Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. В позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 18000,00 Євро, що еквівалентно 579417,00 грн. як майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання, а також про стягнення зі сторони відповідача понесених судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ПАТ "Райфайзен банк Аваль" та [PERSON] було укладено 02.10.2007 кредитний договір (генеральна кредитна угода№136) на загальну суму 674000,00 грн., який був забезпечений іпотекою - майном, належним позивачу за договором іпотеки від 08.10.2007. Враховуючи невиконання [PERSON] взятих на зобов`язань за генеральною кредитною угодою №136 від 02.10.2007 банк звернувся з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 02.10.2007 року та зверненням стягнення на предмет іпотеки [PERSON] 24 липня 2017 року [PERSON] отримала від банку гарантійний лист, у якому пропонувалось погасити частину боргу [PERSON] в розмірі не менше 18000,00 Євро, а натомість Банк погодиться на розірвання договору іпотеки від 08.10.2007 року та зніме обтяження що накладені на предмет іпотеки (припинення іпотеки). В іншому випадку, якщо [PERSON] не погасить зазначену суму, Банк передасть свої права вимоги за згаданою вище генеральною угодою третім особам, що професійно займаються стягненням боргів. З метою збереження своєї власності [PERSON] 25.07.2017 року сплатила на рахунок ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" суму у розмірі 18000,00 Євро. Цього ж дня, Банк подав до приватного нотаріуса Лист повідомлення, у якому повідомив про припинення договору іпотеки від 08.10.2007 року укладеного між ПАТ (ВАТ) "Райфайзен Банк Аваль" та [PERSON] та просив зняти усі обтяження що були вчинені у зв`язку із вище згаданим договором іпотеки. 26 липня 2017 року приватним нотаріусом Тимощук Н.М. було здійснено реєстрацію зняття обтяжень з предметів іпотеки. 20.02.2018 року ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" звернувся до Галицького районного суду із заявою про залишення позовної вимоги до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки без розгляду. 02 березня 2018 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області прийнято ухвалу, якою залишено без розгляду позовну вимогу до [PERSON] . Також позивач зазначає, що в ході судових розглядів суди апеляційної та касаційної інстанції чітко встановили, що кредитні кошти отримані за генеральною угодою [PERSON] не потрачені в інтересах сім`ї, не покладають на [PERSON] жодних зобов`язань, окрім тих, які визначені договором іпотеки від 08.10.2007 року укладеним між [PERSON] та ПАТ (ВАТ) "Райфайзен Банк Аваль". Просить позов задовольнити. Сторона позивача подала заяву в якій прохала позов задовольнити, розгляд справи проводити без участі представника позивача. Сторона відповідача відзив на позов до суду не подала, в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Суд констатує, що сторона відповідача неодноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи з різноманітних причин, в судове засідання не прибула, хоч і була повідомлена про нього належним чином, що в сукупності розцінюється судом, як спроби спрямовані на затягування розумного строку розгляду справи, а відтак суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору за наявними у справі доказами, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між ПАТ "Райфайзен банк Аваль" та [PERSON] 02.10.2007 було укладено генеральну кредитну угоду №136 на загальну суму 674000,00 грн. та кредитний договір№010/14-10-717G136 (а.с. 8-13), який був забезпечений іпотекою - майном, належним позивачу за договором іпотеки від 08.10.2007 (а.с.14-22). 24 липня 2017 року [PERSON] отримала від банку гарантійний лист №114-40/20-175, за змістом якого пропонувалось погасити частину боргу за кредитним договором від 02.10.2007 в розмірі не менше ніж 18000,00 Євро, натомість Банк погодиться на розірвання/припинення договору іпотеки від 08.10.2007 року та зніме обтяження що накладені на предмет іпотеки (припинення іпотеки). В іншому випадку, Банк передасть свої права вимоги за згаданою вище генеральною угодою третім особам, що професійно займаються стягненням боргів (а.с.23). [PERSON] 25.07.2017 року сплатила на рахунок ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" суму у розмірі 18000,00 Євро, що еквівалентно 541407,49 грн. згідно до квитанції №192/1267-18 (а.с.24), а банком виконано взяті на себе обов`язки за гарантійним листом №114-40/20-175 (а.с. 25-33,61). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) (п. 3 ч. 1 ст. 515 ЦК України). Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про заставу" зазначено, що заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Якщо заставодавцем є третя особа, яка надала в заставу належне їй майно, то в разі невиконання забезпеченого заставою зобов`язання перед заставодержателем вона має право виконати зобов`язання з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про заставу"). Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми (ч. 3 ст. 42 Закону України "Про іпотеку"). Сплативши кошти у розмірі 18000,00 Євро по кредитній угоді від 02 жовтня 2007 року [PERSON] , в силу вимог ст.ст. 515, 528 ЦК України набула права вимоги у сплаченому розмірі 18000,00 Євро від [PERSON] . Доказів, що на даний час відповідач повернув позивачу таку суму коштів у розмірі 18000,00 Євро суду не надано, а тому позивач була змушена звернутись до суду за захистом свого права. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно до ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; а згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідачем позивачеві суму боргу не повернуто, а позивачем було проведено погашення заборгованості відповідача перед банком саме в іноземній валюті, то право позивача невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту. Отож підсумовуючи все наведене вище суд приходить до висновку, що вимоги позову є підставними і такими, що підлягають до задоволення, а з відповідача на користь позивача, як майнового поручителя, який виконав основне зобов`язання, підлягає стягненню заборгованість у розмірі 18000,00 Євро, що еквівалентно 579417,00 грн. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18), а також аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України . На підставі наведеного,

Outcome: approved