Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.10.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 26.07.2019 на перехресті вул. Тургенівська та Полтавська в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіль належить на праві приватної власності [PERSON] (підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу) та «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень. 15.08.2019 Шевченківським районним судом міста Києва було винесено постанову, якою відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. 31.07.2019 позивачем було подано до страхової компанії Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування з додатком всіх необхідних документів, з огляду на те, що саме у даного страховика відповідно до поліса АО/4095995 була застрахована цивільно-правова відповідальність перед третіми особами. Відповідно до Звіту № 510-2019 про оцінку колісного транспортного засобу від 22.08.2019 та Звіту № 510-1-2019 від 25.10.2019, страховиком відповідальності в межах оціненого розміру матеріального збитку було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 83 068,93грн, яка була перерахована на рахунок СТО «ФОП [PERSON] ». В той же час, як вбачається з актів надання послуг № 3205 від 08.10.2019 та №3421 від 30.10.2019 вартість фактичного відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] склала 134 703,00грн. Тобто, позивачем, понесені та відповідно оплачені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. Таким чином, на сьогоднішній день невідшкодованими залишилися сума реально понесених витрат в розмірі 51634,07грн. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені реальні витрати, вважаємо, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманим страховим відшкодуванням та реальними витратами у розмірі 51634,07грн, які вже понесені позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, що й змушує останнього звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 51634,07грн та моральну шкоду в розмірі 10000,00грн. 14.12.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Терземана Дмитра Володимировича відповідно до якого зазначено, що 26.07.2019 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] та «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] . Цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Mitsubishi Lancer», застраховано ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6290800. 31.07.2019 за наслідками ДТП до Страховика звернувся позивач з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. За результатами проведеного страхового розслідування, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу на загальну суму 83068,93грн. Для визначення вартості матеріального збитку, Страховик звернувся до ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія», за дорученням якого оцінювачем [PERSON] , який володіє спеціальними знаннями та ліцензією щодо оцінки колісних транспортних засобів було проведено оцінку, за результатами якої складено звіт. Згідно звіту № 510-2019 про оцінку колісного транспортного засобу від 22.08.2019 вартість ремонту автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,68) складає 81180,44грн. Крім того, згідно звіту № 510 - 1 - 2019 про оцінку колісного транспортного засобу від 25.10.2019 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,68) складає 2888,49грн. Оскільки пошкоджений транспортний засіб «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 2008 року випуску (строк експлуатації на момент перевищує 7 років), відповідно до пункту 7.38 Методики, є всі підстави для застосування коефіцієнта зносу при розрахунку розміру матеріального збитку. Таким чином, позивачу сплачено страхове відшкодування у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, а пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого порядку, встановленому законодавством, за вирахування франшизи за Полісом №АМ/6290800 у загальному розмірі 83 068,93грн, що повністю відповідає вимогам спеціального Закону. Отже, страховиком виключно на підставі норм спеціального Закону оцінено шкоду та здійснено розміру страхового відшкодування та його виплату у встановленому Законом порядку. Крім того зауважили, що не можуть бути доказами акти виконаних робіт та квитанції про їх оплату, адже вони не свідчать про те, що вказані роботи проведенні для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в дорожньо-транспортній пригоді за участю відповідача як винної особи. Враховуючи зазначене просили відмовити повністю у позові. 16.12.2020 та 04.01.2021 до суду надійшли пояснення від представника Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Арсенал Страхування" відповідно до яких зазначено, що відповідно до умов п. 13.1. Договору №997/18-ДГО/Ц7 страховим випадком за цим договором є факт заподіяння шкоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи внаслідок ДТП, цивільну відповідальність за заподіяння яких несе Страхувальник, якщо розмір цієї шкоди перевищує ліміти відповідальності, які діяли за договором ОСЦПВ на момент настання страхового випадку (у випадку наявності у Страхувальника чинного договору ОСЦПВ). Тобто, відповідно до умов Договору №997/18-ДГО/Ц7 Страховик здійснює виплату страхового відшкодування тільки у тому випадку, коли сума завданої шкоди перевищує розмір ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну Потерпілої особи, який діяв за чинним договором ОСЦПВ на момент настання страхового випадку. Отже, відповідно до умов Полісу №АМ/6290800 та Договору №997/18-ДГО/Ц7 страховик відшкодовує потерпілій особі витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Оскільки, вартість відновлювального ремонту пошкодженого за наслідками заявленої ДТП транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням зносу склала 83 068,93грн (тобто сума завданої не перевищувала ліміт відповідальності за діючим на момент настання страхового випадку), у страховика відсутні підстави для здійснення виплати (доплати) страхового відшкодування. Таким чином, позивачу сплачено страхове відшкодування у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством у загальному розмірі 83 068,93грн повністю відповідає вимогам спеціального Закону, умовам укладених договорів страхування. Відповідно до інформації, що міститься в копії свідоцтва про реєстрацію транспортного «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , роком виготовлення транспортного засобу є 2008 рік. Згідно п. 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних за затверджена Наказом Міністерства Юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003, зазначення Ез (коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складник КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Отже, підстави для приймання коефіцієнта фізичного зносу таким, що дорівнює нулю - відсутні. Таким чином, застосування коефіцієнта фізичного зносу оцінювачем при розрахунку розміру страхового відшкодування, що належало до виплати позивачу, у порядку, встановленому Методик є безумовним, не підлягає сумніву. Крім того зауважили, що, якщо позивачу не вистачило коштів страхового відшкодування для відновлення свого порушено права, він має право вимагати відшкодування шкоди в повному обсязі від особи, яка завдала шкоди, в загальному порядку, передбаченому ЦК України, зважаючи на те, що страховик несе обмежену відповідальність виключно на умовах та в межах спеціального закону. Представник позивача в судові засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Терземан Д.В. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в задоволенні у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві. Представник третьої особи Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Арсенал Страхування» в судові засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться пояснення представника третьої особи відповідно до яких просять суд розглядати справу за відсутності представника та винести рішення на підставі чинного законодавства України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 26.07.2019 в місті Києві на перехресті вулиць Полтавська та Тургенівська, [PERSON] керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулиці Тургенівська, не надала перевагу в русі автомобілю «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення, внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушила п. 16.11 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.08.2019, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №997/18-ДГО/Ц7 від 24.07.2018. 31.07.2019 [PERSON] , власник автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» з повідомлення про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування з додатком всіх необхідних документів, з огляду на те, що саме у даного страховика відповідно до поліса була застрахована цивільно-правова відповідальність перед третіми особами. Відповідно до Звіту № 510-2019 про оцінку колісного транспортного засобу від 22.08.2019 та Звіту № 510-1-2019 від 25.10.2019, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» в межах оціненого розміру матеріального збитку було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 83 068,93грн, яка була перерахована за бажанням позивача [PERSON] на рахунок СТО «ФОП [PERSON] ». Згідно звіту № 510-2019 зазначено, що вартість ремонту автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,68) складає 81 180,44грн. Крім того, згідно звіту № 510-1-2019 про оцінку колісного транспортного засобу від 25.10.2019 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,68) складає 2888,49грн. Оскільки пошкоджений транспортний засіб «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 2008 року випуску (строк експлуатації на момент перевищує 7 років), відповідно до пункту 7.38 Методики, є всі підстави для застосування коефіцієнта зносу при розрахунку розміру матеріального збитку. Таким чином, позивачу сплачено страхове відшкодування у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, а пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого порядку, встановленому законодавством, за вирахування франшизи за Полісом №АМ/6290800 у загальному розмірі 83 068,93грн, що повністю відповідає вимогам спеціального Закону. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Так, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. У ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховий випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 7, 8 Закону України «Про страхування» визначено, що до видів обов`язкового страхування відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цим Законом визначено порядок та строки звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування (ст.35 Закону), окрім того, Законом визначені дії страховика та потерпілого щодо визначення розміру шкоди для здійснення страхового відшкодування ( ст.34 Закону), і такі дії є обмежені певним проміжком часу. Разом з тим, як видно з матеріалів справи, страховик виконав усі дії для здійснення страхового відшкодування, на підставі усіх документів, покладених в основу страхового відшкодування (страхова справа), та виплатив таке позивачу відповідно до оціненої шкоди на підставі звіту №510-2019 від 22.08.2019 та звіту №510-1-2019 від 25.10.2019 в розмірі 83068,93грн. Призначену виплату позивач одержав, з оцінкою погодився, оскільки жодних інших альтернативних висновків або звітів про іншу оцінку не представляв. Однак, позивач [PERSON] зазначає, що страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені реальні витрати, між отриманим страховим відшкодуванням та реальними витратами різниця в розмірі 51 634,07грн, які вже понесені позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. Як видно з матеріалів справи, а саме зі змісту позовної заяви, згідно Актів надання послуг СТО «ФОП [PERSON]» №3205 від 08.10.2019 та №3421 від 30.10.2019, однак встановити перелік робіт та запчастин з вартістю таких не вбачається можливим, оскільки зазначені акти не читабельні, вартість фактичного відновлювального ремонту становив 134703,00грн. У справі наявні копії квитанцій про оплату позивачем на рахунок СТО «ФОП [PERSON]» 51634,07грн. (№ 0.0 1508940665.1 та № 0.0 1508925464.1 від 30.10.2019). Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 (з відповідним змінами). Позивач замінив запчастини, здійснив відновлювальний ремонт автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] додатково на суму 51 634,07грн проте не відомо, чи всі ці запчастини були пошкоджені у ДТП, оскільки жодного документу, який би вказував на отримані пошкодження, позивачем не надано. Отже, аналізуючи встановлене вище, суд вважає що позовна вимога про відшкодування майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 26.07.2019 в розмірі 51634,07грн не підлягає задоволенню, виходячи з того, що страховою компанією у повному обсязі виплачено позивачу страхове відшкодування відповідно до розміру оціненої шкоди, а акти виконаних робіт на суму 134703,00грн та квитанція про їх оплату від 30.10.2019 не містять доказів, що вказані роботи проведенні для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки не було доведено обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) небезпеку для життя і здоров`я, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 10000,00грн. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення управах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed