Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] 27 листопада 2014 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору поруки припиненим (а. с. 1-а-5), в обґрунтування якого позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні посилались на те, що в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № К2НСGК00260467 від 15 травня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ "Приватбанк", найменування якого було змінено на ПАТ КБ "Приватбанк", також 15 травня 2007 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір поруки №К2НСGК00260467/01. 21 жовтня 2013 року до зазначеного кредитного договору була укладена додаткова угода, внаслідок чого розмір боргових зобов'язань за кредитним договором був збільшений. Оскільки [PERSON] не давав своєї згоди на зміну основного зобов'язання, позивач просив суд визнати припиненим договір поруки від 15 травня 2007 року, укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що укладеними між відповідачем та позичальником додатковими угодами не були змінені умови відповідного кредитного договору, а відбулась реалізація збільшення плати за кредит на умовах, що погоджені сторонами кредитного договору й відповідно не було встановлено нових чи додаткових зобов'язань кредитного договору (а. с. 60-62). Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № К2НСGК00260467 від 15 травня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ "Приватбанк", найменування якого було змінено на ПАТ КБ "Приватбанк", також 15 травня 2007 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір поруки №К2НСGК00260467/01. Викладені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 27-28, 29-34). Судом також встановлено, що 13 січня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився відповідати як солідарний боржник за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №К2НСGК00260467 від 15 травня 2007 року та додаткової угоди 1 до кредитного договору №К2НСGК00260467 від 15 травня 2007 року (а. с. 25-26). З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось стороною відповідача, що 21 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" була укладена додаткова угода до кредитного договору №К2НСGК00260467 від 15 травня 2007 року, якою передбачено збільшення суми штрафу за порушення будь-якого зобов'язання, передбачених у Графіку погашення кредиту понад 31 день (з 7882,02 доларів США до 9245,58 доларів США), збільшено розмір суми кредитних коштів на сплату страхових платежів з 87957,13 доларів США до 92245,95 доларів США, а також підвищено розмір щомісячного платежу з 2156,32 доларів США до 2186,99 доларів США (а. с. 19-20, 21-24). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 27 вересня 2012 № 10-1393/0/4-12: за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача, у зв'язку з чим вважає за можливе їх задовольнити у повному обсязі. Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що в ході розгляду даної цивільної справи був встановлений факт укладання між позичальником [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" додаткової угоди від 21 жовтня 2013 року, внаслідок чого був збільшений обсяг боргових зобов'язань за кредитним договором №К2НСGК00260467 від 15 травня 2007 року, поручителем виконання зобов'язань за яким є [PERSON] Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. (а. с. 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved