Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Кредитної спілки "Злагода" про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 31.07.2014 року між нею та КС "Злагода" було укладено договір про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 7760д на суму 60 000,00 грн. В подальшому між сторонами було укладено аналогічний договір від 28.08.2014 року № 7870д на суму внеску 140\~000 грн, на аналогічних умовах. Відповідач зобов'язався сплачувати 28,5 відсотка річних за фіксованою ставкою за обома договорами. Термін дії договору до 31.10.2014 року. Однак у встановлений термін грошові кошти позивачем не отримано. Згодом позивач уклала додаткові угоди про продовження терміну дії договорів. [PERSON] зазначає, що загальна сума заборгованості спілки за обома договорами становить 209\~571,29 грн. Оскільки [PERSON] коштів за договорами досі не отримала, вона звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 8179д від 31.10.2014 року та № 8273д від 28.11.2014 року, укладених між кредитною спілкою "Злагода" та [PERSON], та стягнути з відповідача на її користь суму внесків та несплачених відсотків за договором № 8179д від 31.10.2014 року 60\~000 грн. основного вкладу та 2198,58 грн. відсотків, за договором № 8273д від 28.11.2014 року 140\~000 грн. основного вкладу та 7372,58 грн. відсотків, а також 2\~000 грн. витрат на правову допомогу. До початку розгляду справи позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої вона просить стягнути з відповідача суму внесків та несплачених відсотків за договором - № 8179д від 31.07.2014р. 6000 грн. основного вкладу, 2198,58 відсотків, 26\~255,75 грн. індексу інфляції та 1494,25 грн. три процента річних від простроченої суми. Стягнути з відповідача суму внесків та несплачених відсотків за договором - № 8273д від 28.11.2014р. 140 000 грн. основного вкладу, 7372,58 грн. відсотків, 47 643 грн. індексу інфляції та 2105,75 грн. три процента річних від простроченої суми, а також 100\~000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивача позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність, на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що 31.07.2014 р. між [PERSON] та Кредитною спілкою "Злагода" було укладено договір №7760 д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно умов якого позивачем було внесено на депозит 60 000,00 грн. строком до 31.10.2014 р., з процентною ставкою 28,5 % річних (а.с. 4-7). Також, 28.11.2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою "Злагода" було укладено аналогічний договір №8273д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно умов якого позивачем було внесено на депозит 140 000,00 грн. строком до 28.02.2015 р., з процентною ставкою 27,53 % річних (а.с. 8-9). 31.12.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до депозитного договору № 8179д від 31.12.2014 року, відповідно до умов якої строк дії депозитного договору № 8179д від 31.10.2014 року закінчується 31.01.2015 року (а.с. 10). Судом встановлено, що позивач виконала умови договорів та надала відповідачу кошти у розмірі 60 000,00 грн., 140\~000 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виплата процентів здійснюється щомісячно (щомісячно/ щоквартально/ в кінці дії договору) на вимогу Вкладника, що предявляється в усній або письмовій формі (п. 2.3.3. договору). Згідно п. 3.2.5. договорів, спілка зобов'язана повернути вкладнику внесок, та нараховані проценти у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Пунктом 3.2.6. Договору визначено, що спілка зобов'язана видати вкладнику внесок або його частину на письмову вимогу з урахуванням умов договору. Вкладник має право вимагати від Спілки виконання своїх зобов'язань згідно з предметом та умовами цього Договору (п. 3.3.1. Договору). Як вбачається з п. 3.3.3. Договору, вкладник також має право по закінченню строку дії цього договору отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов цього договору. Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договорами №7760д, №8273д зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед позивачем боргу. З акту - звірки розрахунку за депозитами, суд вбачає, що станом на 19.06.2015 року за договором № 8179д від 31.10.2014 року осносна сума боргу становить 60\~000 грн. та 2198,71 грн. відсотки. За договорм № 8273д від 28.11.2014 року осносна сума боргу становить 140\~000 грн. та 7372,58 грн. відсотки. А зафіксована сума виплати всього 209\~571,29 грн. (а.с. 11). Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України "Про кредитні спілки" та ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України. Згідно ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Відповідно до ст. 23 вищевказаного Закону, внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною; якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В ч. 2 ст. 653 ЦК України зазначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами № 8179д від 31.07.2014 року та № 8273д від 28.11.2014 року\~ щодо повернення вкладів та відсотків, суд вважає за можливе розірвати договора № 8179д та № 8273д, а також стягнути з відповідача на користь позивача суми внесків та суми невиплачених відсотків. Щодо вимог позивач про стягнення з відповідача індексу інфляції та три процента річних від простроченої суми, судом встановлено наступні обставини. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 № "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів"зазначено, що при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З правової позиції\~Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні позивач пояснила, що моральна шкода полягає в тому, що вона позбавлена можливості лікування та існування. Тому оцінила шкоду в 100 000 грн. Жодних доказів, які б свідчили про те, що позивачу була спричинена моральна шкода відповідачем, суду не надано. Таким чином, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач не довела. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Кредитної спілки "Злагода" про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди знайшли частково своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2\~870, 70 грн. судового збору. Вимога [PERSON] про стягнення з відповідача 2\~000 грн. витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, оскільки дані витрати позивачем документально не підтверджені та не доведені. На підставі викладеного та

Outcome: partial