Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який в рівних частинах належав померлому [INFO] [PERSON] і померлій [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно -1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] . Право власності на вказану частку даного будинку [PERSON] набув як колишній член колгоспного двору, але належним чином своїх прав не оформив. Спадщину після смерті [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, прийняла його дружина [PERSON] , однак належним чином своїх спадкових прав не оформила. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку [PERSON] набула як колишній член колгоспного двору, а іншу 1/2 частку вказаного будинку прийняла в спадщину після смерті чоловіка , однак за життя належним чином своїх прав не оформила. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої [PERSON] та спадщину прийняла, звернувшись у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець першої черги за законом померлої [PERSON] - відповідач [PERSON] від прийняття спадщини відмовився у встановленому законом порядку . Маючи намір оформити належним чином вищезазначене спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] позивач звернувся до Бершадської державної нотаріальної контори із відповідною заявою, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на житловий будинок , розташований по [ADDRESS] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 541/02-31 від 03.12.2019 року виданою Бершадською державною нотаріальною конторою. Позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила слухати справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить слухати справу в його відсутність. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно -1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] . Право власності на вказану частку даного будинку [PERSON] набув як колишній член колгоспного двору,але належним чином своїх прав не оформив. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З виписки Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 12.11.2019 встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів і станом на 15.04.1991 склад двору слідуючий : [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Відповідно до довідки Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 02.12.2019 №900 єдиним спадкоємцем першої черги за законом померлого [PERSON] була його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, однак належним чином своїх спадкових прав не оформила. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 22.09.2000. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку [PERSON] набула як колишній член колгоспного двору, а іншу 1/2 частку вказаного будинку прийняла в спадщину після смерті чоловіка , однак за життя належним чином своїх прав не оформила. Правовідносини виникли між сторонами до 01.01.2004 року, а тому, як слідує із роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, до правовідносин які виникли до набранням чинностіЦК України в редакції 2004 року слід застосовувати законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963 року), зокрема розділом VІІ "Спадкове право". Так, із приписів ст.ст. 524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР, вбачається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, або місцезнаходження майна. Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, вважається, що він прийняв спадщину. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та незважаючи на те, що своїх спадкових прав не оформила, вона належала їй з дня відкриття спадщини. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої [PERSON] , оскільки інший спадкоємець за законом -відповідач [PERSON] від прийняття спадщини відмовився, вчасно прийняла спадщину і на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, заявою [PERSON] , копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2002 року. Однак завідувачем Бершадської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] в зв"язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2019 № 541/02-31 Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись. На підставі ст. 25, 346, ЦК України, ст. ст. 524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 ЦК УРСР,

Outcome: approved