Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № K2V4AK01593292 від 21.12.2005 року, згідно з яким банк зобов»язався надати відповідачу кредит у розмірі 10629,70 доларів США на термін до 20.12.2010 року, а відповідач зобов»язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, надавши відповідачу кредит. Як зазначає позивач, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов»язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором порядку та строки. В зв»язку цим станом на 19.04.2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 32933,36 долари США, яка складається з: -3769,03 долари США - заборгованість за кредитом; -9322,52 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -579,50 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; -19262,31 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Крім того, в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до умов яких позивачем на їх адресу було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов»язань за кредитним договором. Вимога, що була пред»явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов»язання, залишена без задоволення. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідачів, солідарно, заборгованість у розмірі 32933,36 доларів США, що за курсом НБУ 25,48 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.04.2016 року становить 839141,91 грн. В судовому засіданні представник позивача Борщ А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. При цьому просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог, вказуючи на те, що даний строк позивачем пропущено без поважних причин (а.с.45). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явились. Від відповідачів надійшли заяви від 19.07.2016 року та 22.07.2016 року про застосування позовної давності до даних позовних вимог (а.с.44, 47). Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 21.12.2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № K2V4AK01593292, згідно з яким банк зобов»язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 20.12.2010 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі8242,00 доларів США для купівлі автомобіля, а також у розмірі 2387,73 долари США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,37 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору (а.с.12-13). Також, 21.12.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № K2V4AK01593292/1, відповідно до п.п.1, 2, 4 якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов»язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором № K2V4AK01593292 від 21.12.2005 року в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.15). Крім того, 21.12.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № K2V4AK01593292/2 з аналогічними умовами (а.с.16). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені Кредитним договором, не виконала. Як вбачається з розрахунку, наданому позивачем, станом на 19.04.2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 32933,36 долари США, яка складається з: - 3769,03 долари США - заборгованість за кредитом; - 9322,52 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 579,50 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 19262,31 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором (а.с.4-6). 21.04.2016 року відповідачам було направлено повідомлення про необхідність погашення заборгованості (а.с.8, 9-11). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Крім того, згідно ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, за правилом, передбаченим ст. 1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено порушення відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, процентам та комісією. В той же час, щодо вимоги про стягнення з відповідачів пені в розмірі 19262,31 долар США, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодам, укладеними між резидентами на території України. Згідно ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися лише у національній валюті України - гривні. Дана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 01.04.2015 року у справі №909/660/14. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно проводилось нарахування пені в доларах США, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 19262,31 долар США є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. В той же час, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно правової позиції у справі № 6-16цс15 Верховного Суду України від 11.03.2015 року, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Судом встановлено, що, згідно виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON], яка міститься в матеріалах справи (а.с.69-76), останній платіж відповідачем [PERSON] було сплачено позивачу 01.09.2009 року. Також, відповідно до умов кредитного договору, строк виконання відповідачем зобов»язань встановлено до 20.12.2010 року. Таким чином, за загальними правилами, строк позовної давності сплив 20.12.2013 року. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні правові позиції висловлені в постановах ВСУ від 19.03.2014 року в справі №6-20цс14, а також від 03.06.2015 року в справі № 6-31цс15). Згідно приписів ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, згідно ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Пунктом 12 Договорів поруки визначено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. За результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення в справі №6-53цс14, колегією суддів Верховного Суду України було винесено постанову від 17.09.2014 року, відповідно до якої зазначено, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року в справі 6-1265цс16 висловлена наступна правова позиція. З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред'явити вимоги до поручителя. Представником позивача не було надано суду будь-яких доказів в обґрунтування причин не звернення банку з позовом до суду до поручителів про стягнення заборгованості у зв'язку з невиконанням кредитного договору в період з 01.09.2009 року по травень 2016 року. Таким чином, враховуючи, що останній платіж за кредитним договором відповідачем [PERSON] було здійснено 01.09.2009 року, з вимогами та позовними заявами до поручителів позивач з моменту виникнення порушень зобов»язань у 2009 році та закінчення строку повернення коштів 20.12.2010 року до суду не звертався, то суд вважає обґрунтованою заяву відповідачів та представника відповідачів про застосування строку позовної давності до договору кредиту. Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правовими наслідками порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, згідно ст. 554 ЦК України, є солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Більш того, до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги. Враховуючи, що строк позовної давності сплив 20.12.2013 року, а представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами 26.05.2016 року, крім того, беручи до уваги положення статті 266 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, вважає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів пені в розмірі 19262,31 долар США необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. В задоволенні інших вимог суд відмовляє в зв»язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed