Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

В серпні 2015 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з первісним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року в розмірі 11742,91 дол. США, що за курсом 21,71 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2015 р. становить 254 938 грн. 65 коп.. В обґрунтування позову представник позивача Сафір Ф.О. зазначив, що 18.05.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNCNG100310037, згідно з яким позивач надав останньому кредитні кошти у розмірі 11 600 дол. США на термін 18.05.2027 р., всупереч умовам якого останній своєчасно не здійснював платежів. Тому ставиться питання про стягнення з [PERSON] на їх користь 11742,91 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом в сумі 10 120,28 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 851,06 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 161,34 дол. США, пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 40,08 дол. США, 11,52 дол. США штрафу (фіксована частина), 558,64 доларів США штрафу (процентна складова). В вересні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" в якому просив: - визнати недійсним кредитний договір № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р., укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк»; - визнати недійсним кредитний договір № CNCNG200320037 від 18.05.2007 р.; - визнати недійсним договір іпотеки від 08.06.2007 р.; - виключити запис про іпотеку відносно житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 55,8 кв.м, який належить йому, на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2007 р., зареєстрованого за реєстровим № 1-1560 з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування зустрічного позову, зазначає, що: 18.05.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та ним було укладено кредитний договір № CNCNG100310037 та кредитний договір № CNCNG200310037, відповідно до умов яких Банк зобов'язаний був надати йому грошові кошти в сумі 11 600 дол. США на придбання житла та 2 900 дол. США на сплату страхових внесків за договором № CNCNG100310037 та 2 900 дол. США на придбання квартири за договором № CNCNG200310037, зі сплатою відповідних процентів, з відкриттям єдиного для двох договорів рахунку [NUMBER] для внесення плат для розрахунків. Посилаючись на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вказує на порушення з боку Банку, яке полягає в не наданні визначеної вказаною нормою інформації. Посилаючись на ст.ст. 11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 230 ЦК України, вказує про недійсність вказаних договорів, зокрема п. 2.2.7 через їх несправедливість, так як наявне зобов'язання укласти договори страхування та іпотеки, що суперечить принципу свободи договору та п. 4.1 через їх несправедливість, через наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Посилаючись на ст.ст. 192, 533 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, вказує, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарювання імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії та, що наявність в договорах відповідних пунктів значно погіршує становище позичальника, як позивача порівняно з Банком в разі настання певних подій та свідчить про їх несправедливість. Крім того, подавши відповідну заяву, [PERSON] доповнив підстави зустрічного позову, а саме не виконання належним чином Банком умов договору щодо видачі суми грошових коштів в кредит. Також вказує на порушення Банком, як юридичною особою при оформленні платіжного доручення, яке є недопустимим доказом перерахування коштів. В судовому засіданні, яке відбулось 24 лютого 2016 р. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Падалка О.В. підтримала первісний позов, з підстав передбачених в ньому, а зустрічний позов [PERSON] не визнала та просила в ньому відмовити. З урахуванням наданих пояснень в судовому засіданні та письмових пояснень, суть обґрунтування первісного позову та суть заперечень проти зустрічного позову зводиться до того, що: - у [PERSON] існує заборгованість, як за кредитним договором № CNCNG100310037 (ОСНОВНИЙ КРЕДИТ), так і за кредитним договором № CNCNG200310037 (КРЕДИТ НА ПОЧАТКОВИЙ ВНЕСОК), при цьому заборгованість по останньому, виходить за межі первісного позову; - [PERSON] сплачував за двома договорами, що враховано в розрахунках; - Банком дотримано вимоги законодавства щодо видачі [PERSON] за кредитним договором № CNCNG100310037 (ОСНОВНИЙ КРЕДИТ) - грошових коштів в сумі 11 600 дол. США, а за кредитним договором № CNCNG200310037 (КРЕДИТ НА ПОЧАТКОВИЙ ВНЕСОК) - грошових коштів в сумі 2 900 дол. США; - відрахування з суми 2 900 дол. США виданої на сплату страхових платежів здійснювалось лише тоді, коли відповідно до п.п. 2.2.5, 2.2.7 кредитного договору [PERSON] не здійснював сплату страхових платежів; - підтверджено наявність відповідних дозволів на видачу [PERSON] кредиту в іноземній валюті; - кредитним договором № CNCNG100310037 передбачено, яким чином та в якому випадку Банк, як вигодонабувач вносить до ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» страхові платежі за [PERSON], а у виписці видно щорічне внесення страхових сум, тому жодних порушень прав [PERSON] вони не допустили; - ними дотримано принцип свободи договору; - ними дотримано законодавство (ст. 627 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2005 р. № 168) та положення договору (п. 2.3.1 кредитного договору № CNCNG100310037) щодо зміни відсоткової ставки шляхом повідомлення [PERSON] та укладення з ним додаткової угоди, а сумніви [PERSON] в повноваженнях представника Банку Локоть, при укладенні додаткової угоди, є необґрунтованими і безпідставними. В судових засідання [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов не визнали, а зустрічний позов підтримали з підстав зазначених в ньому. З урахуванням наданих пояснень в судовому засіданні та письмових пояснень, суть обґрунтування зустрічного позову та суть заперечень проти первісного позову зводиться до того, що: - ЗАТ КБ «ПриватБанк» не надавав [PERSON] грошові кошти в сумі 2900 дол. США на сплату страхових платежів за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року, а лише видав, за цим договором, 11 600 дол. США, що свідчить про неповне виконання Банком умов кредитного договору № CNCNG200310037 від 18.05.2007 року; - ЗАТ КБ «ПриватБанк» надавав [PERSON] грошові кошти в сумі 2900 дол. США за кредитним договором № CNCNG200310037 від 18.05.2007 року, а не за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року; - сума коштів зазначена в п. 7.1 договору - 190,35 дол. США, яку він повинен надавати банку не є обов'язковою, [PERSON] самостійно має право визначати яку суму грошових коштів необхідно вносити, в силу ст. 534 ЦК України; - фактично заборгованість нарахована не тільки за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року, але і за кредитним договором № CNCNG200310037 від 18.05.2007 року; - ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів правомірності підвищення відсоткової ставки ( з 12 % до 14,04 %) за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року ні у відповідності до вимог законодавства (ст.ст. 525, 629 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів»), ні у відповідності до договору (п. 2.3.1 договору), оскільки наданий Банком реєстр поштових відправлень не містить відмітки поштового відділення, що є обов'язковим для такого виду документів, а матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] листа-повідомлення про підвищення відсоткової ставки; - ПАТ КБ «ПриватБанк» взагалі не надав доказів правомірності підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № CNCNG200310037 від 18.05.2007 року; - ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів правомочності укладення додаткової угоди представником Локоть; - сума тіла кредиту збільшувалась, за пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», за рахунок сплати страхових платежів; - сплата страхових платежів можлива була за рахунок виданого кредиту, а не за рахунок надання інших грошових коштів та збільшення при цьому тіла кредиту (до 586,96 дол. США); - [PERSON] не надавалось жодних доручень Банку на сплату страхових платежів; - представником ПАТ КБ «ПриватБанк» в своїх поясненнях та доданих документах, не зазначено страхову компанію та на підставі, яких угод було проведено страхові платежі; - Банком, як юридичною особою допущено порушення оформлення платіжного доручення, з огляду на Постанову ВГСУ по справі № 10-377-04 від 01.08.2006; - надання та одержання кредиту в іноземній валюті, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарювання імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, а у ЗАТ КБ «ПриватБанк» такої ліцензії не було, тому останні не мали повний обсяг повноважень для видачі кредитних коштів в іноземній валюті. Вислухавши надані в судових засіданнях: пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Падалки О.В., позицію [PERSON] до розв'язуваного спору, пояснення представника останнього [PERSON], дослідивши матеріали справи та доводи сторін, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 18.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № CNCNG100310037, згідно п. 7.1 якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 18 травня 2007 р. по 18 травня 2027 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 11600 дол. США на наступні цілі: купівля житлового будинку, а також у розмірі 2900 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважається з 25 по 30 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснювалось в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати кошти в сумі 190,35 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - Позичальник зобов'язувався повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі, в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Згідно п. 2.1.3 даного Договору: «Відповідно до даного Договору Позичальник звертається до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного Договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов'язується провадити у випадку не пред'явлення Позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених Договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України». На підтвердження перерахування коштів в сумі 11 600 дол. США по кредитному договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р., до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» додана копія заяви на видачу готівки № 2 від 18.05.2007 р.. [PERSON] та його представник [PERSON] визнають дану обставину та також додали суду копії вказаної заявки (а.с. 203, том 1). Саме заборгованість по кредитному договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р. є предметом первісного позову. Крім того, судом встановлено, що 8 червня 2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якої є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS], в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р.. Також судом встановлено, що 18.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договорір № CNCNG200310037, згідно п. 7.1 якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 18 травня 2007 р. по 18 травня 2027 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 2 900 дол. США на наступні цілі: купівля квартири шляхом перерахування відповідно до п. 1.2, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважається з 25 по 30 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснювалось в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно п. 7.2 даного Договору для виконання якого Банк відкриває Позичальникові рахунок 29098051440769 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитними угодами № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р. (ОСНОВНИЙ КРЕДИТ) та № CNCNG200310037 від 18.05.2007 р. (КРЕДИТ НА ПОЧАТКОВИЙ ВНЕСОК), При цьому, кошти розподіляються слідуючим чином: 1. Погашення заборгованості за КРЕДИТОМ НА ПОЧАТКОВИЙ ВНЕСОК (за виключенням суми, спрямованої на дострокове погашення кредиту); 2. Погашення заборгованості за ОСНОВНИМ КРЕДИТОМ (за виключенням суми, спрямованої на дострокове погашення кредиту); 3. За наявності іпотечних зобов'язань за КРЕДИТОМ НА ПОЧАТКОВИЙ ВНЕСОК - дострокове погашення за КРЕДИТУ НА ПОЧАТКОВИЙ ВНЕСОК у межах сум заборгованості; 4. При відсутності поточних зобов'язань по за КРЕДИТУ НА ПОЧАТКОВИЙ ВНЕСОК - дострокове погашення ОСНОВНОГО КРЕДИТУ у межах сум заборгованості. На підтвердження перерахування коштів в сумі 2 900 дол. США по кредитному договору № CNCNG200310037 від 18.05.2007 р., представником [PERSON] - [PERSON] додано копію заяви на видачу готівки № 1 від 18.05.2007 р. (а.с. 203, том 1). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують). Згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: - у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання (п. 1); - у другу чергу сплачуються проценти і неустойка (п. 2); - у третю чергу сплачується основна сума боргу (п. 3). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р., Виписки з 18.05.2007 р. по 16.10.2015 р. вбачається, що за вказаним кредитним Договором у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 05.08.2015 р., мається заборгованість за кредитом в сумі 10 120,28 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 851,06 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 161,34 дол. США. Крім того, Банком [PERSON] нараховано пену за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 40,08 дол. США, 11,52 дол. США штрафу (фіксована частина), 558,64 доларів США штрафу (процентна складова). Надані [PERSON] копії квитанцій (а.с. 50-66, том 1) враховані в указаному вище розрахунку та в розрахунку заборгованості по кредитному договору № CNCNG200310037 від 18.05.2007 р., станом на 15 січня 2016 року, а саме загальний залишок заборгованості за надання кредиту в сумі 2323,29 дол. США, загальний залишок заборгованості за процентами в сумі 349,75 дол.США, заборгованість за комісією в сумі 69,60 дол.США, загальна сума нарахованої пені в сумі 109,58 дол.США (а.с. 252-256, том 1). Вказане свідчить, що у [PERSON] мається заборгованість, як за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року, так і заборгованість за кредитним договором № CNCNG200310037 від 18.05.2007 року. Заборгованість по кредитному договору № CNCNG200310037 від 18.05.2007 р. виходить за межі первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та судом не розглядається, в силу ст. 11 ЦПК України, як і не розглядається судом правомірність підвищення відсоткової ставки за даним кредитним договором. При цьому, внесені [PERSON] кошти зарахувались ПАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк») в порядку черговості, передбаченої п. 7.2 кредитного договору № CNCNG200310037 від 18.05.2007 р., як на погашення заборгованості по кредитному договору № CNCNG200310037 від 18.05.2007 р., так і по кредитному договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р.. З огляду на це, суд критично ставиться до заперечень представника [PERSON] - [PERSON] в цій частині. Посилання представника [PERSON] - [PERSON] на ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням є помилковим, оскільки вказана норма застосовується тільки в разі, якщо в кредитному договорі не встановлена черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням, а в даному випадку порядок черговості - передбаченої п. 7.2 кредитного договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р.. Також суд критично ставиться до заперечень представника [PERSON] - [PERSON] проти позову щодо того, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» не надавав [PERSON] грошові кошти в сумі 2900 дол. США на сплату страхових платежів за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року та відхиляє обґрунтування доповненої зустрічної позовної заяви, з посиланням на ст. 1051 ЦК України, виходячи з того, що вказане твердження спростовується п.п. 2.1.3, 2.2.5, 2.2.7 кредитного договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року та наданими представником ПАТ КБ «ПриватБанк» Падалкою О.В. суду: - випискою з 18.05.2007 р. по 16.10.2015 р. на [PERSON] вбачається, що 16.05.2008 р., 15.05.2009 р., 17.05.2010 р., 17.05.2011 р., 17.05.2012 р., 17.05.2013 р., 16.05.2014 р., 17.05.2015 р. зараховувались кошти для сплати страхового платежу за договором, платіжними дорученнями; - заявами [PERSON] від 18.05.2007 р., договору страхування майна № CNCNG100042086, укладеного між ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та [PERSON] від 18.05.2007 р., договору особистого страхування № CNCNLK0042087, укладеного між ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та [PERSON] від 18.05.2007 р., які щорічно лонгуються на кожен рік до повного погашення кредитної заборгованості. Суд критично ставиться до заперечень представника [PERSON] - [PERSON] щодо правомірності зміни процентної ставки, виходячи з того, що: - первісно процентна ставка в кредитному договорі № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року визначена в розмірі 1 % на місяць (12 % рік), яка в подальшому збільшувалась до 14,04 % (лист від 03.10.2008 р. № 20.1.3/6-22855/6977), та зменшувалась до 13,54 % (згідно додаткової угоди до вказаного договору від 19.07.2010 р /а.с. 143, том 1/), яка укладена з [PERSON]; - вказана додаткова угода [PERSON] не оскаржувалась, в тому числі з підстав підписання її не уповноваженою на те особою, вона свідчить про згоду останнього на зміну процентної ставки, що узгоджується з положеннями ст. 1056-1 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи право на захист і звертаючись до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом та розпоряджаючись своїми правами у відповідності з правилами ст.11 ЦПК первісний позивач просив суд стягнути в загальну заборгованість із визначенням грошової заборгованості в доларах США з визначенням еквіваленту іноземної валюти у грошовій одиниці України - гривні. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, як одну з підстав недійсності кредитних договорів, [PERSON] вказує невірне застосування ПАТ КБ «ПриватБанк» ст.ст. 192, 533 ЦК України (щодо валюти кредитування). Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище та врахувавши правову позицію, висловлену Верховним Судом України в справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 р.), слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти та комісія за користування кредитом договором в іноземній валюті, оскільки такі процент і комісія є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Вказане узгоджується з п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». При цьому, судом враховується наявність в ЗАТ КБ «ПриватБанк», станом на дату видачі кредиту банківської ліцензії, виданої НБУ за № 22 від 04 грудня 2001 р. на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозволу, з додатком, які виданий НБУ за № 22-2 від 4 грудня 2001 р. на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі операції з валютними цінностями. Враховуючи наведене вище, обов'язковість судових рішень Верховного Суду України, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог зустрічного позову про визнання недійсними: кредитного договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р.; кредитного договору № CNCNG200320037 від 18.05.2007 р., з підстав невірного застосування ПАТ КБ «ПриватБанк» ст.ст. 192, 533 ЦК України та визначити розмір суми заборгованості за кредитом, за відсотками та комісією в доларах США з визначенням еквіваленту іноземної валюти у грошовій одиниці України, та визначити розмір пені та штрафів в гривневому еквіваленті. В п. 33 рішення від 27 жовтня 1993 р. у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) Європейський суд з прав людини вказав, що рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Враховуючи доведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», надавши відповідь на всі заперечення представника [PERSON] - [PERSON], які викладено нею письмово та вказано в судових засіданнях, суд знаходить, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] слід задовольнити та з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № CNCNG100310037 від 18.05.2007 року, станом на 05.08.2015 р., слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 10120,38 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 05.08.2015 р., еквівалентно сумі 219 711 грн. 28 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 851,06 дол. США, що за курсом Національного банку України, станом на 05.08.2015 р., еквівалентно сумі 18 476 грн. 51 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 161,34 дол. США, що за курсом Національного банку України, станом на 05.08.2015 р., еквівалентно сумі 3 502 грн. 69 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 870 грн. 14 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн. 10 коп., штраф (процентна складова) в сумі 12 128 грн. 07 коп.. Розв'язуючи зустрічний позов [PERSON], то судом враховується таке. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину (ст. 230 ЦК України). За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Недотримання зазначених вимог відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Судом встановлено, що спірні кредитні договори підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем Договору та графіку погашенння. Крім того, волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору на умовах (з врахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону) підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, систематичною сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору. Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткової угоди до кредитного договору [PERSON] фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні Договору. Виходячи з наведених вище мотивів, суд знаходить, що не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсними: кредитного договору № CNCNG100310037 від 18.05.2007 р.; кредитного договору № CNCNG200320037 від 18.05.2007 р.. Позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 08.06.2007 р., про виключення запису про іпотеку відносно житлового будинку з надвірними будівлями з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також задоволенню не підлягають, оскільки вони належним чином необґрунтовані та є похідними від вимог про визнання недійсним кредитних договорів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 2 549 грн. 39 коп..

Outcome: approved