Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, що відповідно до відомостей з реєстру страхувальників [PERSON] з 30.08.2001 року по 14.08.2014 року відповідач був фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності та відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV та підлягав загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. У відповідності до п. 5 ст. 14 та п. 1 ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» [PERSON] був страхувальником та платником страхових внесків до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Відповідно до п. 2 Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 2461-VI від 08.07.2010 p., п. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. Позивач посилається на те, що сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому було пред'явлено до боржника вимогу №Ф-5253 від 07.06.2011 року про сплату боргу на суму 1414,80 грн. Позивач посилається на те, що дана вимога № Ф-5253 від 07.06.2011 року перебуває на примусовому стягненні в органах державної виконавчої служби. Заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 1414,80 грн. боржником не сплачена. 14.08.2014 року [PERSON] припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з реєстру страхувальників. Фізична особа - підприємець відповідає усім належним йому майном. У даному випадку зміна статусу (припинення діяльності ФОП) не грає ролі, оскільки приватна особа, відповідаючи своїм майном, є фактично й правонаступником фізичної особи підприємця за борговими зобов'язаннями. При зміні статусу змінюється лише рід занять, але сам суб'єкт нікуди не зникає, його ідентифікаційний код залишається тим самим тощо. Відповідно до ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Позивач просить стягнути з [PERSON] борг у сумі 1414,80 грн. за 2010 рік на користь управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача пояснив, що квитанція, яка наявна у матеріалах справи за № 1 від 4.11.2015 р. про сплату [PERSON] 1414 грн. 80 коп. на рахунок ДПІ у м. Хмельницькому не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки означена сума сплачена не на рахунок управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та письмові заперечення на позов до суду від нього не надходили. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з реєстру страхувальників [PERSON] з 30.08.2001 року по 14.08.2014 року був фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності та відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV підлягав загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. У відповідності до п. 5 ст. 14 та п. 1 ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» [PERSON] був страхувальником та платником страхових внесків до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Відповідно до п. 2 Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 2461-VI від 08.07.2010 p., п. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. Сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу). На підставі п. 8.3. Розділу 8 Постанови Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванні до Пенсійного фонду України» вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення. Вимога вважається надісланою (врученою) додатково фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України. Управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому було пред'явлено до боржника вимогу №Ф-5253 від 07.06.2011 року про сплату боргу на суму 1414,80 грн. Зазначена у вимозі сума боргу відповідачем не сплачена у встановлений Законом строк та не оскаржувалась у встановленому порядку. Вимога № Ф-5253 від 07.06.2011 року перебуває на примусовому стягненні в органах державної виконавчої служби. Заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 1414,80 грн. боржником не сплачена. 14.08.2014 року [PERSON] припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з реєстру страхувальників. Фізична особа - підприємець відповідає усім належним йому майном. У дано випадку зміна статусу (припинення діяльності ФОП) не грає ролі, оскільки приватна особа, відповідаючи своїм майном, є фактично й правонаступником фізичної особи підприємця за борговими зобов'язаннями. При зміні статусу змінюється лише рід занять, але сам суб'єкт нікуди не зникає, його ідентифікаційний код залишається тим самим тощо. Відповідно до п. 1 ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовують нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. П. 3.3 листа Вищого арбітражного суду України від 23.10.2000 p. N 01-8/556 відповідними змінами від 25.01.2001 N 01-8/78 та 02.10.2001 p. N 01-8/042, "Про деякі приписи чинного законодавства, що регулює підприємницьку діяльність громадян" з моменту скасування державної реєстрації громадянина, як суб'єкта підприємницької діяльності, зокрема його особистою заявою, спори за участю такого громадянина, у тому числі пов'язані із здійсненням ним раніше підприємницької діяльності, підвідомчі судам загальної юрисдикції за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено до настання згаданих обставин. Відповідно до ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] борг у сумі 1414,80 грн. за 2010 рік на користь управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому.

Outcome: approved