Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.01.2019 між Акціонерним товариством "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та [PERSON] укладено договір про встановлення кредитного ліміту № [NUMBER] , відповідно до кредитного договору, банк встановлює позичальнику кредитний ліміт, позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит та плату за користування кредитом. Також, 04.10.2019 між Акціонерним товариством "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та [PERSON] укладено кредитний договір №22035000185618. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договорів виконав у повному обсязі. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.11.2020 має заборгованість за договором про встановлення кредитного ліміту №26205000400947 від 14.01.2019 в розмірі 15229,05грн, з яких: залишок простроченого кредиту в розмірі 10082,92грн; залишок прострочених відсотків в розмірі 4846,13грн; залишок прострочених комісій в розмірі 300грн та заборгованість за кредитним договором №22035000185618 від 04.102019 в розмірі 118795,27грн, з яких: залишок простроченого кредиту в розмірі 97885,76грн; залишок прострочених відсотків в розмірі 77,51грн; залишок прострочених комісій в розмірі 20832,00грн. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 14.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Станом на 19.04.2021 закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 14.01.2019 між Акціонерним товариством "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та [PERSON] укладено договір про встановлення кредитного ліміту № [NUMBER] . Згідно пункту 1.1. договору №26205000400947 від 14.01.2019 зазначено, що в порядку передбаченому цим договором та УДБО, Банк здійснює обслуговування поточного рахунку клієнта № [NUMBER] , відкритого Банку, рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, шляхом встановлення ліміту Кредитної лінії у вигляді відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунок. Згідно пункту 1.2.1 договору № [NUMBER] від 14.01.2019 ліміт кредитної лінії на дату укладання договору становить 10100,00грн та протягом дії договору може бути змінений Банком в порядку визначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати -1000000,00грн. Згідно пункту 1.2.2 договору №26205000400947 від 14.01.2019 строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Згідно пункту 1.2.3 договору №26205000400947 від 14.01.2019 процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 48,00% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. 04.10.2019 між Акціонерним товариством "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та [PERSON] укладено кредитний договір №22035000185618. Згідно пункту 1.1. за кредитним договором №22035000185618 від 04.10.2019, зазначено, що за цим договором Банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. Згідно 1.2. за кредитним договором №22035000185618 від 04.10.2019 Банк надає клієнту грошові кошти в розмірі 99200,00грн, строком на 60 місяців. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Банком зобов`язання за договором виконались, а відповідач порушив умови договорів в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, Акціонерне товариство "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" просив стягнути з нього заборгованість за договором про встановлення кредитного ліміту № 26205000400947 від 14.01.2019 в розмірі 15229,05грн, з яких: залишок простроченого кредиту в розмірі 10082,92грн; залишок прострочених відсотків в розмірі 4846,13грн; залишок прострочених комісій в розмірі 300грн та заборгованість за кредитним договором №22035000185618 від 04.102019 в розмірі 118795,27грн, з яких: залишок простроченого кредиту в розмірі 97885,76грн; залишок прострочених відсотків в розмірі 77,51грн; залишок прострочених комісій в розмірі 20832,00грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Згідно статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме 134024,32грн, з яких: заборгованість за договором про встановлення кредитного ліміту №26205000400947 від 14.01.2019 в розмірі 15229,05грн, з яких: залишок простроченого кредиту в розмірі 10082,92грн; залишок прострочених відсотків в розмірі 4846,13грн; залишок прострочених комісій в розмірі 300грн та заборгованість за кредитним договором №22035000185618 від 04.102019 в розмірі 118795,27грн, з яких: залишок простроченого кредиту в розмірі 97885,76грн; залишок прострочених відсотків в розмірі 77,51грн; залишок прострочених комісій в розмірі 20832,00грн. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 2102,00грн.

Outcome: approved