Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору звернувся до суду з позовом з наступними вимогами: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №11404829000 від 20.10.2008р. у розмірі 63 843,03 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014 складає 790 731,74 грн., перед позивачем звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - однокімнатну квартиру під № 259, загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 20,1 кв.м., що знаходиться у будинку під [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру під № 259, загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 20,1 кв.м., що знаходиться у будинку під [ADDRESS]; виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідача, яким є - [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], дані про яких внесенні до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи; зобов'язати відповідача передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав -а нерухоме майно». Представник позивача 24.06.2014р. звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Відповідач повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, заперечень проти позову не надала. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 20.10.2008р. між АКІБ «Укрисббанк» (що на підставі рішення загальних зборів акціонерів від змінило назву на ПАТ «Укрисббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11404829000 (а.с. 7-8), відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 43 200 дол. США та зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 22.10.2029р. або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором 20.10.2008р. між АКІБ «Укрисббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки, Відповідно до якого іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру під №259, загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 20,1 кв.м., що знаходиться у будинку під [ADDRESS] (а.с. 10-15). 08.12.2011р. Публічне акціонерне товариство «Укрисббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (а.с. 28-30). У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 63 843,03 дол.США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014р. є еквівалентом 790 731,74 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно до ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Зобов'язання, відповідно до ст. 526 ЦК України, повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом - ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до п.42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Разом з тим, у відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З урахуванням отримання кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання майнового поручителя у вказаній квартирі, загальна площа якої становить 35,5 кв.м., та відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника або майнового поручителя, дія мораторію поширюється до встановлених правовідносин. Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. При цьому, з урахуванням вимог ст.10 ЦПК України щодо змагальності сторін, суд позбавлений можливості з власної ініціативи витребовувати будь-які докази. Таким чином, як похідні, не можуть бути задоволені вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Outcome: dismissed