Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" ( далі - АТ КБ "Приватбанк") звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] 30 червня 2009 року підписав заяву № б/н, відповідно до якої відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Оскільки відповідач порушує взяті на себе зобов`язання згідно умов договору не погашає заборгованість, а тому наявна заборгованість в розмірі 100391,20 гривень, яку просить стягнути та оплачений судовий збір. Відповідачем по справі подано до суду відзив на позов (а.с. 79-85), зазначає, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не доведено отримання ним кредитної карти "Універсальна" та заборгованості у заявленому розмірі, заява анкета не містить підтвердження отримання кредиту в будь-якій сумі, відсутній пункт щодо встановлення кредитного ліміту. Вважає, що сума фактично використаних коштів банку за період користування становить 20651,53 гривень, яку він визнає. Заперечує проти застосування банком підвищеної процентної ставки та надмірно нарахованих банком сум процентів "накопичувальним підсумком".Крім того, долучені доматеріалів справи "Умови та правила надання банківських послуг"та "Тарифи Банку" не можна вважати складовою частиною договору оскільки не містять підпису відповідача, додані письмові докази не є належними та допустимими, не згідний зі стягненням штрафів та пені , що суперечить вимогам законодавства. Просить стягнути з нього суму основної заборгованості в розмірі 20651,53 гривень, в іншій частині відмовити (а.с.85). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу № 306/450/20 (провадження № 2/306/316/20) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 65). 29 квітня 2020 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 68). В судове засідання представник позивача не з"явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку (а.с. 4, 61). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та пояснив, що дійсно в 2009 році він отримав кредитну картку "Універсальна", в подальшому яку він продовжував та користувався і користується нею по теперішній час. Позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 20651,53 гривень, оскільки він частково погашав заборгованість по кредиту. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Між сторонами ісють правовідносини, які повинні регулюватися нормами зобов"язального права. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ "Приватбанк") та [PERSON] було укладено договір № б/н, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с. 41-60). До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг, витяги з цих умов, розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua. (а. с. 43-60). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на17 березня 2020 року становить 100391,20 грн., з яких 56113,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 27106,16 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 17314,97 грн. заборгованість по пені, 5256,72 грн.- заборгованість по судовим штрафам ( а.с. 5-25). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з не додержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 червня 2009 року, посилався на "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку", які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та про що зазначено в постанові Великої палати Верховного суду України № 342/180/17. З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі № 342/180/17 суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.06.2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.04.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі № 342/180/17-ц, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, висновку Великої Палати Верховного Суду у згаданому рішенні по справі № 342/180/17, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: www/privatbank.ua/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 червня 2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків, штрафів за користування кредитом за недотримання умов кредитного договору. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30 червня 2009 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Разом з тим, суд не може взяти до уваги твердження відповідача про те, що фактично ним отримана сума кредитних коштів в розмірі 20651,53 гривень (а.с.85), які він визнає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він користувався кредитними коштами з 2009 року та йому неодноразово збільшувався кредитний ліміт, про що свідчить довідка банку (а.с.39), а саме 05.02.2010 кредитний ліміт збільшено на 2500 гривень, 17.09.2010 на 10000 гривень, 22.02.2011-15000 гривень, ,04.01.2012 на 15 000 гривень, 14.04.2015 на 15950 гривень, 31.01.2017 на 21000 гривень. Відповідач дані кредитні кошти знімав з картки та користувався, лише частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 26-40), не надав доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам. Враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 30 червня 2009 року в розмірі 56113,35 гривень та судовий збір в сумі 561,00 гривень. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial