Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

11.02.2014р. [PERSON] звернулась до ТОВ "Украгроінвест Холдинг" з позовом, в якому зазначила, що є власником земельної ділянки, розташованої на території Топорівської сільської ради Ружинського району, яка знаходяться в користуванні у відповідача відповідно до договору оренди землі, укладеного 11.05.2006р. між нею та вказаним товариством. Зазначений договір позивачка просить визнати недійсним, оскільки він не містить всіх істотних умов, передбачених ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі". Крім того, позивачка зазначає, що 25.12.2009р. невідомою особою від її імені до цього договору було укладено додаткову угоду, якою строк договору оренди було продовжено на 10 років. Проте вказану додаткову угоду вона не підписувала і не доручала іншій особі підписувати його. З вказаних підстав позивачка просить суд також визнати недійсною зазначену додаткову угоду до договору оренди землі, яка була зареєстрована в Державному реєстрі за № 040922100431. 25.04.2014р. [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому також просила суд витребувати у відповідача ТОМ "Украгроінвест Холдинг" та повернути їй земельну ділянку площею 3.19 га, яка була надана відповідачу в оренду відповідно до оспорюваного договору оренди землі (а.с.85-86). Ухвалою судді від 25.04.2014р. вказані справи об'єднані в одне провадження(а.с.89-90). Ухвалою суду від 16.05.2014р. позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі від 11.05.2006р. та витребування і повернення позивачці земельної ділянки були залишені без розгляду в зв'язку з поданням позивачкою відповідного клопотання (а.с.116,117-118). В послідуючому позивачка уточнила свою позовну вимогу і, посилаючись на допущену технічну помилку при написанні позовної заяви, просила суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі , про що у державному реєстрі вчинено запис від 25.12.2009р. за № 040922100432. 2 В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, позивачка суду пояснила, що про існування оспорюваної нею додаткової угоди до договору оренди землі взнала лише в 2013 році, коли в Ружинському РВ УМВС України в Житомирській області було розпочато кримінальне провадження по питанню підробки зазначеної угоди і коли у неї виникло бажання забрати у відповідача свою землю. Весь цей час її земельною ділянкою користується ТОВ "Украгроінвест Холдинг", а вона отримує за це орендну плату, хоча строк дії договору оренди землі вже закінчився, проте позивачка вважає, що оскільки відповідач фактично використовує належну їй земельну ділянку, то і повинен сплачувати за це орендну плату. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що дійсно ТОВ "Украгроінвест Холдинг" користується для сільськогосподарського виробництва земельною ділянкою, належною позивачці. Договір про оренду цієї ділянки та додаткову угоду до нього з [PERSON] було укладено в письмовій формі, вона погоджувалась на укладення вказаного договору та додаткової угоди, про що свідчить те, що позивачка отримувала за користування своєю землею орендну плату в ТОВ "Украгроінвест Холдинг". Крім того, представник відповідача вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду, оскільки ще, починаючи з часу укладення вказаного договору та додаткової угоди до нього, знала про їх укладення, що підтверджується показами свідків, даними в суді, а також відомостями про отримання [PERSON]орендної плати. Тому, з врахуванням викладеного, ТОВ "Украгроінвест Холдинг" вважає, що підстав для визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі". Крім того, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №124778 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3.19 га, розташованої на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.87). 11 травня 2006 року між [PERSON] і ТОВ "Украгроінвест Холдинг" було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавалась вищевказана належна позивачці земельна ділянка строком на 5 років. Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі земель 01.10.2006р. за №040622100330(а.с.133-134). 3 25 грудня 2009 року між [PERSON] та ТОВ "Украгроінвест Холдинг" було укладено додаткову угоду до зазначеного договору оренди землі, відповідно до якої було змінено розмір орендної плати та строк дії договору оренди. На вказаній додатковій угоді є підписи сторін і вона 25.12.2009р. була зареєстрована Ружинським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040922100432(а.с.136). Проте з пояснень позивачки вбачається, що підпис на зазначеній додатковій угоді до договору оренди землі належить не їй і вона також не надавала доручень іншим особам на підписання цього договору від її імені. Ці пояснення позивачки підтверджуються висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1/1023 від 17.12.2014р., з якого вбачається, що експертом встановлено, що додаткова угода про внесення змін до договору оренди землі від 01.10.2006р. за №040622100330 підписана не [PERSON], а іншою особою ( а.с.212-216). Доказів, які б ставили під сумнів вищевказаний висновок експерта, а також доказів наявності доручення [PERSON] іншій особі на підписання вказаної додаткової угоди до договору оренди землі відповідач суду не надав. Суд вважає, що покази свідка [PERSON] не спростовують вищевказаного. Зазначений свідок пояснила, що [PERSON] в 2009р. в її присутності підписала додаткову угоду до договору оренди землі, однак доказів, що це була саме оспорювана позивачкою додаткова угода, суду не надано. Вказаний свідок пояснила, що підписана позивачкою додаткова угода разом з іншими додатковими угодами була передана керівництву, яке провело їх реєстрацію в смт.Ружині і через певний період часу повернуло назад. Таким чином, оскільки позивачка як орендодавець не підписувала спірну додаткову угоду до договору оренди землі, згоди та повноважень на її укладення й підписання іншій особі не надавала, є всі підстави вважати доведеною відсутність у неї волевиявлення на укладення цієї додаткової угоди, а саму додаткову угоду, виходячи з положень передбачених ч.1 ст.215 ЦК України - недійсною у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Кодексу. Також суд вважає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позову з підстав пропущення позивачкою вказаного строку не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 256, 257, ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду про захист свого цивільного права або інтересу. Позовні вимоги [PERSON] про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсним не пов'язані з виконанням або невиконанням умов цього договору, тому до вказаних правовідносин за загальним правилом застосовується трирічний строк позовної давності. В абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р., ч.1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачка звернулася з вищевказаним позовом до суду 11.02.2014р. Таким чином для застосування наслідків спливу позовної давності по данній справі необхідно довести, що [PERSON] знала або повинна була дізнатись про порушення свого права до 11.02.2011р. Порушення свого права позивачка обгрунтовує непідписанням нею додаткової угоди до договору оренди землі, який був зареєстрований у встановленому порядку 25.12.2009р. за №040922100432, і, відповідно, відсутністю її волевиявлення на укладення саме цієї додаткової угоди до договору оренди землі та неузгодженням з нею істотних умов по вказаній угоді. Таким чином для застосування наслідків спливу позовної давності необхідно встановити, що позивачка до 11.02.2011 року знала або повинна була дізнатись про те, що оспорювана нею додаткова угода до договору оренди землі від її імені було укладено(підписано) іншою особою. Проте доказів вищевказаного суду надано не було. 4 Та обставина, що позивачка мала намір в 2009 році укласти з відповідачем додаткову угоду до договору оренди землі, що вбачається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]., однак заперечується самою позивачкою, не свідчить про те, що [PERSON] знала чи повинна була знати, що від її імені невідомою особою буде підписано конкретну додаткову угоду до договору оренди землі, а саме: ту додаткову угоду до договору, яку вона оспорює по даному позову. З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що необхідних та достатніх доказів того, що позивачка до 11.02.2011 року знала або повина була знати про порушення свого права суду не надано, а тому , відповідно, підстав для задоволення заяви відповідача щодо відмови в задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом строку позовної давності немає. З врахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] суд задовільняє. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягшненню понесені нею по справі судові витрати, які документально підтверджені, а саме: сплачений відповідно до квитанцій судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та витрати по оплаті судово-почеркознавчої експертизи в сумі 900 грн. 48 коп. (а.с.1, 226).

Outcome: approved