Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач ПАТ "ПроКредитБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.12.2007 року між ЗАТ "ПроКредитБанк", правонаступником якого є ПАТ "ПроКредитБанк", та відповідачем [PERSON] була укладена Рамкова угода № 3274, відповідно до умов якої кредитор зобов"язується здійснювати кредитування позичальника в межах лімітів умов кредитування, а позичальник зобов"язується належно виконати всі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення зобов"язань та інші зобов"язання. Сторони встановили наступні ліміти умов кредитування: ліміт суми кредитування - 120000, 00 доларів США, ліміт строку кредитування - 120 календарних місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних. 20.12.2007 року між ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] укладено договір про надання траншу, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 70000, 00 доларів США строком на 66 місяців зі сплатою 13, 5 % річних. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором 20.12.2007 року між ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов якого Банку було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Банк свої зобов'язання за Договорами виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі та строки, передбачені договором, а позичальник умови укладеного кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 1722147, 99 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд звернути стягнення шляхом набуття ПАТ "ПроКредитБанк" права власності на квартиру [ADDRESS], що знаходиться в іпотеці ПАТ "ПроКредитБанк" за Договором іпотеки від 20.12.2007 року, та належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про надання траншу від 20.12.2007 року в загальній сумі 1722147, 99 грн.; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], на яку звернуто стягнення; зобов"язати відповідача звільнити квартиру [ADDRESS] від будь-якого майна та речей, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу ДМС України в м. Києві - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "ПроКредитБанк" задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2007 року між ЗАТ "ПроКредитБанк", правонаступником якого є ПАТ "ПроКредитБанк", та відповідачем [PERSON] була укладена Рамкова угода № 3274, відповідно до умов якої кредитор зобов"язується здійснювати кредитування позичальника в межах лімітів умов кредитування, а позичальник зобов"язується належно виконати всі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення зобов"язань та інші зобов"язання. Сторони встановили наступні ліміти умов кредитування: ліміт суми кредитування - 120000, 00 доларів США, ліміт строку кредитування - 120 календарних місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних. 20.12.2007 року між ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] укладено договір про надання траншу, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 70000, 00 доларів США строком на 66 місяців зі сплатою 13, 5 % річних. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором 20.12.2007 року між ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М., відповідно до умов якого Банку було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, станом на 28.07.2014 року заборгованість відповідача за Договором від 20.12.2007 року становить 1722147, 99 грн., з яких: капітал - 548598, 88 грн.; відсотки - 159516, 34 грн.; пеня - 1014032, 77 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 вказаного Закону передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно із ст. 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб"єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов"язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Представником позивача був наданий суду Звіт про оцінку предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS]. Відповідно до даного Звіту ринкова вартість вказаної квартири становить 557000, 00 грн. Що стосується позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі і визнання права. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Також слід зазначити, що відповідно до п. 7.1 Іпотечного договору Сторони домовилися, що Іподекодержатель у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки вправі на власний вибір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом: п. 7.1.1 Набутті права власності на предмет іпотеки. У такому випадку право власності на предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя на 10 (десятий) календарний день після відправлення Іпотекодержателем Іпотекодавцю повідомлення про набуття права власності на предмет іпотеки. Право власності переходить автоматично на підставі положень Договору, враховуючи застереження цього розділу Договору, без необхідності вчинення чи складання Іпотекодавцем чи іншими особами будь-яких додаткових дій чи документів. Іпотекодержатель вправі самостійно визначити суб"єкта оціночної діяльності та укласти з ним відповідний договір, для встановлення вартості предмета іпотеки, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Таким чином, з наведеного вбачається, що Договором іпотеки передбачено порядок переходу права власності до іпотекодержателя. Умовами Договору іпотеки не передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Банком права власності на предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6-1851цс15. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що законних підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Банком права власності та припинення пава власності відповідача на квартиру немає, оскільки дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Також слід зазначити, що у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає малолітній син відповідачів [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою форми № 3. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти-члени сім"ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 4 статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" визначено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, необхідний дозвіл органу опіки та піклування. Прийняття органом опіки та піклування рішень спрямовується на захист прав дитини щодо проживання в квартирі, а задоволення позову призведе до втрати дитиною права користування спірною квартирою, чим порушить її права. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини іншими міжнародними договорами України. Як вбачається з письмових матеріалів справи, при укладенні Договору іпотеки сторонами не було отримано погодження органу опіки та піклування щодо передачі квартири в іпотеку. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, можна зробити переконливий висновок про те, що недотримання сторонами під час укладення іпотечного договору вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку з органом опіки та піклування питання передачі в іпотеку квартири, право користування якою на час укладення договору іпотеки мала дитина, має наслідком нікчемність даного правочину. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 12.11.2014 року у справі № 6-161цс14. Що стосується позовних вимог Банку про виселення відповідачів та дитини з квартири та зобов"язання відповідача звільнити квартиру від будь-якого майна та речей, то слід зазначити, що у зв"язку з тим, що судом не задовольняються позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, то і зазначені вище вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed