Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 11345753000 від 14.05.2008 року у розмірі 225 889, 33 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14.05.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступник АТ "УкрСиббанк") та [PERSON] укладено договір № 11345753000, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 020, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних, з кінцевим терміном повернення до 13.05.2011 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. Між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" 08.12.2011 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого АТ "УкрСиббанк" передав на користь АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами. У порушення умов кредитного договору № 11345753000 від 14.05.2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі в результаті чого станом на 14.07.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 225 889, 33 грн., а саме: 81 089, 52 грн. - сума заборгованості за кредитом; 88 977, 36 грн. - сума заборгованості за відсотками; 52 208, 98 грн. - пеня; 1 968, 74 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту; 1 644, 73 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках. У судовому засіданні представник позивача Шахова О.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечує, вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки строк виконання зобов'язання по договору № 11345753000 від 14.05.2008 року сплив 13.05.2011 року, а тому є підстави для відмови в задоволенні позову. Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 14.05.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступник АТ "УкрСиббанк") та [PERSON] укладено договір № 11345753000, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 020 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 13.05.2011 року включно. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що між ПАТ "УкрСиббанк" та АТ "Дельта Банк" 08.12.2011 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого АТ "УкрСиббанк" передає на користь АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами. Згідно вищевказаного договору внаслідок передачі ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 14.07.2015 року склалась заборгованість: 81 089, 52 грн., - сума заборгованості за кредитом; 88 977, 36 грн., - сума заборгованості за відсотками. В зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 28058,51грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 24150,47грн. - пеня за прострочення сплати відсотків; 1 968, 74 грн. - 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту; 1644, 73 грн. - 3% від простроченої заборгованості по відсотках. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, подавши відповідну заяву, відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку звернення до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а згідно ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Вказана правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 червня 2016 р. у справі № 6-1188цс16. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 р. у справі № 6-2520цс15). Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з п. 1.2.2 договору термін повернення кредиту у повному обсязі встановлено сторонами не пізніше 13.05.2011 року, строк же дії договору згідно п. 9.8 встановлено сторонами з дати його укладання (дати підписання договору) до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит та неустойки у разі її нарахування. При цьому, у абз. 4 п. 1.3.1. договору сторони узгодили, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у п. 1.3.1. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що сторони договору узгодили нарахування відсотків поза межами терміну повернення кредиту, до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що з даним позовом до суду ПАТ "ДельтаБанк" звернулось 31.07.2015 року (згідно штемпеля відділення зв'язку на конверті), відповідно до розрахунку заборгованості з 19.12.2011року погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось, згідно п. 1.2.2 договору кінцевий строк повернення кредиту визначено сторонами не пізніше 13.05.2011 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 81 089, 52 грн., - заборгованості за кредитом; 28058,51грн. - пені за прострочення сплати кредиту; 1 968, 74 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду про стягнення кредиту, позовна давність спливла і до додаткових вимог, поважність причин пропуску позовної давності позивачем не доведено. При цьому, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору, правової позиції, висловленої Верховним Судом України по справі № 6-1188цс16, сума заборгованості за відсотками, пеня за прострочення сплати відсотків та 3% від простроченої заборгованості по відсотках підлягають стягненню в межах строку звернення до суду. Згідно розрахунку заборгованості, наданому представником банку у судовому засіданні, заборгованість за відсотками в межах трирічного строку звернення до суду за період з 01.08.2012 року по 14.07.2015 року склала 65489,99грн., пеня за прострочення сплати відсотків в межах річного строку за період з 01.08.2014 року по 14.07.2015 року склала 23809,55грн., 3% від простроченої заборгованості по відсотках за період з 01.08.2014 року по 14.07.2015 року склали 1602,62грн. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості за відсотками у розмірі 65489,99грн., пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 23809,55грн., 3% від простроченої заборгованості по відсотках у розмірі 1602,62грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial