Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Заявник [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , про видачу обмежувального приписута просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, та визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] ведення листування, телефонних розмов з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб та заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на те, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , що на думку сторони заявника визнається останнім, відтак дана обставина з урахуванням ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. [PERSON] та [PERSON] проживають разом за наступною адресою: [ADDRESS] . Кривдник [PERSON] систематично вживає алкогольні напої і під час перебуванні його в стані алкогольного сп`яніння в адрес [PERSON] висловлює образи нецензурними словами, а також погрожує застосуванням фізичного насильства щодо [PERSON] , відтак дії [PERSON] в сукупності підпадають під ознаки домашнього насильства. Заявник [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів, а саме викликала поліцію по місцю свого проживання, що б припинити насильство, яке вчиняв [PERSON] Слід відмітити, що згідно відомостей розміщених на офіційному веб порталі в Інтернеті «Судова влада України», [PERSON] неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. Значна кількість тільки судових справ свідчить тільки про те, що його протиправна поведінка носить триваючий та системний характер і відповідно заявник погребує особливого захисту, як жертва домашнього насильства. У судовому засіданні заявник та її представники свою заяву підтримали повністю та просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що не вчиняє будь-яке насильство відносно сестри, не здійснює листування, телефонні розмови, а також не проживає у їх спільному будинку, оскільки йому зробили літню кухню в якій він проживає і він не має доступу до будинку, а тому просить відмовити у задоволенні заяви. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються рідними брат і сестра. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №244 від 01.07.2019, виданої виконкомом Білецької сільської ради. Також [PERSON] та [PERSON] являються власниками житлового будинку [ADDRESS] , зокрема [PERSON] належить 1/5 частина будинку. Заявник стверджує, що [PERSON] вчиняє дії, які направлені на фізичне та психологічне насильство відносно неї, ображає, погрожує, принижує перед іншими, наносить побої, а також неодноразово завдавав тілесних ушкоджень. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1 ст. 350 - 2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, лист начальника Тернопільського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 06.06.2019 №4143/115/12, в якості підтвердження звернення до працівників поліції з приводу застосування до неї зі сторони [PERSON] психологічного та фізичного насильства, суд вважає, що самі по собі такі листи не можуть підтвердити факт застосування такого насильства. Також як з`ясовано судом, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 173-2 КУпАП, що стверджується постановами від 15.02.2016, 21.06.2016, 16.12.2013, 25.04.2014. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З матеріалів справи судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили, що [PERSON] у 2019 році вчиняв психічне чи фізичне насильство відносно заявника чи її сина [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] у 2013, 2014, та 2016 роках вчиняв відносно [PERSON] фізичне та психічне насильство і в них часто виникали конфліктні ситуації. Однак у 2019 році йому не відомо, щоб [PERSON] вчиняв відносно [PERSON] фізичне та психічне насильство. Також [PERSON] у 2019 році не вів листування та телефонних розмов з [PERSON] . При цьому, він пояснив, що [PERSON] не проживає та не має доступу до будинку [ADDRESS] . Проживає [PERSON] у приміщенні біля будинку, яке він допоміг йому зробити. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник у поданій заяві посилається на застосування обмежувального припису на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та необхідність прийняття рішення про видачу обмежувального припису. Оцінюючи встановленні судом обставини, суд приходить до переконання, що заявник не подав доказів та не виклав обставини, що [PERSON] у 2019 році вчиняв насильство відносно заявника чи її сина [PERSON] , або продовжує вчиняти насильство відносно них, що також було підтверджено показаннями свідка [PERSON] . При цьому суд зазначає, що докази та обставини, які свідчить про вчинення [PERSON] насильства відносно [PERSON] , які мали місце в попередніх роках, суд не приймає до уваги, оскільки вони не можуть підставою для видачі обмежувального припису в даний час. За таких обставин, суд співставляючи інтереси учасників справи та особи в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси її сина, суд приходить до переконання, що не є достатніми аргументи заявника для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя [PERSON] , а тому слід відмовити у видачі обмежувального заходу. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed