Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Головне управління юстиції у місті Києві, про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності на грошові кошти в установах банку у порядку спадкування за законом. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у віці 76 років померла її рідна сестра - [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті після неї залишилось спадкове майно, яке складається із грошових коштів, що знаходяться в установи банку, а також приватизована квартира, у якій проживала спадкодавця. Вона прийняла спадщину в частині грошових коштів шляхом звернення до Сьомої київської державаної нотаріальної контори із заявою про прийняння спадщини. Окрім неї, спадкоємцями після смерті сестри є її сестри - [PERSON] і [PERSON] , які відмовились від права на спадкування на її користь, а [PERSON] (племінниця) - є спадкоємицею за заповітом [PERSON] , яка успадкувала належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Постановою від 12 вересня 2015 року нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори відмовив їй у вчиненні нотарвальної дії - видічі свідоцтва про право на спадщину в межах відкритої спадкової справи після смерті [PERSON] , оскільки нею не було надано документів, що встановлюють факт родинних відносин між нею та померлою, зважаючи на те, що при написанні їх прізвищ та по батькові було допущено описки. Вважає, що відповідно до статті 1262 ЦК України, вона являється спадкоємцями другої черги спадкування за законом після смерті її рідної сестри - [PERSON] , яка була за життя одинокою, власно створеної сім`ї не мала - ані дітей, ні чоловіка. 16 жовтня 2015 року Управлінням запису актів цивільного стану Білгородської області Російської Федерації їй у порядку зібрання та забезпечення доказів про те, що вона та померла є рідними сестрати, надано довідку про відсутність в архівах запису в актах цивільного стану про народження [PERSON] . Водночас, на підтвердження того, що вона є її рідною сестрою, наявний запис в актовому записі про її одруження, а саме її дошлюбне прізвище « [PERSON] », проте в інших документах зазначено прізвище « [PERSON] » й такі неточності в написанні є в записах по батькові. Так, її сестру по батькові зазначено « [PERSON] », а в її документах « [PERSON] ». Водночас, відповідно до висновків Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11 серпня 2015 року за № 056/565-2 проведених за її замовленням, зазначено, що записи прізвища « [PERSON] », « [PERSON] » у документах наданих для експертизи є ідентичними. Такий же висновок зроблений і відносно написання по батькові « [PERSON] », « [PERSON] », які є ідентичними. У зв`язку із чим просить встановити факт, що вона - [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , померлої [INFO] , з метою отримання права на спадкування за законом, а також просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на грошові кошти, які знаходяться у банківських установах: ПАТ «Сбербанк Росії» на суму 48 578 грн. 05 коп., ПАТ«Державний ощадний банк України» на суму 62 813 грн. 90 коп., ПАТ «Альфа-Банк» на суму 38 914 грн. 06 коп., після померлої [INFO] її сестри - [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 20 серпня 2018 року (а.с.8 том 4 том 4), представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреностівід 24 червня 2020 року (а.с. 37 том 4), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи мешканцями Російської Федерації, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - на їх адресу направлено копії позовної заяви у перекладі на російську мову із окремим судовим дорученням для їх вручення судом Російської Федерації щодо вчинення окремих процесуальних дій, їх допиту в судовому порядку, тобто із дотриманням Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах. У порядку виконання судового доручення судом Російської Федерації вчинені процесуальні дії: вручені відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подану позивачкою позовну заяву у перекладі на російську мову, судове повідомлення про час та місце розгляду справи, також судом їх повідомлено про час та місце розгляду цієї справи в суді України, роз`яснені процесуальні права та обов`язки, у порядку їх судового допиту [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позов [PERSON] визнали уцілому та просили його задовольнити (а.с. 74 - 92 том 4). Окрім того, матеріали цієї справи містять нотаріально посвідчені заяви таких відповідачів про визнання ними позовних вимог, відповідачі визнають позивачку рідною сестрою та її право на спадкування після померлої [PERSON] , й звернулись до суду із повідомленням про розгляд справи за їх відсутності та прийняття рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Відзив на позов відповідачем [PERSON] не налано. Третя особав судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Водночас, звернувся до суду із повідомленням про розгляд справи за відсутності його представника та прийняття рішення згідно чинного законодавства, надавши матераіли спадкової справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності відповідача [PERSON] та третьої особи на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Вислухавши пояснення представників позивача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 180/2015 щодо майна померлої [PERSON] , витребуваної судом з Сьомої київської державної нотаріальної контори (а.с. 34 - 104 том 1), у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенну із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчого судового засідання. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та іншими нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що [INFO] у віці 76 років померла [PERSON] , 1939 року народження, яка проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6 том 1, матеріали спадкової справи а.с. 35 - 104 том 1). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із грошових коштів, що знаходяться в установах банку (матеріали спадкової справи (а.с. 35 - 104 том 1), а також приватизованої квартири, у якій проживала спадкодавця. Позивачка - [PERSON] , [INFO] , прийняла спадщину в частині грошових коштів шляхом звернення до Сьомої київської державаної нотаріальної контори із заявою від 07 квітня 2015 року про прийняння спадщини (а.с. 36 том 1 матеріали спадкової справи). Окрім позивачки, спадкоємцями після смерті [PERSON] є її сестри - [PERSON] і [PERSON] , які відмовились від права на спадкування на користь позивачки, а [PERSON] (племінниця) - є спадкоємицею за заповітом [PERSON] від 01 лютого 2008 року, яка успадкувала належну [PERSON] , [INFO] , квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 67 том 1 матеріали спадкової справи). Постановою від 12 вересня 2015 року нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії - видічі свідоцтва про право на спадщину в межах відкритої спадкової справи, яка претендувала на грошові вклади померлої у банківських установах після смерті [PERSON] , оскільки позивачкою не було надано документів, що встановлюють факт родинних відносин, зважаючи на те, що при написанні їх прізвищ та по батькові було допущено описки. 16 жовтня 2015 року Управлінням запису актів цивільного стану Білгородської області Російської Федерації позивачкою у порядку зібрання та забезпечення доказів про те, що позивачка та померла є рідними сестрати, надано довідку про відсутність в архівах запису в актах цивільного стану про народження [PERSON] (а.с. 64 - 65). Водночас, на підтвердження того, що позивачка є рідною сестрою померлої [PERSON] , наявні в матеріалах справи визнання відповідачеми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовних вимог [PERSON] , а саме матеріали цієї справи місцять нотаріально посвідчені заяви таких відповідачів про визнання ними позовних вимог, відповідачі визнають позивачку як рідною сестрою померлій, й її право на спадкування грошових коштів після померлої, свідоцтвами про народження (матеріали спадкової справи), записами в актовому записі про одруження позивачки, а саме дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] », проте в інших документах зазначено прізвище « [PERSON] » й такі неточності наявні в написанні по батькові. Так, померлу по батькові зазначено « [PERSON] », а в документах позивачки « [PERSON] ». При цьому, відповідно до висновків Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11 серпня 2015 року за № 056/565-2, проведеного за зверенням позивачки, зазначено, що записи прізвища « [PERSON] », « [PERSON] » у документах наданих для експертизи є ідентичними. Такий же висновок зроблений і відносно по батькові « [PERSON] », « [PERSON] », які є ідентичними (матеріали спадкової справи). Окрім того, як вбачається із паспортних даних позивачки [PERSON] , [INFO] , вона уродженка села Станове Білгородської області (Російська Федерація) (а.с. 8 том 1), таке ж місце народження має й померла [PERSON] , [INFO] : село Станове Білгородської області (Російська Федерація) (а.с. 68 том 1 матеріали спадкової справи). Враховуючи встановлені судом факти на підставі документів про вказаних осіб, а також покази відповідачів, які визнають факт кровного споріднення між позивачкою та померлою як рідними сестрами, які беззаперечно доводять факт їх спорідненості як рідних сестер, наявні правові підстави для встановлення факту того, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , з метою набуття позивачкою права на спадкування за законом у порядку другої черги. Встановлено, що померла [PERSON] , [INFO] , за життя була одинокою, власно створеної сім`ї не мала: ані дітей, ні чоловіка (матеріали спадкової справи а.с. 35 - 104 том 1). Квартиру, яка перебувала у власності, [PERSON] залишила у спадок відповідно до заповіту від 01 лютого 2008 року своїй племінниці - відповідачці [PERSON] (а.с. 67, матеріали спадкової справи), й [PERSON] визнала позов позивачки й факт кровного спорідненення між позивачкою та [PERSON] . Суд вважає, що відповідно до статті 1262 ЦК України позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка села Станове Білгородської області Російської Федерації, являється спадкоємицею другої черги спадкування за законом після смерті її рідної сестри - [PERSON] , [INFO] , уродженки села Станове Білгородської області Російської Федерації. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки обставини, які входять до предмета доказування відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі, й суд встановлював їх на підставі матеріалів спадкової справи, витребуваної у нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори (а.с. 35 - 104 том 1). Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, свідоцтв про народження та одруження з метою встановлення факту родинних відносин між позивачем як спадкоємцем та померлим як спадкодавцем, й суд відповідно до ухвали Дарницького районного суду міста Києва витребував за клопотанням позивача у нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] , які стали предметом дослідження в ході розгляду цієї справи, й встановлені правовідносини та докази покладені в основу рішення суду про задоволення позову. Із матеріалів спадкової справи встановлена наявність постанови нотаріуса про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 35 - 104 том 1 матеріали спадковї справи), що стало правомірною підставою для звернення позивачкою до суду із цим позовом. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановивши, що позивачка є спадкоємицею другої черги за законом після смерті рідної сестри, вона звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовившись від спадщини, що підтверджується матеріалами спадковї справи, а тому суд приходить до висновку, що позивачка вважається такою, що прийняла спадщину - грошові кошти, які знаходяться у банківських установах: ПАТ «Сбербанк Росії» на суму 48 578 грн. 05 коп., ПАТ«Державний ощадний банк України» на суму 62 813 грн. 90 коп., ПАТ «Альфа-Банк» на суму 38 914 грн. 06 коп., після померлої [INFO] її сестри - [PERSON] , наявність яких підтверджується відомостями, наданими такими банківськими установами на запит нотаріуса (матеріали спадкової справи), проте свідоцтво позивачка не отримала й вказане майно залишились не набутими нею, й, оскільки позивачка протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, але не отримала свідоцтво про право на спадщину, вона вважається такою, що прийняла спадщину, а відсутність недоведеного факт перебування у родинних відносинах зі спадкодавцем, стало підставою для відмови позивачу, як спадкоємиці у порядку спадкування за законом другої черги, у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за позивачою права власності на грошові кошти, які знаходяться у банківських установах, після померлої [INFO] її сестри - [PERSON] , з урахуванням встановленого між ними родинного зв`язку на підставі свідоцтв про народження та одруження, які надють їй право у порядку другої черги спадкування за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких підстав позов уцілому є обгрутнованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 1 941 грн. 00 коп. ( 551 грн. 20 коп. + 1 389 грн. 80 коп.) стягнути з відповідачів на користь позивача (1 941 грн. 00 коп. /4 = 485 грн. 25 коп.). Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1262, 1268 ЦК України, а також Закону України "Про нотаріат", з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: approved