Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

\~\~\~\~ До Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою звернулось КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в сумі 18796,62 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року за №1875. Відповідачі, які проживають за адресою: [INFO], регулярно отримують послуги з централізованого теплопостачання, вироблені КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», однак порушують п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у звязку з чим станом на лютий 2017р. боржники заборгували позивачу 18796,62 грн., з яких борг за отримані послуги з теплопостачання 16938,95 грн., сума втрат від інфляції 1567,47 грн., 3% річних 290,20 грн. за період з липня 2014 року по лютий 2017 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2016 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, що і слугувало підставою для звернення до суду у позовному провадженні. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на "Костюк", представник позивача просила стягнути заборгованість з [PERSON] та [PERSON] Відповідачі в судове засідання призначене на 03.05.2017р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду та на яких містяться підписи останніх про вручення їм судових повісток (а.с. 23,24). В судові засідання призначені на 31.05.2017р. та 05.07.2017р. відповідачі також не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Конверти з повістками про виклик до суду повернулися на адресу суду з відмітками відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання", що розцінюється судом як належне повідомлення останніх про дату, час та місце розгляду справи. (а.с. 32-33, 34-35; 46-47,48-49) Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2016 року у справі №127/25379/16-ц відмовлено у прийнятті заяви КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, у звязку з неможливістю встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника [PERSON] Як встановлено судом при підготовці справи до розгляду, згідно з довідкою №8245 від 30.03.2017 року виданою Департаментом адміністративних послуг ВМР, зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON]: [ADDRESS]. (а.с.14) При цьому, як вбачається з довідки №8246 від 30.03.2017 року виданої Департаментом адміністративних послуг ВМР, за адресою: [ADDRESS] проживає також [PERSON]. Разом з тим, згідно з актовим записом про зміну імені №29 від 26.02.2007 року відповідачем [PERSON] було змінено прізвище на "Костюк". Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Як вбачається з витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлового комунального господарства м. Вінниці, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [INFO], площа опалення складає 60,5 м2. (а.с. 5) Помешкання забезпечуються послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку №07093851. (а.с.6) Зі вказаної оборотної відомості також вбачається, що остання оплата послуг з теплопостачання здійснена відповідачем в жовтні 2015 року на суму 1735,14 грн. Згідно наданого розрахунку позовних вимог з урахуванням 3% річних та суми втрат від інфляційних процесів (а.с. 7), заборгованість відповідача перед позивачем становить 18796,62 грн., з яких борг за отримані послуги за спожиті послуги централізованого теплопостачання 16938,95 грн., сума втрат від інфляції 1567,47 грн., 3% річних 290,20 грн. Статтею 67 ЖК України, передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до частини першої статті 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до підпункту першого пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Разом з тим, пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини третьої\~статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті десятому частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013р. при розгляді справи №6-59цс13,\~яка в силу статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при вирішенні аналогічних справ. Згідно з положеннями статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення 18796,62 грн., з яких 16938,95 грн. заборгованість за спожиті послуги централізованого теплопостачання, 1567,47 грн. - сума втрат від інфляції, 290,20 грн.- 3% річних заявлені правомірно та підлягають задоволенню (за період з липня 2014 року по лютий 2017 року включно). Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1600,00 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved