Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

24.04.2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на умови укладеного договору № б/н від 12.12.2006 року із [PERSON] , за яким остання отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву, позичальник висловив свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 28.02.2019 року становить 36 818,79 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 459,90 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 28 729,42 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1 400,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1 729,47 грн., у зв`язку із чим банк просить стягнути зазначену заборгованість та понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 квітня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 травня 2019 року призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивачем не доведено належним чином отримання нею кредиту у розмірі 6 000 грн., Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» нею не підписувалися, відтак, підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним та недостатнім доказом, так як він не містить всієї необхідної інформації для перевірки розміру заборгованості, також умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до яких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 року №2795-VІ, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Належних доказів того, що відповідача було повідомлено про збільшення процентної ставки також суду не надано. Вважає, що підписана анкета-заява не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними кошами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача суми комісії відповідач зазначає, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки комісія банком нараховувалася відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, що відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 заборонено. Крім того, позивачем у позовній заяві наведена загальна сума нарахувань з різними видами зобов`язань, пенею та комісією, в загальній сумі 1400 грн., що унеможливлює перевірити вірність нарахувань за кожним зобов`язанням. На підставі вищевикладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3,00 % (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій неможливе без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Зазначив, що у підтвердження надання до позовної заяви саме тієї редакції Умов та правил надання банківських послуг, що була чинна на момент підписання заяви позичальником, позивач надає наказ про затвердження редакції Умов та правил про надання банківських послуг. Також суду надано довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії карток та їх цільове призначення та виписку по рахунку. Вказані документи підтверджують укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Щодо зміни відсоткової ставки зазначив, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. На даний час заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того, вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувалася карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з п.1.7 Статуту АТ КБ "ПриватБанк", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України за № 519 від 21.05.2018 року, АТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ "ПриватБанк". Так, АТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ "ПриватБанк", та відповідно належним позивачем по справі. Відповідно до заяви №б/н від 12.12.2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії картки - 24 місяці. Підписавши вказану заяву відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на сайті банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, посилання відповідача на те, що вона кредит не отримувала, суд вважає недоведеним, оскільки позивачем під час розгляду справи не заявлялося клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення справжності підпису у вищевказаній заяві. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Згідно з довідкою АТ КБ "Приватбанк" від 10.10.2019 року [PERSON] згідно з кредитним договором від 12.12.2006 року отримала картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них мала термін дії до 12.2017 року. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.12.2006 року за відповідачем станом на 28.02.2019 року, наявна заборгованість у сумі 36 818 грн. 79 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 459 грн. 90 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 28 729 грн. 42 коп., 1400 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи - 500грн. (фіксована частина), 1 729 грн. 47 коп. (процентна складова). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж, який зробила відповідач на погашення заборгованості, був здійснений 26.10.2016 року, а з виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувалася наданим кредитом, так, наприклад 16.02.2011 року - супермаркет «Абсолют» покупка товару на суму 52,21 грн., 22.03.2012 року - банкомат 8137 Маріуполь - видача готівки у сумі 210 грн., 23.03.2012 року - банкомат 7128 Маріуполь - видача готівки у сумі 105 грн. та придбання товару у ТЦ «Обжора» на суму 160 грн., 28.09.2012 року - списання за поповнення мобільного зв`язку у сумі 60 грн., 27.05.2014 року - придбання товару у ТЦ «Обжора» на суму 147,36 грн. Таким чином доводи відповідача в частині не доведення позивачем отримання нею кредиту не знайшли свого підтвердження, оскільки остання активно користувалася кредитною карткою, строк дії якої було пролонговано, що також підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.12.2006 по 10.10.2019 року, а також довідкою від 10.10.2019 року про отримання [PERSON] банківських карток, в яких збігається номер основної картки - [NUMBER] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 12.12.2006 року визначено процентну ставку по кредиту в 3% в місяць на залишок заборгованості, тобто, 36 % на рік. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути як тіло кредиту, так і заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір тіла кредиту, зміну розміру кредитного ліміту, розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.12.2006 року, посилався на тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору та на підтвердження того, що дані Умови та правила надання банківських послуг були чинними на момент підписання заяви позичальника посилається на наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року. Однак, додана роздруківка «наказу-шаблону №906» не підписана жодною посадовою особою, не завірена печаткою, тому не може прийматися судом до уваги як доказ, на який посилається позивач. Таким чином, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 12.12.2006 року заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем платіжної картки взагалі містили умови, зокрема й щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку. Крім того, роздруківка позивача із сайту витягу з Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися їм самим. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок зміни кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують цих обставин. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). На підставі викладеного та враховуючи, що [PERSON] неналежним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 4 459,90 грн. Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі Закон). Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що у період з 28.12.2006 року по 31.12.2012 року позивачем застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 36% річних, з 01.01.2013 року по 29.08.2014 року застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 30% річних, у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,80% річних, а з 01.04.2015 року 43,20% річних. Згідно із договором, укладеним між позивачем та [PERSON] за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 36% на рік. Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, суд також виходить з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку, відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов, Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно з п. 4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення Банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо Банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-57цс12), від 30 листопада 2016 року (справа № 6-82цс16), від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1374цс17) та в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа № 761/37819/15-ц). Крім того, за змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Таким чином суд приймає до уваги розрахунок заборгованості з 28.12.2006 року по 31.03.2015 року, яка становить 427,36 грн., оскільки у період 28.12.2006 року по 31.12.2012 року позивачем застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 36% річних, з 01.01.2013 року по 29.08.2014 року застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 30% річних, у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,80% річних, що не суперечить вимогам ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою банкам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами. Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.04.2015 року по 01.12.2017 року (строк дії останньої картки), розраховується за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки, помножити на процентну ставку за користування кредитом за рік поділену на кількість днів у році, та помножену на кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов, за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Отже, заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом за період з 01.04.2015 року по 01.12.2017 року (строк дії останньої картки) (у періоді 934 дні; тіло кредиту, на яке нараховувались проценти, дорівнює 4 459,90 коп.; ставка за рік 36 %) дорівнює 4 165,54 грн. (із розрахунку: 4 459,90 грн. х 36% /360 днів х 934 дні). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем АТ КБ «ПриватБанк» по процентам за користування кредитом за період з 28.12.2006 року по 31.03.2015 року, яка становить 427,36 грн. та з 01.04.2015 року по 01.12.2017 року в розмірі 4 165,54 грн., а за весь період користування кредитом складає 4 592,90 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості за кредитним договором дорівнює 9 051,90 грн., з яких: 4 459 грн. 90 коп. заборгованість за кредитом, 4 592 грн. 90 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. Щодо стягнення штрафів та пені суд зазначає наступне. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України. 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у підп. 20 п. 1 зазначено м. Маріуполь Донецької області, де проживає відповідач. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» Антитерористичним центром при Службі Безпеки України видано наказ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07 квітня 2014 року. Відповідно до довідки з Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №062-29.02-01752 від 28.05.2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тобто на території населеного пункту, визначеному у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним договором нараховувати заборонено, а тому підстав для задоволення позовних вимог Банку про стягнення з [PERSON] пені в сумі 1400 грн., штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 729,47 грн. (процентна складова), не вбачається, та в задоволенні позову Банку в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1 921 гривню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 9 051,90 грн. х 100% : 36 818,79 грн. ціни позову = 24,58%), тобто 24,58% від ціни позову (24,58% х 1 921 гривень : 100% = 472,18 грн.), що складає 472,18 грн.

Outcome: partial