Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та остаточно просив визнати його батьком [PERSON], [INFO], внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] та зазначити його батьком дитини, виключивши відомості про [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в березні 2012 року познайомився з [PERSON], яка перебувала у шлюбі з [PERSON]. Між позивачем та [PERSON] склалися близькі стосунки, деякий час вони проживали разом в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS]. 30 грудня 2012 року вони разом відвідували тяжко хвору матір позивача в селі, розташованому в Кегичівському районі Харківської області, де перебували до 11 січня 2013 року, після чого [PERSON] повернулася до м. Харкова, а він залишився з хворою матірю до її смерті, а саме до 13 січня 2013 року. Після цього позивач продовжував стосунки з [PERSON], яка почала вживати алкогольні напої, проходила лікування у звязку з психоемоційним захворюванням. В подальшому виявилося, що [PERSON] вагітна, однак остання продовжувала вживати алкогольні напої, при цьому позивач намагався утримати її від цього, оскільки мав до неї почуття. 02 жовтня 2013 року [PERSON] народила сина [PERSON]. В пологовому будинку та у ВРАЦС батьком вказаної дитини був записаний чоловік [PERSON] [PERSON] Позивач вважав, що [PERSON] знала від кого завагітніла, тому і повідомила лікарям та працівникам ВРАЦС відомості щодо батька дитини. Незважаючи на вказані обставини, позивач продовжував допомагати [PERSON] та дитині, які протягом 4 місяців після народження останньої знаходилися на повному утриманні позивача, який з самого початку відчував до дитини любов. В подальшому [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON] В липня 2014 року припинив стосунки з [PERSON] і позивач через її поведінку. Незважаючи на це, позивач продовжував допомагати дитині [PERSON], який з того часу мешкав з матір'ю [PERSON] [PERSON], яка оформила опіку над дитиною. В січні 2015 року [PERSON] померла. Після смерті останньої позивач продовжував допомагати [PERSON], приїзжав до нього в гості, оскільки відчував любов до дитини. В липні 2016 року знайомий позивача - [PERSON] повідомив йому про те, що [PERSON] за життя розповіла [PERSON], що біологічним батьком її сина [PERSON] є саме позивач по справі. Тобто із зазначеного часу позивачу достовірно стало відомо про те, що [PERSON] є його сином. Зазначений факт також не заперечується бабусею дитини [PERSON] Позивач зазначає, що постійно навідує сина, забезпечує одягом, продуктами харчування, грошима, проводить з ним час, граючи на дворі, вважає [PERSON] своєю рідною дитиною та хоче на законних підставах піклуватися про нього, приймати участь в його утриманні та вихованні, передати спадщину. [PERSON] не має шкідливих звичок, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, має постійне місце роботи та дохід, йому на праві власності належить квартира та будинок у селі, в зв'язку з чим він має можливість забезпечити сина усім необхідним для його розвитку та майбутнього. [PERSON] хоча і приділяє увагу дитині, однак в силу похилого віку та малозабезпеченості не може у повному обсязі утримувати дитину. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2017 року, вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений законом строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року за клопотанням позивача [PERSON] по справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного\~експертно-криміналістичного\~центру МВС\~Українипровадження по справі зупинено до проведення експертизи. 24 липня 2017 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи №525 від 19 липня 2017 року. Як вбачається зі змісту зазначеного повідомлення, експертиза не була проведена у звязку з ненаданням сторонами зразка біологічного матеріалу померлої [PERSON] у вказаний термін, необхідний для її проведення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року провадження по справі відновлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2017 року за клопотанням позивача [PERSON] по справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження по справі зупинено до проведення експертизи. 12 лютого 2018 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи №1 від 02 лютого 2018 року. Як вбачається зі змісту зазначеного повідомлення, експертиза не була проведена у звязку з ненаданням сторонами зразка біологічного матеріалу малолітнього [PERSON], [INFO] у вказаний термін, необхідний для її проведення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року провадження по справі відновлено. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 10\~квітня 2018\~рокуза клопотанням позивача [PERSON] по справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження по справі зупинено до проведення експертизи. На виконання ухвали суду 25 червня 2018 року до суду надійшов висновок судової малекулярно-генетичної експертизи №331 від 15 червня 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2018 року провадження у справі поновлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням уточнених, підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив, що в 2012 році познайомився з [PERSON], яка перебувала у шлюбі з [PERSON], однак відносин з останнім не підтримувала. Разом з [PERSON] позивач навідував свою хвору матір в селі, розташованому в Кегичівському районі Харківської області, де вони перебували протягом двох місяців, в січні 2013 року його матір померла. Позивач з [PERSON] проживали то за його місцем мешкання, то за місцем мешкання останньої. В березні 2013 року він дізнався, що [PERSON] вагітна, а 02 жовтня 2013 року вона народила сина [PERSON]. Оскільки на момент народження дитини [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], хоча і не підтримувала з ним стосунків, останній був записаний батьком дитини автоматично. З пологового будинку дитину та [PERSON] забрала її старша донька, позивач не мав можливості цього зробити, оскільки в цей час перебував в селі. Безпосередньо після народження дитини і до моменту, коли дитині виповнилося девять місяців, позивач з [PERSON] та сином [PERSON] проживали разом однією сімєю, позивач піклувався про дитину, надавав їй матеріальну допомогу, оскільки відчував, що це його дитина. Крім того, [PERSON] особисто казала позивачу, що це його дитина, при цьому він намагався вирішити питання щодо батьківства, однак [PERSON] його запевнила, що шлюб з [PERSON] вона розірвала і останній написав відмову від дитини. Коли дитині виповнилося 9 місяців [PERSON] почала вживати алкогольні напої, після чого її забрали на лікування, а дитина залишилася жити з бабусею матірю [PERSON] [PERSON] В січні 2015 року [PERSON] померла. Позивач продовжував матеріально забезпечувати [PERSON], а в липні 2016 року його знайомий - [PERSON] повідомив про те, що біологічним батьком [PERSON] є саме позивач [PERSON] Також позивач зазначив, що має добрі стосунки з дитиною, звертався до органу опіки та піклування з метою оформлення опіки над [PERSON] Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та зазначив, що на даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. З [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [INFO]. В січні та лютому 2013 року відповідач із [PERSON] не проживав, фінансової допомоги не надавав, а в грудні 2013 року розірвав із нею шлюб. [PERSON] не є біологічним батьком малолітнього [PERSON], однак займається вихованням дитини, надає матеріальну допомогу на її утримання, інколи бере до себе додому, при цьому дитина проживає разом з бабусею [PERSON], оскільки звикла до неї та поводиться неспокійно у відсутність бабусі. Відповідач заперечує проти того, щоб малолітній [PERSON] проживав разом з [PERSON], посилаючись на вік та психічний стан останнього, а саме позивач є особою похилого віку та поводить себе неадекватно. Крім того, відповідач зазначив, що допомога [PERSON] дитині полягає лише в тому, що позивач купує [PERSON] фрукти. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених відповідачем. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлені своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. 20 червня 2017 року [PERSON] були надані письмові пояснення, в яких вона зазначила наступне. [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. 03 січня 2015 року померла її донька [PERSON], після чого вихованням сина останньої [PERSON] [INFO] займається вона. [PERSON] зазначила, що вона не є опікуном [PERSON], оскільки в нього є батько [PERSON], який допомагає їй у вихованні онука. Дитина має прізвище законного чоловіка її доньки [PERSON], який не збирається відмовлятися від дитини, як це відразу після народження дитини неодноразово робив [PERSON] Крім того [PERSON] зазначила, що [PERSON] на протязі двох років придивлявся чи не має малолітній [PERSON] вад здоров'я і вважає, що якби останній мав проблеми зі здоровям - позивач відмовився б від нього. Позивач [PERSON] людина неврівноважена, застосовував фізичне насильство по відношенню до [PERSON] [PERSON] категорично проти, щоб позивач забрав малолітнього [PERSON], останній цього також не бажає. Після надання зазначених письмових пояснень, [PERSON], будучи своєчасно і належним чином повідомленою про судові засідання, жодного разу не зявилася та не повідомила про причини неприбуття. Представник третьої особи Московського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява за підписом начальника відділу [PERSON], в якій вона просила розглянути справу за відсутності їх представника та не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 20 квітня 1990 року по 11 грудня 2013 року перебували в шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис №8. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року шлюб між ними розірваний (а.с.64). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] (свідоцтво про народження серії V-ВЛ №315529, видане 10 квітня 1991 року Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області) (а.с.60). 02 жовтня 2013 року народився [PERSON], в свідоцтві про його народження серії І-ВЛ №338934, виданому 15 жовтня 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №843, батьками дитини записані: мати [PERSON], батько [PERSON]. Такі відомості також зазначені у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги у звязку з народженням дитини №00012886012 від 15 жовтня 2013 року) (а.с.59, 61). 03 січня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №479650, виданим 06 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та лікарським свідоцтвом про смерть №25-с, виданим 05 січня 2015 року Комунальним закладом охорони здоров'я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи (а.с.62,63). Як вбачається зі змісту характеристики, виданої Товариством з додатковою відповідальністю «Жилстрой -2» 15 серпня 2016 року, [PERSON] в 2015 році розпочав трудову діяльність в СМУ-21 тресту «Жилстрой 2» за робочою спеціальністю електрозварник ручного зварювання, за місцем роботи характеризується з позитивного боку. [PERSON] придатний до виконання службових обовязків на посаді електрозварник ручного зварювання, що підтверджується висновком про професійну психофізіологічну придатність до виконання робіт з підвищеною небезпекою і до робіт де є необхідний професійний відбір №2582, виданим 13 серпня 2014 року лабораторією профвідбору та психофізіологічної експертизи Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут профілактичної медицини». Будь-яких психіатричних показань для виконання обовязків зварника - монтажника, психіатричних протипоказань для провадження на висоті та наркологічних протипоказань для виконання робіт на висоті не виявлено, про що свідчать медична довідка про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯЧ №738248, видана 10 липня 2013 року Комунальним закладом охорони здоровя «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» Департаменту охорони здоровя Харківської міської ради та Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯФ №186686 від 23 грудня 2015 року (а.с. 8-11). Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Питання реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються Цивільним та Сімейним кодексами України, Законом України «Про органи реєстрації актів громадянського стану», Законом\~ України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Правилами реєстрації\~актів цивільного\~стану в\~Україні,\~затвердженими наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18.10.2000\~№ 52/5 та\~Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 № 55/18793. Відповідно до вимог ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. За змістом ч. 1\~ст.122 СК України\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. Відповідно до положень\~ст. 133 СК України,\~якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матірю, а чоловік - батьком дитини. Згідно з\~Правилами реєстрації\~актів цивільного\~стану в\~Україні,\~затвердженими наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18.10.2000\~№ 52/5 реєстрацію народження фізичної особи з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, власного імені та по батькові проводять державні відділи реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції, а також виконавчі органи сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, про що видається відповідне свідоцтво. В ході судового розгляду судом встановлено, що на момент народження дитини [PERSON] 02 жовтня 2013 року відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, як встановлено з пояснень відповідача [PERSON], в січні-лютому 2013 року між ними були вже припинені шлюбно-сімейні відносини, однією сімєю вони не проживали. Судом також встановлено, що у зазначений період [PERSON] підтримував близькі інтимні стосунки з [PERSON], вони разом проживали як за місцем мешкання останньої, так і за місцем мешкання позивача, що не заперечувалося відповідачем по справі. За клопотанням позивача під час судового розгляду була проведена судово-генетична експертиза. Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №331 від 15 червня 2018 року, дослідженням встановлено ймовірність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO] на 99,99997 %. Підстав ставити під сумнів вказаний висновок експерта у суду немає, оскільки експертиза проведена у відповідності до вимог закону, зі змісту висновку судово-генетичної експертизи вбачається що він містить докладний опис проведеного експертом дослідження, належно мотивований та науково обґрунтований з поставлених запитань, є повним та відповідає дослідницькій частині висновку, виконаний кваліфікованим спеціалістом, який попереджений про кримінальну відповідальність за статтями\~384,\~385 КК України. Крім того, у судовому засіданні відповідач особисто повідомив, що не є біологічним батьком дитини [PERSON], 02 жовтня 2013 року та не виключав можливості, що таким може бути позивач [PERSON] Європейський суд з прав людини у рішенні Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &as=;34, від 7 травня 2009 року зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства». Згідно зі ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається у тому числі за рішенням суду. Статтею 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У п.п. 3,8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~ роз'яснено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм\~СК України на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати в сукупності з іншими доказами. Частиною третьою\~статті 51 Конституції України\~передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить\~насамперед на її власних батьках. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної [PERSON] України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці\~забезпечують те,\~щоб дитина\~не розлучалася\~з батьками\~всупереч їх\~бажанню,\~за винятком\~випадків,\~коли компетентні\~органи згідно\~з судовим\~рішенням,\~визначають відповідно\~до застосовуваного\~закону і\~процедур,\~що таке\~розлучення необхідне\~в якнайкращих\~інтересах дитини.\~Таке визначення\~може бути\~необхідним у\~тому чи\~іншому випадку,\~наприклад,\~коли батьки\~жорстоко поводяться\~з дитиною\~або не\~піклуються про\~неї,\~або коли\~батьки проживають\~роздільно і\~необхідно прийняти\~рішення щодо\~місця проживання\~дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Принцип врахування якнайкращих інтересів дитини базується на принципі 2 Декларації прав дитини, згідно якого дитині повинен забезпечуватися спеціальний захист, надані можливості та створені сприятливі умови, які дозволять їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Виходячи з системного аналізу вищевказаних правових норм, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і особою, яка вважає себе батьком дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують батьківство особи, яка вважає себе батьком дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують батьківство. Суд погоджується\~з доводами\~позивача про\~те,\~що він\~з самого\~народження дитини\~виявляє про\~неї \~турботу та\~піклується,\~вважає [PERSON]\~своєю рідною\~дитиною,\~оскільки такі\~доводи позивача\~узгоджуються з\~матеріалами справи.\~Так,\~позивачем були\~надані до\~суду листи,\~направлені на\~адресу [PERSON]\~у 2015\~році,\~ з\~яких вбачається,\~що позивачу\~не байдужа\~доля дитини, що він хвилюється за неї, за її здоровя, піклується про неї, а також диск, на якому містяться відеозаписи із сімейним відео у період часу з 2012 по 2016 роки, де зафіксовано, що позивач проводив час з дитиною [PERSON], спілкувався з ним та проявляв батьківську турботу, як у віці до одного року, так і після досягнення дитиною трьох років, у тому числі за місцем мешкання [PERSON] Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених ним обставин щодо неможливості позивачем виховувати дитину, враховуючи його вік та психічний стан, а також щодо ненадання останнім матеріальної допомоги на утримання дитини. Третьою особою [PERSON] також не підтверджені жодним чином її доводи про неможливість виконання батьківських обовязків позивачем відносно [PERSON] [PERSON] працює, має дохід, має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання та немає жодних медичних протипоказань для виховання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~вимог ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обовязком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник\~справи розпоряджається\~своїми правами\~щодо предмета\~спору на\~власний розсуд.\~ Отже судом встановлено, що позивач у період, коли могла бути зачата дитини, знаходився у близьких стосунках з матірю дитини [PERSON], під час вагітності останньої та деякий час після народження дитини, проживав з ними разом, після смерті [PERSON] позивач продовжив піклуватися про дитину [PERSON] та проявляв батьківську турботу, оскільки вважав його своїм сином, бажає в подальшому виявляти турботу відносно [PERSON] Враховуючи майновий стан позивача, суд приходить до висновку, що він має можливість утримувати дитини та забезпечувати останній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, суд також враховує ту обставину, що дитина ніколи не проживала в сімї відповідача. Не зважаючи на позитивні характеристики [PERSON], надані ним під час судового розгляду, останній не заперечує той факт, що дитина постійно проживала разом з бабусею [PERSON] за місцем мешкання останньої, яка є матірю померлої [PERSON] Отже, у разі визнання [PERSON] батьком неповнолітньої дитини [PERSON], звичне середовище дитини жодним чином не порушується. Враховуючи викладене, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили, що визнання [PERSON] батьком малолітньої дитини [PERSON] якимось чином буде суперечити інтересам дитини. Суд не застосовує строк позовної давності до вимог про визнання батьківства, передбачений ч. 2 ст. 129 СК України у звязку з відсутністю відповідної заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, суд зазначає наступне. Статтею 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до\~Сімейного кодексу України. Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано\~Законом\~ України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану" та\~Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 № 55/18793. Відповідно до п. 2.13 зазначених Правил, підставою для внесення в актові записи цивільного стану змін є в тому числі рішення суду про визнання батьківства. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання батьківства [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], суд вважає необхідним задовольнити вимоги в частині внесення змін про це до актового запису про народження останнього. Крім того, згідно з п. 2.16.4 вищевказаних Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно Сімейного Кодексу України, Закону\~ України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану" та\~Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.11.2011, по батькові дитини повинно відповідати власному імені батька. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада\~\~\~\~1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Враховуючи викладене, а також виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним внести зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO] №843, складеного Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15 жовтня 2013 року в тому числі в графу «по батькові» та замість «Валерійович» зазначити «Миколайович», що відповідає власному імені біологічного батька дитини. Виходячи з\~вимог,\~передбачених ст.\~134\~СК України,\~після внесення\~відповідних змін\~до актового\~запису про\~народження [PERSON],\~[INFO]\~№843,\~складеного Ленінським\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Харківського\~міського управління\~юстиції 15\~жовтня 2013\~року орган державної реєстрації актів цивільного стану видає нове Свідоцтво про народження. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до квитанції №17151828 від 06 лютого 2017 року, позивачем при предявленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1102,40 гривень відповідно до Закону України «Про судовий збір», в редакції закону на час предявлення позову до суду. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 1102,40 гривень суд стягує з відповідача на користь позивача. Суд не вирішує питання щодо розподілу інших витрат, повязаних з розглядом справи, оскільки в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження понесення таких витрат. На підставі викладеного і

Outcome: approved