Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрованого 05 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 109. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. Відповідач подав заяву, якою добровільно та безумовно повністю визнав заявлені до нього вимоги, зазначив, що правові наслідки повного визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх роз'яснення з боку суду не потребує. Як і позивач просив справу розглянути за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказував на те, що з жовтня 2014 року вона та відповідач припинили шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть. Основною причиною розпаду сім'ї, вважає різні принципи на побудову шлюбних та сімейних відносин, примирення вважає не можливим. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач подав заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Тому, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, суд вважає, що вони підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині права позивача, після розірвання шлюбу, іменуватись прізвищем: "[PERSON]", також підлягають задоволенню, оскільки реалізація вказаного права не залежить від волі відповідача

Outcome: approved