Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

22 серпня 2021 року позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з вищевказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11871,69 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач звернувся до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.04.2012 року, згідно якої отримав кредит, який в подальшому змінювався, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 12.07.2021 року утворилася заборгованість в сумі 11871,69 грн., яка складається з: 9626,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2244,80 заборгованості за простроченими відсотками. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У цій ухвалі позивачу на підтвердження заявлених вимог було рекомендовано надати до суду всі наявні докази щодо основної суми заборгованості відповідача, розрахунки нарахованих внесків, відсотків, пені, штрафів, тощо. Крім того, надати наявні документи, в яких зазначені основні умови кредитування (приєднання до Умов та правил договору), з якими його ознайомлено під розписку, зокрема, щодо процентної річної ставки, порядком повернення кредиту, а також надання інформації щодо наслідків невиконання зобов`язань. Також роз`яснені положення ст.367 ЦПК України відносно того, що докази, які не було подано до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, у поданій до суду письмовій заяві представник ПриватБанку просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Додаткових документів, зазначених у вищевказаній ухвалі від 08.09.2021 року, на підтвердження заявлених вимог у судове засідання позивач не надав. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив та відзиву не надав, повідомлявся належним чином. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 13.04.2012 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», на теперішній час акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.16). В анкеті-заяві зазначено, що підписавши її відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з договором надання банківських послуг до його укладення і згодний з його умовами, екземпляр якого отримав самостійно шляхом роздруківки з офіційного сайта www.privatbank.ua. Позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті https://privatbank.ua/, а також зміни до нього, підпис на яких позичальника відсутній (а.с.17-42). Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 12.07.2021 року утворилася заборгованість в сумі 11871,69 грн., яка складається з: 9626,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2244,80 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача, позивач підтвердив випискою за період з 13.04.2012 року по 01.07.2021 року (а.с.52-61), а також довідкою про картку видану відповідачу відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, під номером [NUMBER] терміном дії до січня 2016 року, яка в подальшому перевипускалась (а.с.14-15). Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування, що додані банком до позовної заяви. Роздруківка із сайту позивача витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг не може бути належними доказами, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. За такого, додані до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, суд розцінює як неналежний доказ. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не підлягає задоволенню, оскільки як вже зазначалось вище, відповідач Умови та правила надання банківських послуг не підписував та вони не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. У заявці підписаній відповідачем, сторонами стягнення відсотків не передбачено, тому вимога в цій частині є безпідставною. Між тим, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до умов кредитування, виписка по особовому рахунку, розрахунок заборгованості за договором та довідка про видані відповідачу кредитні картки, є належними і допустимими доказами та підтверджують про наявність між сторонами кредитних відносин. Частинами 1, 2, 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, із змісту довідки про надання кредитних карток, виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості наданого Банком вбачається, що відповідно до кредитного договору від 13.04.2012 року № б/н, відповідач [PERSON] отримав кредитні карти № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] № [NUMBER] , користувався позиченими грошима, знімаючи готівку (а.с.4-13, 15, 52-61). Крім того, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток, оформленої на ім`я [PERSON] вбачається, що кредитний ліміт Банком періодично збільшувався (а.с.14). До того ж, відповідач не скористався правом подачі відзиву на позов, власного розрахунку заборгованості не надав та не спростував розрахунок заборгованості за тілом кредиту, наданий позивачем. За таких обставин, у суду відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9626,89 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1841 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial