Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

У провадженні суду перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії, в якій позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, номерний знак [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб являється спільною власністю подружжя, тоді як правочин був вчинений [PERSON] без її згоди як дружини, що суперечить нормам ст. 369 ЦК України та ст. ст. 65, 67 СК України, та зобов'язати відповідача повернути позивачці автомобіль, технічний паспорт на нього та ключі. Відповідач [PERSON] та [PERSON] надали зустрічну позовну заяву до [PERSON], в якій просять встановити факт припинення шлюбно-сімейних відносин між [PERSON] і [PERSON] з червня 2006 року, визнати автомобіль марки ЗАЗ, модель LANOS, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER], придбаний [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу № 414308-Y03914 від 17.05.2013 року, його особистою власністю. Ухвалою суду від 30.03.2015 року позови об'єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 15.01.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії залишений без розгляду. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат Оніпко Т.Є. позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на безпідставність та недоведеність, просили в його задоволенні відмовити. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, від представника УДАІ УМВС України в Полтавській області, ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит", приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Якименко О.В. до суду надійшли заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.01.1962 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 17.01.1962 року, виданим Міським бюро ЗАГС м. Знам'янка Кіровоградської області. [PERSON] помер [INFO], про що Октябрським відділом РАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зроблений актовий запис № 646 та видано Свідоцтво про смерть [NUMBER] від 15.08.2014 року. Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Якименком О.В. 18.08.2014 року відкрито спадкову справу після смерті [PERSON], в якій наявна заява про прийняття спадщини від дружини померлого [PERSON] та Зібрані по справі докази достовірно свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] на час смерті останнього розірваний не був. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбаний автомобіль марки ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], право власності на який зареєстровано в органах ДАІ на ім'я [PERSON] 22.05.2013 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Вказаний автомобіль був переданий на реалізацію [PERSON] до ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит" відповідно до договору комісії від 06.08.2014 року та відчужений згідно договору купівлі-продажу від 06.08.2014 року, укладеного між ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит" та [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу оформлено довідку-рахунок серії ВІА № 558806 від 06.08.2014 року, яка стала підставою для здійснення органами ДАІ перереєстрації автомобіля ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], з [PERSON] на нового власника - відповідача по справі [PERSON], що підтверджується повідомленням Центру УДАІ УМВС України в Полтавській області № 11/2-771 від 05.02.2015 року та даними Облікової картки № 45983020 від 06.08.2014 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] та [PERSON] вказували на наявність достовірних доказів того, що померлий [PERSON] та позивач по справі [PERSON] приблизно з червня 2006 року припинили шлюбно-сімейні стосунки, з кінця 2009 року після придбання [PERSON] за особисті заощадження квартири по [ADDRESS], і до смерті останнього проживали окремо, спільне господарство не вели, спільного бюджету не мали, тобто фактично їхній шлюб був припинений, а майно, набуте [PERSON] у вказаний період є його особистою власністю. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивачів в якості свідків колеги та знайомі померлого [PERSON], в тому числі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснювали, що останній розповідав їм про те, що у 2006 році він припинив шлюбні відносини з дружиною [PERSON], з того часу відносини зі своєї сім'єю майже не підтримував, свята та дні народження святкував окремо від дружини, доньки та онуки, висловлював намір підшукати для себе окреме житло та збирався придбати квартиру, вказані особи, а також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], стверджували, що [PERSON] за кошти, отримані в кредит, придбав кватиру, до якої вселився орієнтовно наприкінці 2009 року, проживав сам в придбаній ним квартирі, самостійно вів домашнє господарство та утримував вказане нерухоме майно, жіночих речей в квартирі не було, дружина разом з ним в цій квартирі не проживала. Разом з тим, жоден з них не зміг надати суду відомості, які б безперечно та достовірно свідчили про те, що [PERSON] не підтримував подружніх відносин зі своєю дружиною - що вони не вели спільне господарство та не мали спільний бюджет. Будь-яких інших об'єктивних та достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості обставин, якими позивачі [PERSON] та [PERSON] обґрунтовували позовні вимоги, суду надано не було. Допитана судом в якості свідка відповідач [PERSON], а також свідки [PERSON] та [PERSON], які є, відповідно, донькою та онукою відповідачки і померлого [PERSON], підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] підтримували шлюбні відносини до смерті останнього, мали спільний бюджет та спільно приймали рішення з приводу важливих питань сімейного життя, зокрема, придбання нерухомого майна та автомобіля, який є предметом спору, разом святкували сімейні свята, підтримували та допомагали один одному, спільно дбали про сім'ю. Вказані твердження не спростовані [PERSON] та [PERSON] в ході судового розгляду справи шляхом подання достовірних та переконливих доказів, їхні ж доводи про припинення шлюбно-сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] з червня 2006 року, на переконання суду, являються припущеннями, оскільки ґрунтуються на суб'єктивних оцінках свідків, які здебільшого знали [PERSON] по роботі, та не підтверджених жодними доказами плітках і переказах певних обставин сімейного життя [PERSON] і [PERSON] з чужих слів, у зв'язку з чим викликають сумніви в їх достовірності та не можуть бути покладені в основу прийнятого судом рішення. Посилання позивачів [PERSON] та [PERSON], а також свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на те, що нібито [PERSON] у 2006 році особисто повідомляв їм про те, що у них з дружиною не склались відносини та він має намір піти з сім'ї, придбати квартиру та жити один, на думку суду, є непереконливими, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] протягом більше ніж 8 років з вищезазначеного періоду до часу смерті так і не розірвав шлюб з [PERSON], тобто не вчинив жодних активних дій, які б об'єктивно підтверджували достовірність наведених свідчень. Крім того, позивачі та допитані за їхнім клопотанням свідки підтвердили в судовому засіданні, що [PERSON] продовжував проживати разом з позивачкою після 2006 року. Судом встановлено, що у 2008 році за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на тому, що рішення про придбання вказаного нерухомого майна було прийнято спільно з чоловіком, вони мали намір вказану квартиру подарувати онуці, проте сімейні обставини змінились, у зв'язку з чим вона була оформлена на чоловіка. Квартиру [PERSON] використовував як робоче місце, адже ж був професором, займався науковою діяльністю та потребував відокремленого місця для того, щоб ефективно здійснювати цю діяльність. Відповідач не заперечувала той факт, що не брала особистої участі в організації ремонту квартири, жодного разу не була в її приміщенні, цієї квартирою чоловік користувався особисто, а проживали вони разом в квартирі по [ADDRESS]. З 2011 року чоловік більшу частину часу проводив у новій квартирі, вона ж хворіла, потребувала сторонньої допомоги, яку надавала її донька [PERSON], проте вони з чоловіком продовжували жити однією сім'єю, разом святкували сімейні свята, мали спільний бюджет та ніколи не обговорювали питання про розірвання шлюбу. Вони з [PERSON] узгоджували придбання спірного автомобіля, який був придбаний за їх спільні кошти та перебував у користуванні чоловіка. Вказані обставин підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Доказів того, що [PERSON] та [PERSON] встановлювався режим окремого проживання в порядку, встановленому ст. 120 СК України, не встановлено, даних про те, що [PERSON] за життя вчиняв будь-які активні дії для розірвання шлюбу з відповідачкою, не здобуто. При цьому, факт окремого проживання подружжя [PERSON] та її чоловіка [PERSON] безпосередньо перед смертю останнього, на переконання суду, не свідчить про розпад сім'ї та жодним чином не спростовує тверджень позивачки про підтримання шлюбних відносин між ними до останніх днів життя чоловіка. З огляду на недоведеність позивачами [PERSON] та [PERSON] факту припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог. Як встановлено в ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності та оцінюючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до переконливого висновку про доведеність того факту, що автомобіль марки ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], придбаний в період шлюбу [PERSON] з [PERSON], являється спільною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про визнання вищевказаного автомобіля особистою власністю [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed