Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.99-101), просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 20296 грн. 78 коп. за кредитним договором бн від 29 серпня 2012 року, яка складається з наступного: 13457 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом; 3415 грн. 87 коп. - заборгованість про процентам за користування кредитом; 3422 грн. 97 коп. - штраф. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідачки судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка уклавши з банком генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29 серпня 2012 року, отримала кредит у розмірі 16 873 грн. 45 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися з 01 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячних платежів) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердила, що генеральна угода та Правила, Тарифи банку складають укладений між сторонами кредитний договір. При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання. Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за укладеним договором, не надавала банку коштів на погашення заборгованості та станом на 24 вересня 2014 року має заборгованість в сумі 20296 грн. 78 коп. У зустрічній позовній заяві, яку [PERSON] також уточнювала, вона (а.с.55-57) просить суд визнати Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 29 серпня 2012 року недійсною; просить стягнути з банку на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 15 853 грн. 48 коп.; стягнути з банку на її користь 3% річних за користування її грошовими коштами - 819 грн. 90 коп. та стягнути з банку судові витрати. Представник позивача за первісним позовом Смірнова О.К. позовні вимоги банку підтримала та просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити у зв'язку з необґрунтованістю заявлених [PERSON] вимог та надала до справи письмові заперечення. Крім того,пояснила, що на час укладення генеральної угоди 29 серпня 2012 року сторони узгодили по договору №1 (за кредитною карткою) заборгованість в сумі 1498 грн. 71 коп. та по договору №2 - 16874 грн. 74 коп., що разом становило 18373 грн. 45 коп. За п.1.3 Генеральної угоди з метою забезпечення виконання зобов'язання по договорам [PERSON] внесла 1500 грн., що підтверджено платіжним дорученням, в день укладення генеральної угоди. Таким чином реструктуризована сума боргу за обома договорами (№1 та №2) становить 18373 грн. 45 коп. - 1500 = 16873 грн. 45 коп. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно про що у справі є розписка. Суд вважає можливим розглянути справу без її участі, за участую її представника - адвоката [PERSON] У судовому засіданні 26 грудня 2014 року [PERSON] проти вимог банку заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що хоча вона і підписувала оспорювану нею Генеральну угоду з банком , проте фактично кредиту та грошей вона не отримувала, її ввели в оману працівники банку, вмовивши підписати угоду. Борг перед банком за раніше отримані нею кредити за договором від 30 вересня 2008 року (мікрокредит) та за договором № 253260- CRED на суму 15000 грн. - вона сплатила за рішенням суду через виконавчу сужбу, надавала оригінали квитанцій про сплату нею особисто коштів на користь банку по погашенню фактично отриманих кредитів державному виконавцю. Крім того, свою пенсійну карту з пін кодом передала працівнику банку з метою погашення кредиту. Просила її зустрічний позов задовольнити та стягнути з банку сплачені нею кошти, які, як вона вважає були безпідставно нею сплачені. Суду надавала письмові заперечення (а.с.44-45) проти позову банку. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - адвокат [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову банку та задовольнити вимоги [PERSON], з підстав, вказаних у зустрічному позові. Додатково пояснила, що [PERSON] не зверталася до банку з заявою про укладення генеральної угоди, а просила змінити умови раніше укладеного нею з банком кредитного договору. Представник третьої особи за зустрічним позовом - [PERSON] суду пояснила, що у її провадженні протягом останнього місяця перебуває зведене виконавче провадження про стягнення боргів з [PERSON] на загальну суму близько 133000 грн. на користь різних кредиторів - банків та кредитних спілок. 26 грудня 2014 року за заявою стягувача виконавчий документ про стягнення з боржника [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ "Приватбанк" за рішенням Василівського районного суду від 30 жовтня 2009 року, за яким було видано виконавчий лист № 2-2254 від 02 грудня 2009 року в сумі 19137 грн. 57 коп. був повернутий без виконання, хоча за виконавчим провадженням держвиконавцями у провадженні яких перебувало ВП проводилися дії направлені на виконання судового рішення - описувалося та арештовувалося майно боржника, вживалися дії щодо примусового проникнення до житла боржника. Невиконання судового рішення про стягнення боргу на користь банку обумовлено кількістю та черговістю стягувачів за зведеним виконавчим провадженням. У виконавчому провадженні дійсно є оригінали квитанцій про сплату коштів [PERSON] на користь банку, але це не були кошти, сплачені на погашення боргу за судовим рішенням. Просила вирішити позовні вимоги сторін на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] їй пенсійну картку з пін-кодом не передавала. [PERSON] отримувала пенсію у Приватбанку та зверталася з заявою про автоматичне перерахування коштів з пенсійної карки на погашення її боргів за кредитними зобов'язаннями перед банком. У 2011 році [PERSON] змінила банк отримання пенсії, після чого автоматичне перерахування її пенсії на погашення кредитів припинено. Вислухавши представників сторін, свідка, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги за первісним позовом банку задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. Згідно ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Із матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2012 року між ПАТ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір - Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с.5). Вказаний договір, відповідно до положень ст.634 ЦК України є договором приєднання. За умовами Генеральної угоди вона була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитними договорами: № SAMDN20000002497998 від 31 жовтня 2005 року (договір №1), та № SAMDN49000023690107 від 30 вересня 2008 року (договір №2) (а.с.58-61), а також приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (на сайті банку). Сторони угоди домовилися та узгодили, що заборгованість за договором №1 становить 1498 грн. 71 коп.;заборгованість за договором №2 - 16874 грн. 74 коп. Відповідно до розділу 2 угоди банк на останню суму надав [PERSON] кредит на 36 місяців з 28 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, за що позичальник зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості на Умовах і правилах, до яких приєдналася [PERSON], шляхом щомісячних платежів з 01 по 25 число по 612,17 грн. до погашення кредиту. Витяг з Умов і правил надання банківських послуг є у справі (а.с.6-29). За обома кредитними договорами №1 та №2 строки погашення на час підписання угоди закінчилися, про що зазначено у генеральній угоді. [PERSON] зобов'язалася відповідно до п.1.3 угоди в забезпечення виконання зобов'язань за договорами в день підписання угоди внести 1500 грн. на картковий рахунок 236203601749979, що було здійснено та підтверджується платіжним дорученням від 29 серпня 2012 року (а.с.75) Зважаючи на те, що зміст генеральної угоди, яка по формі та за замістом є договором приєднання та договором про реструктуризацію боргів [PERSON] за раніше укладеними кредитними договорами (№1 та №2), укладеними між сторонами, зафіксований в письмовому вигляді, в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені банку - уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON], що вона не оспорювала, зазначена вище Генеральна угода, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, вважається такою, що вчинена у письмовій формі. Доводи про те, що вона підписана [PERSON] під впливом обману свого підтвердження доказами у судовому засіданні не знайшли. Підстав, передбачених ст..ст.203, 215 ЦК України для визнання недійсною генеральної угоди суд не вбачає, оскільки вона відповідає чинному на час її укладення законодавству, не містить дисбалансу прав та обов'язків сторін. Банк виконав свої зобов'язання за угодою, проте відповідачка [PERSON] своїх зобов'язань не виконала, коштів на погашення боргу в розмірах та строки, передбачено угодою - банку не надавала, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.4). 31 жовтня 2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту на картрахунок №4149605323167510 (а.с.113),відповідно до якого відповідачці було видано кредитну картку "Універсальна" та встановлено кредитний ліміт в сумі 5000 грн. зі сплатою 3% на місяць. Договір укладений у формі заяви та умов і правил надання банківських послуг (а.с.114- 118). Відповідно до виписки по вказаному картрахунку за період з дати видачі картки по 01 вересня 2014 року відповідачка користувалася кредитними коштами (а.с127) та станом на дату укладення генеральної угоди 29 серпня 2012 року про реструктуризацію боргу і за цим договором мала прострочену заборгованість за цим договором,що спростовую доводи [PERSON] про погашення нею боргу до серпня 2012 року (а.с.144) Вказане спростовує доводи відповідачки про погашення боргу за цим кредитом станом на 29 серпня 2012 року. 30 вересня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №253260-CRED про надання кредиту на суму 15000 грн. шляхом перерахування вільних коштів на картрахунок № 440588520488032 до 26 березня 2010 року в порядку та строках, встановлених графіком погашення кредиту та процентів(далі договір №2). Відповідно до виписки по рахунку (а.с.145-166) [PERSON] мала станом на 29 серпня 2012 року - тобто на час укладення генеральної угоди, заборгованість і за цим кредитним договором, яка становила 18 480 грн. 58 коп. 30 жовтня 2009 року Василівським районним судом Запорізької області було винесено рішення у справі №2-2254 яким задоволено вимоги банку та стягнуто з [PERSON] на погашення заборгованості за договором №2, яка станом на 23 липня 2009 року становила 19137 грн. 57 коп., стягнуто судовий збір, а всього - 19448 грн. 95 коп. (а.с.62). відповідно до ст.14 ЦПК України вказане судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для вирішення цієї справи. Відповідно до матеріалів наданих ВДВС Василівського РУЮ у межах зведеного виконавчого провадження фактично не було стягнуто коштів на погашення суми про стягнення якої було винесено рішення суду на користь банку за виконавчим листом №2-2254 від 02 грудня 2009 року. Постановою від 26 грудня 2014 року за заявою стягувача виконавчий лист був повернутий. Відповідно до листа на адресу [PERSON] (а.с.63) з управління ПФУ у Василівському районі станом на 27 травня 2014 року на виконанні в управлінні перебувало три виконавчих документа на підставі яких проводилося утримання з пенсії на стягнення боргу на користь кредитних спілок "Довіра" та "актив". ПАТ Банк "Траст" З 01 березня 2009 року по 31 серпня 2011 року пенсія [PERSON] переховувалася на особистий рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк". У справі є копія заяви [PERSON] до ПРФУ з проханням перераховувати пенсію на рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.64). Розмір нарахованої та фактично виплаченої пенсії, з відрахуванням коштів на погашення боргів підтверджена довідкою УПФ (а.с.65). Розмір нарахованої та фактично виплаченої пенсії, з відрахуванням коштів на погашення боргів підтверджена довідкою УПФ (а.с.65). Доводи [PERSON] щодо введення її в оману працівниками банку спростовуються наявними у справі відомостями про сплату нею платежів після підписання генеральної угоди 23, 29 жовтня 2012 року, 13 червня 2013 року, 01 липня 2013 року, 08 липня 2013 року, 22 липня 2013 року, що підтверджено випискою по рахунку 6762462058338382(а.с.119-126) та копіями квитанцій наданих [PERSON] (а.с.71-73). Таким чином, відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України [PERSON] вчинила дії, які свідчать про фактичне прийняття пропозиції банку на вчинення правочину - оспорюваної генеральної угоди. [PERSON] допускала порушення взятих на себе зобов'язань за генеральною угодою, не здійснювала регулярних платежів на погашення заборгованості, чим порушила положення ст..526, 612 ЦК України. Наявність заборгованості [PERSON] за генеральною угодою від 29 серпня 2012 року підтверджено розрахунком банку (а.с.102-105), на спростування якого доказів [PERSON] суду не надано. Відповідно до цього розрахунку станом на 24 вересня 2014 року заборгованість становить 20296 грн. 78 коп. Надані суду копії квитанцій про сплату [PERSON] коштів (а.с.66-69), як вона стверджувала на погашення боргу за кредитним договором №2, спрямовані нею на рахунок 29098800722073 протягом 2010-2011 років, що мають своє відображення у виписці по рахунку та не підтверджують сплату нею заборгованості за виконавчим листом №2-2254/09. Відповідно до заяви [PERSON] на адресу банку від 25 травня 2011 року вона просила фактично про зміну умов кредитного договору №253260-CRED (а.с.112). Проте наявність такої заяви не була перешкодою для укладення сторонами генеральної угоди. Відповідно до виписки по рахунку 4627087814921898 на який зараховувалася пенсія [PERSON] у ПАТ КБ "Приватбанк" за період з 10 березня 2009 року по 26 вересня 2011 року кошти перераховувалися на погашення боргу по картковому кредиту, а не на погашення суми боргу стягнутої за рішенням суду. Оскільки доводи [PERSON] не підтверджені доказами у цій справі, підстав для задоволенні її вимог за зустрічною позовною заявою суд не вбачає. Так як судом встановлено невиконання [PERSON] умов генеральної угоди по поверненню раніше отриманих кредитів, про реструктуризацію заборгованості по яким домовилися сторони 29 серпня 2012 року, позовні вимоги банку є доведеними наявними у справі доказами та підлягають повному задоволенню. Судові витрати, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача за первісним позовом [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved