Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON]на\~ користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 18429,19 грн. за кредитним договором № DZXRR604502936 від 08 лютого 2010 року та\~ судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 08 лютого 2010 року ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № DZXRR604502936 від 08 лютого 2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.\~ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобовязання за договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 25 квітня 2016 року має заборгованість 18429,19 грн., яка складається з наступного: 1782,67 грн. заборгованість за кредитом; 1,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 184,50 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 15107,02 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 853,77 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Пояснила, що відповідач має заборгованість 18429,19 грн., остання проплата по кредиту була здійснена відповідачем 20.08.2010 року. Кредитний договір "Розстрочка" закінчився 08.11.2010 року. 28.11.2013 року банк звернувся до третейського суду на стягнення заборгованості, та 20.01.2014 року третейським судом було постановлено рішення про стягнення суми заборгованості. Вважає, що строк позовної давності не сплив. Також, згідно наданих суду письмових пояснень представника позивача [PERSON], останній просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Зазначив, що боржник не виконує свої зобов'язання за договором, а тому позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для застосування позовної давності немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив застосувати строк позовної давності, у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованим за наступних підстав. Судом встановлено, що 08 лютого 2010 року ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № DZXRR604502936 від 08 лютого 2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит (розстрочку) у розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком з 08.02.2010 року по 08.11.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він був ознайомлений з "Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" (а.с. 8-17, 90). На теперішній час, відповідач свої зобовязання за вказаним кредитним договором не виконує, та станом на 25 квітня 2016 року має заборгованість 18429,19 грн., яка складається з наступного: 1782,67 грн. заборгованість за кредитом; 1,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 184,50 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 15107,02 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно договору: 500 грн. штраф (фіксована частина); 853,77 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ КБ\~ "ПриватБанк" (а.с. 7). Як встановлено судом, згідно Заяви позичальника № DZXRR604502936 (а.с. 8), строковий кредит між сторонами укладено на строк 9 місяців з 08.02.2010 року по 08.11.2010 року включно. Дата останнього погашення заборгованості обумовлена сторонами не пізніше ніж 08.11.2010 року. Погашення заборгованості здійснються починаючи з 25 по 30 число кожного місяця фіксованими платежами в сумі 617,34 грн. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до 08.11.2010 року (а.с. 8), кінцевий строк повернення кредиту до 08.11.2010 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця з 25 по 30 число включно кожного календарного місяця. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК (ч.2 ст.1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, чч.24 ст.612 ЦК, чч.1, 2 ст.220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Отже, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 р. у справі № 6-31цс15). Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності, суд виходять із такого. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений 08.02.2010 року, останнє погашення заборгованості відповідачем відбулось 20.08.2010 року, дата останнього погашення заборгованості обумовлена сторонами не пізніше ніж 08.11.2010 року, однак позивач звернувся з даним позовом до суду 01.06.2016 року. Ці обставини підтверджуються дослідженими судом матеріалами справи та визнані сторонами у справі в судовому засіданні. Як встановлено судом, раніше 31.01.2014 року Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за даним кредитним договором в сумі 17489,20 грн. (а.с. 60), проте, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2015 року (а.с. 61-62) зазначене рішення третейського суду від 31.01.2014 року скасоване з підстав не підвідомчості справи третейському суду. За змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, пятої статті 267 Цивільного кодексу України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності чи підвідомчості. Таким чином, судом встановлено, що за період з 09.11.2010 року до 01.06.2016 року позивач до місцевих загальних судів не звертався, доказів вчинення відповідачем інших платежів за цей період, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано, поважних причин звернення до суду з даним позовом за межами трирічного строку позовної давності представниками позивача не зазначено, та докази на їх підтвердження суду не надані. В той час як, відповідачем була подана суду заява про застосування строків позовної давності. Зважаючи на викладене, суд вбачає передбачені законом підстави для застосування в межах даного спору позовної давності у зв'язку зі спливом її строку. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed