Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500279942 від 25.05.2012 року в розмірі 32404 грн. 11 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЛЬФА-БАНК" (далі - Первісний кредитор чи ПАТ "АЛЬФА-БАНК") та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір № 500279942 від 25 травня 2012р. на суму 16620 грн. 30.09.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Дата [PERSON]" (далі - ТОВ "Дата [PERSON]") було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата [PERSON]" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500279942 від 25 травня 2012 р. 10.10.2016 року між ТОВ "Дата [PERSON]" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ", Позивач) укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ (далі - Договір факторингу) у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата [PERSON]" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата [PERSON]", а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року- характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 32404.11 грн., з яких: 12788.74 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6865.37 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 12750 грн. - пеня, штраф, неустойка. Позивач зазначає, що на виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, від імені ТОВ "Дата [PERSON]" відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ"ФК"ЄАПБ". Стверджують, що відповідач не виконав свого обов'язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Оскільки відповідач добровільно не сплачує заборгованості, то позивач змушений звернутися до суду. Просять позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду клопотання в якому просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю. Просить позов задоволити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подала на адресу суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, проти позовних вимог заперечила з підстав поданих у письмовому запереченні, просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача у звязку із пропуском строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні права і обовязки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Судом встановлено, що між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] 25 травня 2012 року було укладено кредитний договір № 500279942 на суму 16620 грн. 30.09.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Дата [PERSON]" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата [PERSON]" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500279942 від 25 травня 2012 р. (а.с. 16-18). 10.10.2016 року між ТОВ "Дата [PERSON]" та позивачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ у відповідності до умов якого ТОВ "Дата [PERSON]" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата [PERSON]", а позивач набуло право вимоги грошових коштів від відповідача (а. с. 19-21). Із змісту статей\~1077,\~1078\~ЦК України\~вбачається, що договір факторингу за своєю правовою природою є різновидом відступки вимоги з особливим субєктивним складом, а предметом такого договору може бути і право на одержання коштів, у звязку із чим позивач в законному порядку набув право вимоги до відповідача. Відповідно до Витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року- характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 32404.11 грн., з яких: 12788,74 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6865,37 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 12750 грн. - пеня, штраф, неустойка. Із розрахунку заборгованості за кредитом у гривні (а. с. 13) вбачається, що відповідачем останній щомісячний платіж за кредитом здійснено 13.11.2014 року на суму 500,00 грн. Після цієї дати жодного погашення кредиту зі сторони відповідача не здійснювалося. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016\~року у справі № 6-2104цс16 за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із додатку № 1 до Кредитного договору № 500279942 від 25.05.2012 року, а саме графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг вбачається, що первісним кредитором ПАТ «Альфа- Банк» було визначено відповідачу дати платежів за отримані кредитні кошти починаючи з 25.05.2012 року (перший платіж) до 28.05.2015 року (останній платіж) (а.с. 7). У правовій позиції Верховного суду України зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так як повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом згідно кредитного договору № 500279942 від 25.05.2012 року, укладеного між ПАТ "Альфа-Банк" та відповідачем [PERSON] було визначено періодичними щомісячними платежами, що підтверджується графіком (а. с. 7), то позовна давність до таких вимог обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. А з врахуванням загального строку позовної давності, який становить 3 роки, дати звернення позивача до суду, а саме 18.07.2017 року, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню заборгованість за основною сумою боргу та за процентами за останні 3 роки перед датою звернення позивача в суд з позовом, тобто починаючи від 18.07.2014 року. Виходячи з наведенного з позивача підлягає стягненню основна сума боргу враховуючи графік платежів, а саме як вказано в такому за 28.07.2014 року, 28.08.2014 року, 29.09.2014 року, 28.10.2014 року, 28.11.2014 року, 29.12.2014 року, 28.01.2015 року, 02.03.2015 року, 28.04.2015 року, 28.05.2015 року, тобто сумарно 535,27 грн.+537,46 грн.+ 544,92 грн.+ 563,37 грн.+571,75 грн.+ 581,09 грн.+597,93 грн.+601,21 грн.+623,42 грн.+635,54 грн.+664,14 грн.= 6456,10 грн. Суд перевіривши розрахунок заборгованості по процентам, представлений позивачем вважає, що він є вірним, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами в розмірі 1509,77 грн. Проте, визначаючи розмір загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача суд звертає увагу, що виходячи із наданого позивачем розрахунку заборгованості (див. пункт 16) однією із сум, яка підлягає стягненню з відповідача вказана комісія за обслуговування кредиту в розмірі 5355 гривень 60 коп. Але, виходячи з положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~від 12 травня 1991 року № 1023-XII у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. В свою чергу, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач повинен сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. А тому в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення комісії в розмірі 5355 гривень 60 копійок (пять тисяч триста пятдесять пять гривень 00 копійок) слід відмовити. Ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено поняття неустойки, зокрема неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, штраф і пеня є неустойкою. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). А враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню пеня, штраф, неустойка починаючи з 18.07.2016 року, тобто за 1 (один) рік до дня звернення позивача в суд з позовними вимогами. Так як позивачем здійснювалося нарахування заборгованості за штрафом, пенею та неустойкою до 10.10.2016 року, тому суд використавши розрахунок заборгованості за кредитом у гривні (а. с. 13) вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за штрафом, неустойкою, пенею в розмірі 1400,00 грн., тобто за останні 4 місяці, а саме липень, серпень, вересень, жовтень 2016 року. Дана сума обгрунтовується тим, що заборгованість відповідача згідно розрахунку представленого позивачем, за пенею становить- 0 грн., за неустойкою-0 грн., а за штрафом за 4 місяці- сумарно 1400,00 грн., тобто по 350,00 грн. за кожен місяць. Суд враховував, що відповідач просить у поданій нею на адресу суду заяві застосувати строк позовної давності у звязку із тим, що останній щомісячний платіж нею було здійснено 28.11.2014 року, а останнє погашення заборгованості за тілом кредиту було здійснено нею 14.05.2013 року. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 1600,00 грн. судового збору, тому суд приходить до висновку, що дану суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Outcome: approved