Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та СФО «Володимирівське» 29.12.2003 року був укладений договір оренди земельної ділянки. Позивач 29 грудня 2003 року уклав договір оренди власної земельної ділянки з СФО «Володимирівське» терміном на 5 років. СФО «Володимирівське» без погодження використовують земельну ділянку терміном не 5 років, а 15 років . Відповідач ділянку на вимогу позивача не повертає, надав у 2014 році примірник договору, у якому виправлено строк дії з 5 років на 15 років, що позивачем не погоджувалось. Враховуючи викладене, вважає, що договір оренди земельного паю від 29.12.2003 року, складений з недодержанням в момент вчинення угоди вимог, які встановлені законодавством. В договорі оренди земельного паю не узгоджено істотну умову договору оренди землі - строк дії. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про розгляд без його участі проти позову заперечує, вважає, що договір укладено на 15 років за згодою сторін на підставі домовленості. Представник третьої особи у засідання не з'явився про розгляд справи повідомлений належно. Відділ Держземагенства надіслав оригінал договору. Заслухавши пояснення, дослідивши документи суд дійшов наступних висновків. З договору оренди земельного паю від 29.12.2003р. слідує, що він був укладений позивачем та СФО «Володимирівське», зміст п. 1.2 договору надруковано «Сторони погоджуються на оренду земельної ділянки протягом 5 (п'ять) років, починаючи з _(прочерк) року і закінчуючи (прочерк) року, ручкою текст (п'ять)» закреслено та зверху дописано «п'ятнадцять», та заповнено пробіли з 29 грудня 2003 по 31 грудня 2018. Копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.12.1999 підтверджується, що власником земельної ділянки площею 8,32 га розташованої на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області є позивач. Відповідно до ч.І ст.202, ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положенням ч.І ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату, що узгоджується з положеннями ст.ст. 13,14 ЗУ "Про оренду землі". У ході судового слідства встановлено, що з договору оренди земельного паю від 29 грудня 2003 року вбачається, що зміст п.1.2 договору оренди, укладеного між позивачем та СФО, надруковано в наступній редакції: "Сторони погоджуються на оренду земельної ділянки протягом 5 (п'ять) років, починаючи з _(прочерк) року і закінчуючи _ (прочерк) року, ручкою текст (п'ять) років" закреслено, дописано «1» зверху дописано "п'ятнадцять" та заповнено пробіли з 29 грудня 2003 по 31 грудня 2018. Вказані виправлення не обумовлені підписами сторін, відсутні підписи про ознайомлення з змінами та погодження з ними, що не відповідає вимогам Національного стандарту України ДСТУ 41632003 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» З огляду на друковану частину тексту, згідно якої сторони погодили 5 річний строк оренди, яка за строком узгоджується з умовами договору передбаченими п.2.2 та п.4.2 договору, за яким - продовження договору можливе «на наступні 5 років на тих же умовах», вказані положення договору не виправлялись та не змінювались, тобто тим же умовами договору в розумінні п. 2.2 та 4.2 є строк оренди 5 років, суд вважає що погодженим сторонами строком є визначений друкованим текстом строк 5 (п'ять) років. Незавірені виправлення строку оренди на 15 років та вписування у бланк роздрукованого та підписаного договору строку з 29 грудня 2003 по 31 грудня 2018 не погоджувались орендодавцем оскільки не охоплювались його волевиявленням та суперечили первинному змісту друкованого договору. Таким чином , згідно ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочинну має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, недодержання цього є підставою недійсності правочину. Статею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення недійсної частини. Оскільки строк договору є однією із істотних умов договору оренди, яка передбачена і додержана сторонами не була, то такий цоговір є недійсним згідно положень ст.15 ЗУ «Про оренду землі». Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України, що міститься у ухвалі від 21 травня 2014 року за результатами розгляду аналогічної справі №6-1479св14. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати стягуються пропорційно до ступіні задоволення позовних вимог.

Outcome: approved