Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

22.05.2020 р. позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.10.2016 року [PERSON] , звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 13.10.2016 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у анкеті-заяві, відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг між нею та Банком. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов. Свої зобов`язання перед позивачем відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 28.04.2020 року відповідачка має заборгованість на загальну суму 14 712,05 грн. При формуванні ціни позову позивач, враховує розмір: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 684,69 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 684,69 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 246,24 грн., нарахована пеня в розмірі 12 604,36 грн. та штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. і штраф (процентна складова) 676,76 грн. В зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості в розмірі 14 712,05 гривень та сплачений судовий збір в сумі 2102,00 гривень. Представник позивача Гребенюк О . С., що діє на підставі довіреності за № 367-К-Н-О, в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 8910001611742. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідачка відзив щодо позову не подавала. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, 13.10.2016 року [PERSON] , звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 13.10.2016 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Крім того, в анкеті-заяві від 13.10.2016 р. вказано, що відповідачка [PERSON] ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку про нарахування банком відсотків за користування кредитом (витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна") та зобов`язаннями слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, яку власноручно підписала (а.с. 15). Визначаючи зміст Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів за якими визначається зміст зобов`язання відповідачки суд звертає увагу, що банк є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання послуг невизначеному колу осіб, а тому Умови і Правила надання банківських послуг, за якими АТ КБ "Приватбанк" надає послуги своїм клієнтам, є публічним договором. Споживач подаючи заяву на надання йому банківських послуг висловлює свою згоду про приєднання до умов обслуговування, які розроблені банком, а відтак такий договір є договором приєднання (ст. 634 ЦК). Банк має право в односторонньому порядку змінювати Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, але такі зміни мають бути доведені до відома споживача послуг, який у разі незгоди з ними має право вимагати зміни або розірвання діючого договору банківських послуг, що передбачено ч. 2 ст. 634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, є доведеним факт укладання між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] договору, який складається не лише із заяви - анкети позичальника, а й також з Умов та Правил надання банківських послуг. За таких обставин, виконання сторонами своїх договірних обов`язків, як надавача та споживача послуг, є обов`язковим. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором станом на 28.04.2020 року становить в розмірі 14 712,05 грн., яка складається із заборгованість за тілом кредиту в розмірі 684,69 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 684,69 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 246,24 грн., нарахована пеня в розмірі 12 604,36 грн. та штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. і штраф (процентна складова) 676,76 грн. (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. За ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), до ст. 612 ч. 1 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, до ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань, до ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, за ч. 2 ст. 1050 ЦК України - якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати належних відсотків, за ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054 ЦК України - за користування кредитом відповідач зобов`язаний сплатити проценти у порядку та в розмірі встановленим кредитним договором. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-1206цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року): "Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] взяла на себе за кредитним договором зобов`язання та у встановлені терміни добровільно їх не виконала і кошти позичальнику не повернула, судом не оспорюється та не спростовується факт укладення між позивачем та відповідачем договору з надання кредитних коштів, їх отримання відповідачкою, неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків за зобов`язаннями, що виникли у зв`язку з отриманням нею кредитних коштів. Разом з тим, судом встановлено, що згідно пунктів 2.1.1.12.6.1, 1.1.5.21 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 22, а.с. 45 зворот) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 45 зворот, а.с. 67 зворот) передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Суд враховує вищевикладене, а також бере до уваги те, що відповідно до ст. 549 ЦПК України - штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором є недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка є обов`язковою для всіх судів України, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховувати судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Таким чином, застосування окрім штрафу, визначеного Умовами та правилами надання банківських послуг, додатково застосування пені - є необґрунтованим, оскільки згідно вимог чинного законодавства, кредитору при притягненні позичальника до цивільної відповідальності через суд, за порушення грошового зобов`язання, слід обирати що стягувати: пеню чи штраф. Враховуючи наведене, суд вважає, що із заявлених одночасно двох вимог (стягнення пені та штрафу), вимога про стягнення пені в розмірі 12 604,36 гривень, є більш обтяжливою для відповідачки, у порівнянні з вимогою про стягнення штрафу у розмірі 1176,76 гривень. З огляду на вищенаведене, зважаючи, що застосування подвійної юридичної відповідальності за одне й те ж правопорушення суперечить ст. 61 Конституції України, беручи до уваги, що позивач подав заяву про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, суд визначаючи розмір заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором № б/н від 13.10.2016 року - не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, в частині нарахування суми боргу за пенею та доходить висновку, що в стягненні заборгованості за нарахування пені в розмірі 12 604,36 гривень, слід відмовити. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 684,69 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 684,69 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 246,24 грн., та штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. і штраф (процентна складова) 676,76 грн., що становить в розмірі 2792,38 гривень. Крім цього, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 14 712,05/ 2792,38*2102,00= 398,96 грн.

Outcome: partial