Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачі перебували в трудових відносинах з товариством. [PERSON] з 06.11.2012 р. працювала на посаді керуючого магазином "Центробувь", що належить позивачу, а [PERSON] - з 15.11.2012 р. - на посаді старшого продавця, а з 01.07.2013 р. - заступника керуючого цим магазином. За характером своєї роботи відповідачі безпосередньо обслуговували матеріальні цінності та відповідали за їх збереження. У зв'язку з цим з відповідачами та іншими членами колективу було укладено договір про повну колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 06.11.2012 року. Після проведення 31.12.2013 р. інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей - 1617 одиниць товарів на загальну суму 195 984 грн., внаслідок чого позивачу завдана матеріальна шкода, яка з урахуванням допустимого ліміту втрат підприємства, складає 143 051 грн. Вважає, що вина відповідачів у виникненні шкоди полягає у неналежному виконанні ними своїх посадових обов'язків, недотримання умов договору про колективну відповідальність, тому просить стягнути з відповідачів шкоду, розмір якої розрахований на підстав п. 4.6 Договору: з [PERSON] - 53 993 грн., з [PERSON] - 34 274 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що із свого боку позивачем було виконано всі умови договору про колективну відповідальність: створено всі необхідні умови для збереження матеріальних цінностей, але відповідачі свої обов'язки за договором, та свої посадові обов'язки не виконали, вважав їх вину в заподіянні шкоди встановлено. Пояснив, що були випадки зняття приміщення магазину з пульту охорони (сигналізації) відповідачами в неробочий час. Зазначив, що з приводу зникнення 1617 одиниць товарів до правоохоронних органів позивач не звертався, службове розслідування або інші перевірки не проводилися. Представники відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечували, вважали, що вина відповідачів та ті обставини, на які позивач посилається в позові, не підтверджуються жодним доказом, просили в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] перебував в трудових відносинах з позивачем з 06.11.2012 року та працював на посаді керуючого магазином "Центробувь", належному позивачу, що підтверджується наказом № 1560-к від 06.11.2012 р. (а.с.91), а відповідач [PERSON] - з 15.11.2012 р. - на посаді старшого продавця, а з 01.07.2013 р. - заступника керуючого цим магазином. (а.с.92-93). Як вбачається з посадової інструкції керуючого магазином від 06.11.2012 року, з якою [PERSON] ознайомлена під особистий підпис, керуючий магазином зобов'язаний забезпечити належне зберігання і збереження товарів на всіх етапах його руху в магазині (а.с.15). Аналогічні обов'язки щодо збереження товарів передбачені також посадовою інструкцією заступника керуючого магазином від 01.07.2013 року, з якою [PERSON] ознайомився під особистий підпис (а.с.20-23). 06.11.2012 року був укладений договір про повну колективну (бригадну) відповідальність між ТОВ "ТРЕЙДШУЗ" та працівниками магазину: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7-12). Даний договір був переукладений 20.03.2013 р. між ТОВ "ТРЕЙДШУЗ" та працівниками магазину: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Договором про колективну (бригадну) відповідальність передбачені обов'язки кожного члена колективу щодо збереження ввіреного їм майна та цінностей та відшкодування завданих збитків на умовах даного договору. Власник зобов'язаний створювати колективу умови, необхідні для забезпечення повного збереження дорученого їм майна. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надав суду в якості доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову чотири службові записки, які за період з червня по жовтень 2013 року подавалися представникам адміністрації відповідачем як керуючим магазином на виконання умов договору про матеріальну відповідальність та вимог посадової інструкції. Як вбачається з цих записок, [PERSON] інформує про випадки викрадення товару з магазину. Відповідно до наказу № 158-12-13/Ин від 10.12.2013 року була проведена планова інвентаризація в магазині, яка була проведена з 26 по 27 грудня 2013 року та виявила нестачу товарно-матеріальних цінностей, про що складено інвентаризаційний опис (а.с.30-60). Як вбачається з протоколу №1 інвентаризаційної комісії від 31.12.2013 року, загальна сума нестачі, за мінусом допустимого ліміту втрат від чистого товарообігу (52 933 грн.), складає 143 051 грн.(а.с.61). З акту, складеного інвентаризаційною комісією (без дати) вбачається, що інвентаризація проводилася за період з 09.11.2012 року по 26.12.2013 р. (а.с.62). Згідно з договором про повну матеріальну колективну відповідальність члени колективу, у тому числі, відповідачі, взяли на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення матеріальних цінностей, ввірених їм товариством позивачем. В судовому засіданні позивачем не надано доказів про те, які саме товарно-матеріальні цінності, коли саме та на підставі яких бухгалтерських документів були передані відповідачам та прийняті ними під їхній підпис та на їхнє відповідальне збереження. Суд не може взяти до уваги наданий представником позивача реєстр накладних (а.с.63-89), оскільки в даному випадку він не є належним доказом на підтвердження прийняття відповідачами цих товарів під звіт. На підтвердження вини відповідачів у виникненні нестачі товарно-матеріальних цінностей позивач надав суду повідомлення охоронної служби ТОВ "ГРУП 1" про зняття (постановки) під охорону в неробочий час магазину за адресою вул. Кооперативна, 1 в м. Суми за період з 03.02.2013 р. по 28.12.2013 року, з якого вбачається що такі випадки допускали як [PERSON], так і [PERSON] (а.с.90). Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідгно з ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність, відповідно до статті 135-1 КЗпП України може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Відповідно до ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Визначення розміру шкоди в даному випадку повинно визначатися на підставі ст. 135-3 КЗпП України. Оскільки встановлено, що робота відповідачів передбачала обслуговування товарно-матеріальних цінностей, що було передбачено їхніми посадовими інструкціями, то відповідачі були матеріально відповідальними особами, з якими укладений договір про повну колективну матеріальну відповідальність. В той же час закон визначає підстави для настання відповідальності за заподіяння шкоди працівниками. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, і відповідають за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди товариству встановлена і полягає у порушенні ними покладених на них трудових обов'язків, оскільки жодного доказу на підтвердження цього суду не надано. Як пояснив представник позивача, після виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей до правоохоронних органів позивач не звертався, службового розслідування або будь-якої іншої перевірки не проводив, пояснення від працівників, у тому числі відповідачів у справі, не відбиралися, будь яких актів чи інших документів щодо відмови у наданні пояснень, а також щодо відсутності слідів протиправного проникнення до приміщення магазину суду не надано. Крім того, законом передбачено, що договір про повну матеріальну відповідальність повинен укладатися з усіма працівниками колективу, але доказів про це позивачем не надано, не спростовано доводи представника відповідача про те, що на той період в магазині працювали більше ніж шість осіб, як зазначено в договорі, позивачем не спростовані. Таким чином, доказів на підтвердження своїх позовних вимог та обставин, викладених в позові, позивач суду не надав. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю. На підстав ст. 88 ЦК України, закону України "Про судовий збір", з позивача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 882 гривні 67 коп.

Outcome: approved