Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

ПАТ КБ„ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, посилаючись на те, що згідно укладеного договору №PLКРАК36850136 від 24.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 055,97 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 05.03.2015 року року заборгованість [PERSON] перед банком становить 47 878,88 доларів США Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість по кредиту в розмірі 47 878,88 доларів США та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, застосувавши строки позовної давності . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення предстаника позивача, відповідача, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно укладеного кредитно- заставного договору №PLКРАК36850136 від 24.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 055, 97 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач факту укладення договору не заперечує. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №43949272 по вищевказаному договору відбувалася зміна обтяжувача - 25.11.2008 року з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на Юкрейн авто лоун файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ, 29.11.2011 року з Юкрейн авто лоун файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ на ПАТ КБ "ПриватБанк". Також судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, а саме акту приймання - передачі від 16.06.2010 року [PERSON], який допустив прострочення кредиту по кредитному договору №PLКРАК36850136 від 24.07.2008 року, передав банку заставний автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску. Судом встановлено, що даний автомобіль реалізовано за 3408,16 доларів США, що вбачається з платіжного доручення від 05.11.2014 року. Також з матеріалів справи вбачається, що кошти від реалізації даного автомобіля враховані в розрахунок заборгованості за кредитним договором. Статтею 536 ЦПК України визначено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем умови договору виконано та надано відповідачу кредитні кошти. Отримання відповідачем коштів на умовах кредитного договору не оспорювалося сторонами. Також встановлено, що відповідач в терміни, встановлені договором, свої зобов'язання не виконував. Станом на 05 березня 2015 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 47 878,88 доларів США і складається: 11 579,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 923,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 026, 84 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 29 058,44 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язання за договором, 10,83 доларів США - штраф (фіксована частина); - 22 79,43 доларів США- штраф (процентна складова). Разом з тим, відповідач в судовому засіданні посилається на пропуск позивачем строків звернення до нього з вимогами про стягнення заборгованості. Вирішуючи питання щодо строків позовної давності суд виходить з наступного. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пункту 17.1.4 кредитного договору від 24.07.2008 року його сторони передбачили, що строк дії договору 23 липня 2013 року. Даний строк повернення коштів узгоджується із затвердженим сторонами графіком внесення платежів. Таким чином, останній платіж відповідач мав би здійснити до 23.07.2013 року та сплатити відповідну суму відсотків. Саме з цього часу розпочався перебіг давності. Питання застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України. З вимогами до суду позивач звернувся лише 20 березня 2015 року, тобто, з пропуском термінів позовної давності. . Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що строк позовної давності в частині стягнення штрафних санкцій ним порушений і доказів поважності такого пропуску суду не надано. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про стягнення з відповідача 1 026, 84 доларів США заборгованісті по комісії за користування кредитом, 29 058,44 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов"язання за договором, 10,83 доларів США - штраф (фіксована частина); - 22 79,43 доларів США- штраф (процентна складова), слід застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, позивач, звернувшись 20 березня 2015 року, до суду з позовними вимоги щодо стягнення з відповідача 11 579,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 923,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, пропустив трирічний строк звернення з позовом до суду. При цьому позивачем не надано суду доказів які б свідчили про поважність причин пропуску ними строку позовної давності, тому заборгованість за кредитом та розмір відсотків підлягає стягненню в межах строку позовної давності, а саме в розмірі 5 123 , 75 доларів США, з яких 4 578, 43 доларів США- заборгованість за кредитом та 545,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. Також, з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір .

Outcome: partial