Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

В жовтні 2017 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 68654,87 грн. та судового збору в розмірі 1600 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 11.08.2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 5200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 5139,31 грн., заборгованість по процентам у сумі 56281,64 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3488,45 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3245,47 грн. штраф (процентна складова). 08 лютого 2018 року Дзержинським міським судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 5139 грн. 31 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 56281 грн. 64 коп. В іншій частині позову - відмовлено. Також стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1431 грн. 41 коп. 21.08.2018 року уповноважений представник позивача [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з заявою про перегляд вище зазначеного заочного рішення. 30 серпня 2018 року Дзержинським міським судом постановлено ухвалу якою заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08 лютого 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Уповноважений представник позивача в судовому засіданні зазначила, що відповідач, відповідно до виписки по картковому рахунку, картою користувався неодноразово. Відповідачем заборгованість по кредитному договору не сплачена на момент звернення до суду із зазначеним позовом, у зв'язку з чим уповноважений представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини про день, час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Уповноважений представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав. Вважає нарахування заборгованості за відсотками завищеними, оскільки банком неправомірно застосовано підвищення відсоткової ставки та застосовано невірний алгоритм розрахунку цієї заборгованості. Також звернув увагу суду на те що з пенсії [PERSON] були здійсненні відрахування на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5089,45 грн., у зв'язку з чим просить вирішити питання щодо стягнутих сум з відповідача. Також просив суд застосувати до позовної заяви позовну давність, оскільки вважає, що строк позовної давності сплинув. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 11.08.2011 року, згідно якого він отримав кредитну картку «Універсальна», 55 днів льготного періоду. З Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 11.08.2011 року) убачається, що 11.08.2011 року [PERSON] було змінено кредитний ліміт спочатку на суму 300,00 грн. та в той же день було збільшено кредитну лінію до 5200,00 грн. (а.с.96). З Довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії картрахунку [NUMBER] від 11.08.2011 року до 05/15 року (а.с.97). Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 11.08.2011 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] встановив, що станом на 31.07.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 68654 грн. 87 коп., з них 5139 грн. 31 коп. - заборгованість за кредитом, 56281 грн. 64 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3488 грн. 45 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3245,47 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-6). Окрім того, встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором б/н від 11.08.2011 року не виконав та станом на 31.07.2017 року має заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту 5139,31 грн., що підтверджується розрахунком позивача. В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ) Донецької області. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON], який проживає в м.Торецьку (колишня назва м.Дзержинськ) Донецької області штрафи, пеня та комісія нараховані після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені, комісії та штрафів у загальному порядку є неправомірним. Окрім цього, суд доходить висновку, що банком неправомірно збільшено процентну ставку з огляду на наступне. Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що проценти за користування кредитними коштами відповідачу нараховувались за період з 11.08.2011 року по 31.08.2014 року, виходячи із процентної ставки 30,00 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, виходячи із процентної ставки 34,80% річних, а з 01.04.2015 року по 31.07.2017 року, виходячи із 43,20%. Загальна сума нарахованих процентів становить 56281 грн. 64 коп. (а.с. 4-6). Із матеріалів справи убачається, що відповідачем 11.08.2011 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі (а.с.7). Із цієї заяви виходить, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.7). Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється та змінюється за рішенням банку. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в розмірі, встановленому Тарифами банку. Одночасно, п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка. Однак, представником позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, тобто письмово, не пізніш як за календарних 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься ставка. У кредитному договорі не встановлено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Окрім того, представником позивача не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення. Посилання на п. 1.1.3.2.3. договору, де встановлений порядок повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (а.с.16-зворот), а саме: банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9. цього договору, якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови, не заслуговують на увагу, оскільки ця умова договору щодо повідомлення клієнта суперечить порядку, передбаченому законом у ст. 1056-1 ЦК України, звужуючи права клієнта банку, а відтак є нікчемною. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 30,00% і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника. Адже у цій справі зміст умов та правил надання банківських послуг передбачає інформування позичальника про зміну тарифів. Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року. За змістом ст. 1048 ЦК України проценти за договором позики є платою за користування кредитними коштами, тому суд повинен стягнути проценти на день з'явлення вимоги позивачем, виходячи із погодженої з відповідачем відсоткової ставки, тобто 30,00% річних. Отже, з розрахунку заборгованості убачається, що в період з 30.06.2014 року по 31.07.2017 року відповідач [PERSON], кредитною карткою не користувався, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснював (а.с. 4-6), тому підстави для нарахування йому з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 34,80% на місяць, а з 01.04.2015 року - 43,20% на місяць відсутні. Суд погоджується, що заборгованість за процентами по кредиту за період з 11.08.2011 року по 30.05.2014 року становить 254,72 грн. Таким чином, для з'ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, за період з 30.06.2014 року по 31.07.2017 року суд бере заборгованість по тілу кредиту на 30.06.2014 року (з моменту припинення відповідачем користування кредитною карткою), що становить 5139,31 грн. (5003,04 грн. - поточна заборгованість + 136,27 грн. - прострочена заборгованість), перемножує на 30,00% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобов'язання з 30.06.2014 року по 31.07.2017 року. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 4830,95 грн. (5139,31 х 30,00% : 360) х 1128 день прострочки. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 31.07.2017 року у розмірі 5085,67 грн. (4830,95+254,72). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Окрім того, судом встановлено, що з пенсії [PERSON] були здійсненні відрахування на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі: липень 2018 року - 1641,73 грн., серпень 2018 року - 1723,86 грн., вересень 2018 року - 1723,86 грн. на підставі виконавчого листа №2/225/68/2018 виданого 13.03.2018 року за заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 08 лютого 2018 року (а.с. 104). В судовому засіданні представник позивача зазначений факт не оспорював. Таким чином, розмір невиконаних зобов'язань станом на 31.07.2017 року зменшилася до 5135 грн. 53 коп., яка складається з заборгованість за кредитом у розмірі 49 грн. 86 коп. (заборгованість за кредитом 5139,31 грн. - відрахування з пенсії відповідача 5089,45 грн.); заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 5085 грн. 67 коп., що відбулося шляхом примусового виконання заочного рішення, яке було скасовано. Відповідно до ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов'язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач згідно кредитного договору №б/н від 11.08.2011 року отримав картку № [NUMBER] яка діяла до останнього календарного дня травня 2015 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.05.2015 року. Також, суд зазначає, що пролонгація договору полягає в продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, якщо інше не передбачено договором, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, отже така дія як пролонгація договору не є разовою, а діє до розірвання сторонами договору, що кореспондується з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідачем не надано жодного доказу того, що він звертався до позивача із заявою щодо розірвання договору. В свою чергу, позивач звернувся до суду із позовом 11.10.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Тому, суд доходить до висновку, що в цій частині вимог відповідача слід відмовити Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанції про сплату судового збору в сумі 1600,00 грн. (а.с.39), то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 119,68 грн. (5135,53/68654,87)*1600).

Outcome: partial