Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач 09 вересня 2014 року звернувся в суд з позовом, яким просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту №004-10081-130308 від 13 березня 2008 року в розмірі -1505,79 грн. та понесені ними судові витрати. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав повністю (а.с. 2). Відповідач [PERSON] в суді 01.12.2014 року вимоги не визнав, просив задовольнити його заяву про застосування позовної давності, в задоволенні позову відмовити. Вказав, що позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 1505,79 грн. вже сплила. Крім того, вважає, що у нього взагалі не може бути боргу, так як є переплата . В судове засідання 18.12.2014 року надав, через канцелярію суду, заяву про продовження розгляду справи у його відсутності, у задоволенні вимог просив відмовити, з врахуванням поданих раніше заперечень ( а.с. 24-29). Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд у задоволенні вимог відмовляє, із наступних підстав. Так з"ясовано, що 13 березня 2008 року був укладений Кредитний договір №004-10081-130308 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта", та [PERSON]. Згідно умов Договору кредиту, Кредитор прийняв на себе зобов'язання надати кредитні кошти Позичальнику, в порядку визначеному в кредитному договорі. Відповідно до п.1.1 договору ПАТ "Дельта Банк" надав відповідачеві кредит у сумі 7826,00 грн. на придбання певного майна/послуг, про що свідчить меморіальний ордер №10447764 від 14.03.2008 року, та товарний чек № 317535 від 13.03.2008 року, на умовах визначених Договором, із остаточним терміном повернення кредиту не пізніше ніж 12.04.2010 року (а.с. 3-4 ). Позичальник, в свою чергу, прийняв на себе зобов'язання виконати своєчасно та в повному обсязі зобов"язання за Договором не пізніше кінцевого терміну повернення Кредиту. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на відповідні рахунки Кредитора в повному обсязі: суми Кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених Договором, та можливих санкцій за невиконання або неналежне виконання Позичальником умов Договору( п. 2.2. Договору). Згідно пункту 2.3, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01 % в рік. Зобов'язання Кредитором виконано в повному обсязі. В свою чергу , в порушення зазначених норм та умов Договору відповідач зобов"язання свої належним чином не виконав, тому станом на 19.05.2014 року має заборгованість за договором кредиту в розмірі -1505,79 грн. , що складають наступні суми: 433,82 грн.- заборгованість за сумою кредиту; 1071,97 грн.- заборгованість за відсотками, розрахунок якої додається (а.с. 10). Твердження відповідача про те, що у нього взагалі відсутній борг та є переплата судом до уваги не приймається, оскільки згідно наданих письмових доказів, зокрема із самого договору кредиту, розрахунку заборгованості вбачається порушення відповідачем щомісячних платежів , які зазначено в п. 2.9 договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. В законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, встановлений п.7.3 договору строк його дії з дня підписання сторонами і до повного виконання Позичальником зобов'язань за договором є лише строком дії договору, а не строком виконання зобов'язань за ним. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Правова позиція про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа, викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14). Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Із заявою про поновлення позовної давності банк до суду першої інстанції не звертався. Відповідач, у своїх запереченнях від 03 листопада 2014 року ( а.с. 24-29), просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Таким чином, оскільки банк вправі був звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості у строк до 06.06.2013 року ( по розрахунку банку - останній місяць проплати 06.05.2010 року) , а звернувся тільки 09.09. 2014 року, пропустивши встановлений законом строк позовної давності , то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, у зв"язку зі спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed