Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

22 січня 2021 року представник АТ КБ " Приватбанк" звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 80 845,10 грн. за кредитним договором б/н від 05 жовтня 2011 року. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 25 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті, складає між ним та банком договір про надання послуг. Однак відповідач порушував зобов`язання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого і виникла зазначена заборгованість, яка складається з 69 592,48 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 11 252,62 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2021 року матеріали позовної заяви передано в порядку ст. 31 ЦПК України на розгляд до Болехівського міського суду за підсудністю з тих міркувань, що відповідач проживає по [ADDRESS] . 22 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16 березня 2021 року відповідачем подано відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки у позивача відсутнє право на звернення до суду. Вказує на те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могля довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно наданого розрахунку позивача сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло 02.06.2015р., а друга сума в графі сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості на суму 478,65 грн., тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 02.06.2018р. Однак, позовна заява подана 06 жовтня 2020р., тобто більше як 2 роки з моменту закінчення позовної давності. До того ж протягом п`яти років карточкою він не користувався, оскільки термін її закінчився. Крім того, між сторонами жодної домовленості щодо збільшення строку позовної давності немає і на даний час позовна заява представника позивача не підлягає задоволенню у зв`язку із закінченням позовної давності. Вважає, що «Умови та Правила надання банківських послуг» є нікчемними, не можуть братися до уваги, а тому при визначені умов, під які надавався кредит, можна брати лише заяву на одержання кредиту, оскільки інші умови та правила не врегульовані вказаною заявою (а.с.99-104). 17 березня 2021 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 66 845,10 грн.(а.с.105-126). 23 березня 2021 року представник позивача подав клопотання про поновлення строку для подачі заяви про зменшення позовних вимог, оскільки відповідачем була здійснена оплата по кредиту 11 січня 2021 року в розмірі 10 000,00 грн., тому представником позивача готувався новий розрахунок заборгованості (а.с.131-133). 09 квітня 2021 року прийнято заяву представника позивача про зменшення позовних вимог (а.с.173-174). 06 квітня 2021 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому просить задоволити позовні вимоги, вказуючи, що ними надано до суду копію анкети-заяви на двох сторінках від 05.10.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Відповідач звертався в Банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Відповідач здійснював погашення заборгованості вже на перевипущену карту, що ще раз підтверджує її отримання Відповідачем, оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не має необхідності. Щодо строків позовної давності, то вказує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідачем дійсно були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки Клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 09 жовтня 2019 року, але представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача 10 листопада 2020 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Відповідач станом на 02 березня 2021 року має заборгованість в розмірі 66 845,10 грн. (66845,10 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені позивачем судові витрати. Звертає увагу на те, що Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, відсотків, а тому заперечення відповідача з цього приводу не повинні прийматися судом до уваги. Представник відповідача [PERSON] та відповідач в судове засідання не з`явилися, однак на електронну адресу суду 28 травня 2021 року надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, з врахуванням поданого відзиву на позов та просить врахувати заяву про застосування позовної давності та відмовити у задоволені позову відмовити в повному обсязі (а.с.193). Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України). Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивача стосуються порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасно повернення отриманих грошових коштів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Встановлено, що 05 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В заяві - анкеті від 05 жовтня 2011 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг; що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, а також, що екземпляр договору про надання банківських послуг він згоден отримати шляхом роздруківки з сайту www.privatbank.ua (а.с.22). У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка 05 червня 2008 року підписана позичальником [PERSON] , зазначено тип картки Visa Glassik, тип кредитної лінії відновлювальна, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) до 30 днів (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова відсоткова ставка 3,0% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн. і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів: 250 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів та комісій (а.с.26). До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.27) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms (а.с.28-52). Згідно довідки, виданою АТ КБ «Приват Банк», відповідачу в період з 27 грудня 2012 року по 23 травня 2016 року видавались кредитні картки: № [NUMBER] (дата відкриття 27.12.2012 термін дії 03/16), № [NUMBER] (дата відкриття 18.04.2016 термін дії 12/17), № [NUMBER] (дата відкриття 30.10.2014 термін дії 04/18), № [NUMBER] (дата відкриття 19.11.2014 термін дії 10/18), № [NUMBER] (дата відкриття 23.05.2016 термін дії 04/20) (а.с.20). Отже, термін дії картки закінчився в квітні 2020року. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування [PERSON] надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого збільшувався з 500,00 грн. до 25 000,00 грн. (а.с.21). Таким чином, судом встановлено, що 05 жовтня 2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклав із банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.23). Окрім того, з виписки по картках відповідача вбачається, що він користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював картки (а.с.137-150). Разом з тим, відповідач, отримавши кредитні, в порушенні умов договору, своєчасно його сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Так, звертаючись до суду, позивач станом на 04 жовтня 2020 року просив стягнути борг в сумі 80 845,10 грн., з яких: 69 592, 48 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 11 252, 62 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Судом встановлено, що термін дії кредитної картки закінчився 01 травня 2020 року, а тому з цього часу відсотки не нараховуються. Так, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц (14-154цс18) після закінчення строку дії кредитного договору кредитодавець втрачає право нараховувати передбачену договором пеню за прострочення виконання зобов`язань, натомість кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені за ставками, визначеними кредитним договором. Однак, як вбачається з розрахунку на а.с.18, 01 червня 2020 року позивач здійснив нарахування відсотків за травень 2020 року в сумі 2475, 66 грн., тобто поза межами строку дії договору, що суд визнає неправомірними діями банку (а.с.150). Також встановлено, що після звернення до суду, [PERSON] в січні 2021 року здійснив оплату в розмірі 10 000 грн., внаслідок чого подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с.136). Зокрема, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 02 березня 2021 року становить 66 845, 10 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.150). Таким чином, сума сплачених відповідачем коштів в розмірі 10000грн. зарахована на погашення відсотків, в т.ч . і тих, які неправомірно нараховані поза межами дії договору, а тому розмір боргу станом 02 березня 2021року необхідно зменшити на вказану суму (2476,00 грн.) та визначити його в розмірі 64 369,00грн. (66 845,10 грн - 2476,00) грн. Щодо твердження відповідача на те, що строк позовної давності за вимогами позивача сплинув, то суд зазначає наступне. Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Ч.5 ст. 261 ЦК України, передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу. До таких може відноситися лист, зміст якого свідчить, що боржник визнає існування боргу і бажає відновити погашення боргу. У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». Згідно постанови Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вбачається, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». З виписки за кредитним договором № б/н від 05 жовтня 2011 року (а.с. 137-150) вбачається, що відповідач в період з 05.11.2015 року по 04.10.2020 року активно користувався кредитною картою, в тому числі здійснював погашення заборгованості. Зокрема, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 жовтня 2011 року вбачається, що [PERSON] (останні три роки) за період з 01 січня 2018 року по квітень 2020 року здійснював поповнення кредитної картки, а саме: за 2018 рік: січень - 2000,00 грн. лютий -1950,00 грн. березень - 802,45 грн. квітень - 3362,45 грн. травень - 345,82 грн. червень - 805,00 грн. липень - 5317,59 грн. серпень - 5100,00 грн. вересень - 2994,00 грн. жовтень - 2994,00 грн. листопад - 3000,00 грн. грудень - 2005,80 грн. За 2019 рік: січень - 2652, 90 грн. лютий - 2601,45грн. березень - 2000,72 грн. квітень - 2598,36 грн. травень - 3000,18 грн. червень - 0,00 грн. липень - 6500,18 грн. серпень - 1000,00 грн. вересень - 4500,00 грн. жовтень - 1765,00грн. листопад - 8200,00 грн. грудень - 2500,00 грн. За 2020 рік: січень - 4900,00грн. лютий - 1999,60грн. березень - 700,00грн. квітень - 1100,00грн. (а.с.16-19).. Такі дії відповідача з виконання зобов`язання, з урахуванням вимог ч.1 ст.264 ЦПК України, свідчать про переривання перебігу позовної давності. Тому вимоги відповідача про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності є безпідставними і задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню та стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 64 369 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 2102 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 96, 30 % (64 369,66 : 66 845,10 х100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1611 грн. (2102 х 96,30 %). На підставі викладеного ст. 526, 610, 1054 ЦК України,

Outcome: approved