.11.2011 року після усунення недоліків повторно направлена Черкаським міжрайонним природоохоронним прокурором в Катеринопільський районний суд для розгляду по суті. 13.12.2011 постановою судді Катеринопільського районного суду справа повторно повернута Черкаському міжрайонному природоохоронному прокурору для усунення порушень вимог ст.ст. 228-229 КПК України. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14.02.2012 року вказана постанова суду залишена без змін. 09.04.2012 справа прийнята до свого провадження Черкаським міжрайонним природоохоронним прокурором та 09.04.2012 року [PERSON] повторно предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 365, та ч. 1 ст. 197-1 КК України та справа направлена в суд для розгляду по суті. 27.06.2012 року Катеринопільським районним судом кримінальна справа направлена Черкаському міжрайонному природоохоронному прокурору для проведення додаткового розслідування. 25.09.2012 року ухвалою Черкаського Апеляційного суду постанова суду скасована, а справа направлена в той же суд на новий судовий розгляд. Вироком Катеринопільського районного суду від 01.08.2013 року [PERSON] виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.11.2013 року за апеляційною скаргою Черкаського міжрайонного природоохоронного прокурора вказаний вирок суду скасовано та справу направлено для розгляду по суті в той же суд в іншому складі суду. 24.12.2014 року прокурором відділу прокуратури області [PERSON] [PERSON] змінено обвинувачення та виключено з обвинувачення ч. 1 ст. 365 КК України у звязку з декриміналізацією злочину. 07.09.2015 постановою Катеринопільського районного суду кримінальна справа знову направлена прокурору Черкаської області для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 08.12.2015 року вказана постанова залишена без змін. 06.02.2016 року Тальнівським відділенням поліції відомості про злочин передбачений ч. 1 ст. 197-1 КК України внесено до ЄРДР та кримінальному провадженню присвоєно №12016250240000048. 24.10.2016 року начальником Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури [PERSON] кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. 31.10.2016 року вказана постанова скасована першим заступником керівника Звенигородської місцевої прокуратури. 07.04.2017 року начальником Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури [PERSON] кримінальне провадження відносно [PERSON] повторно закрито у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. 30.05.2017 року вказана постанова скасована керівником Звенигородської місцевої прокуратури та справа направлена в Тальнівське відділення національної поліції для розслідування. 08.08.2017 року начальником Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури [PERSON] кримінальне провадження відносно [PERSON] втретє закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. 31.08.2017 року вказана постанова скасована заступником прокурора Черкаської області. 21.02.2018 року справа закрита в.о. начальника Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. 21.03.2018 року постанова про закриття прокуратурою скасована в черговий раз. 23.05.2018 року прокурором Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури кримінальне провадження відносно нього закрито у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. Позивач посилався на те, що з моменту порушення кримінальної справи, предявлення обвинувачення, обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та до моменту закриття кримінального провадження 23.05.2018 року тобто більше 6 років, він не мав можливості виїхати із села Зеленьків, Тальнівського району Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, не мав можливості повною мірою виконувати свої обов'язки директора ПСП «Зеленьківське», постійно перебував у емоційній напрузі. Перебуваючи на підписці про невиїзд не міг виїхати до санаторію «Закарпаття» де йому лікарями було призначено лікування двічі на рік. У зв'язку із цим стан його здоров'я значно погіршився. За таких обставин [PERSON] стверджував, що незаконне кримінальне переслідування призвело не лише до тяжких моральних втрат, а й до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Його було позбавлено можливостей реалізації своїх, звичок і бажань, погіршились відносини з оточуючими людьми, партнерами по бізнесу, які він налагоджував тривалий час. Ці негативні обставини вплинули на зменшення його доходу, що завдало йому додаткових моральних страждань, адже він не міг повного мірою матеріально забезпечити себе та членів своєї родини. Позивач вважав, що оскільки він незаконно перебував під слідством та судом 6 років і 10 місяців або 82 місяці, то розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншим ніж 305 тис. 46 грн., із розрахунку одна мінімальна заробітна плати встановлена в Україні у 2018 році (3723 грн.) за кожен місяць перебування під слідством та судом. Просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через ДКСУ на свою користь 305 046 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 11.06.2018 позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. \~ \~ \~ \~ Відповідач, - ГУНП, подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Не заперечував, що відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу № [NUMBER] за фактом перевищення службових повноважень та самовільного зайняття земельної ділянки за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 197, ч.1 ст. 365-1 КК України, предявлено обвинувачення у вчиненні вказаних злочинів та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. В подальшому кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у звязку із відсутністю його діях складу злочину. Однак вважав, що позивач має довести наявність у зв'язку з обвинуваченням моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 становить 3723 грн. Однак, згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 05.12.2016 № 1774 - 8 встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів країни щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1762 грн.. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 ід 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: - наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] вказує, що внаслідок саме незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури він перебував у статусі обвинуваченого до якого обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, визначаючи при цьому розмір моральної шкоду за час перебування під слідством та судом в розмірі 305046 грн.. Однак позивач на підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди, не надав доказів застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків, здоров'я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди ГУНП просило суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач, - прокуратура Черкаської області, подала відзив на позов, в якому зазначила, що позов може бути задоволено лише частково. Не заперечувала, що відносно [PERSON] за фактом перевищення службових повноважень та самовільного зайняття земельної ділянки за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч.1 ст. 365 КК України 25.06.2011 було порушено кримінальну справу №3511100006. Органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачувався у тому, що він будучи директором ПСП «Зеленківське», надав вказівку підлеглим йому працівникам обробити восени та весною 2010-2011 років земельні ділянки, орендовані СФГ «Деркачі», загальною площею 39,15 га, які розташовані в адміністративних межах с. Зеленків Тальнівського району Черкаської області, та засіяти їх сільськогосподарською культурою. 23.08.2011 [PERSON] притягнуто, як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 197-1 КК України та того ж дня обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. За результатами досудового слідства кримінальну справу 31.08.2011 направлено для розгляду до Тальнівського районного суду та у подальшому апеляції ним судом Черкаської області розгляд даної справи доручено Катеринопільському районному суду. Державним обвинувачем 24.12.2014 винесено постанову про зміну обвинувачення, з якого виключено епізод, передбачений ч. 1 ст. 365 КК України. Постановою Катеринопільського районного суду від 07.09.2015, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08.12.2015, кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування. 06.02.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах с. Зеленків Тальнівського району Черкаської області, загальною площею 39, 15 га, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (кримінальне провадження №12016250240000048. Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилось слідчим відділенням Тальнівського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. За результатами досудового розслідування прокурором 23.05.2018 прийнято рішення про закриття кримінального провадження, на підставі ч. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. У зв'язку із закриттям кримінального провадження 23.05.2018 у позивача виникло право ставити питання про відшкодування моральної шкоди відповідно з вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Загальний строк перебування [PERSON] під слідством та судом складає 6 років 4 місяці 19 днів. Під вартою [PERSON] не перебував. Вважали, що у вказаному спорі позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у звязку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, здоровя ф відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Разом з тим, крім процесуальних документів, які підтверджують факт реабілітації, позивач не надав до суду будь-яких доказів, у частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі. Також зазначили, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обовязок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. За нормами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 становить 3723 грн. Однак, згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1762 грн. З урахуванням наведеного відповідач вважав, що [PERSON] може претендувати на відшкодування моральної шкоди у розмірі не більшому ніж 135027,93 грн. (1762 грн. х 76 міс. 19 дн.). У своїй відповіді на відзиви прокуратури та ГУНП, [PERSON] зазначав, що орган досудового розслідування неодноразово приймаючи рішення про закриття кримінального провадження в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства і прокуратури» жодного разу йому не розяснив порядок відновлення порушених прав та відшкодування шкоди. Вважає безпідставними посилання відповідачів, щодо встановлення розміру мінімальної заробітної плати відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-8. На його думку вказані положення Закону не стосуються розміру мінімальної заробітної плати яка береться до уваги при обчисленні розміру спричинених моральних збитків. Відповідно до Закону України «Про держбюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата складає 3 723 грн. і відповідно цей розмір заробітної плати необхідно застосовувати при обчисленні розміру шкоди, а тому просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач ДКСУ будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відзив не подав, свого представника для участі в судовому засіданні не направив. Заяв про відкладення розгляду справи не подав. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON], представники відповідачів ГУНП на прокуратури Черкаської області підтвердили обставини викладені у своїх заявах по суті справи. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 25.06.2011 виконуючим обовязки Черкаського міжрайонного природоохоронного прокурора Остапенко А.П. винесено постанову про порушення відносно [PERSON] кримінальної справи №3511100006 за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України за фактом перевищення службових повноважень та самовільного зайняття земельної ділянки (а.с. 41). 23.08.2011 старшим слідчим Черкаської міжрайонної природоохоронної прокуратури [PERSON] винесено Постанову при притягнення [PERSON], як обвинуваченого за ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 197-1 КК України та Постанову про застосування до [PERSON] запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд (а.с. 36-40). 07.09.2015 постановою Катеринопільського районного суду кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 197-1 КК України направлена прокурору Черкаської області для проведення додаткового розслідування (а.с. 49-64). 06.02.2016 Тальнівським відділенням поліції Звенигородського ВП в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесені відомості про вчинення [PERSON] злочину передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та кримінальному провадженню присвоєно №12016250240000048 (а.с. 42-43). 23.05.2018 постановою прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури кримінальне провадження №12016250240000048 відносно [PERSON] закрито, у звязку із відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України (а.с. 44-48). Таким чином, [PERSON] у кримінальній справі за його обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 197-1, ч.1 ст. 365 КК України, був підданий кримінальному переслідуванню у період з 23.08.2011 (дата винесення постанови про притягнення як обвинуваченого) по 23.05.2018 (дата ухвалення постанови про закриття кримінального провадження), тобто усього на протязі 81 місяця. Крім того, у вказаний період часу до [PERSON] було застосовано запобіжний захід підписка про невиїзд. \~ \~ \~ \~Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94), передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. \~ \~ \~ \~Пункт перший частині першої статі 1 Закону №266/94, в редакції до внесення змін Законом №4652-VI від 13.04.2012, передбачав відшкодування шкоди завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2 ч.1 ст. 2 Закону №266/94). Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону №266/94 у наведених в статті 1 даного Закону випадках громадянинові відшкодовується і моральна шкода. Згідно ч.6 ст. 4 Закону №266/94, - моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що кримінальним переслідуванням [PERSON], а саме притягненням його як обвинуваченого за ч.1 ст. 365, ч.1, ст. 197-1 КК України та застосуванням запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, що обмежило його право на вільне пересування, [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач, погіршенні відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок та бажань, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд погоджується із доводами позивача, про те, що тривале перебування під слідством та судом завдало йому душевних страждань. Крім того перебування під слідством та судом [PERSON], створювало у його оточення негативне уявлення про позивача, як про правопорушника. Тривале застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд створювало додаткові незручності для позивача, які полягали у необхідності отримувати дозвіл слідчого, прокурора або суду на те, щоб відлучитися з постійного місця проживання. Вказані обставини безумовно завдали додаткових душевних страждань позивачу. В той же час, позивачем у суді не доведено прямого причинного звязку між погіршенням його здоровя та перебування під слідством і судом. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2, 3 ст. 13 Закону №266/94, - розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. \~ \~ \~ \~Отже законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством чи судом на рівні однієї мінімальної заробітної плати. \~ \~ \~ \~Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірів з 1 січня 2018 року встановлено в сумі 3723 гривні. \~ \~ \~ \~Таким чином на час розгляду справи за позовом [PERSON], розрахунковою величиною для обчислення розміру відшкодування моральної шкоди суд визнає розмір мінімальної заробітної плати в сумі 3723 гривні на місяць. \~ \~ \~ \~З цих підстав суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідачів про необхідність застосування при обчисленні розміру відшкодування моральної шкоди прожитковий мінімум в сумі 1762 гривні. Учасниками справи не було заявлено клопотань про призначення судом психологічної експертизи для визначення розміру завданої [PERSON] моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Тому з урахуванням обставин встановлених під час судового розгляду, характеру та тривалості порушень прав [PERSON], глибини його душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, а також межі заявлених позовних вимог, суд визначає в сумі 301563 гривні розмір відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] незаконним притягненням як обвинуваченого та застосуванням інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а саме запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. При цьому суд виходить з наступного розрахунку: одна мінімальна заробітна плата за кожен місяць перебування під слідством та судом за період з 23.08.2011 (дата винесення постанови про притягнення як обвинуваченого) по 23.05.2018 (дата ухвалення постанови про закриття кримінального провадження), а всього 81 місяць, тобто: 81 міс. х 3723 грн. = 301 563 грн. Згідно ч.1 ст. 4 Закону №266/94, - відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. \~ \~ \~ \~За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та на його користь необхідно стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України 301 563 гривень на відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial