Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач "Фінансова компанія " Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач підписала заяву №б/н від 18.04.2016 року, якою приєдналась до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та заяву №2881120724 від 18.04.2016 року на отримання кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР". 30.07.2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, у відповідності до реєстру боржників як додатку до цього договору позивач по справі набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 37 402, 15 грн., що складається з: - 15 437, 99 грн. суми заборговансті за основною сумою боргу; - 2782,33 грн. суми заборгованості за відсотками; - 9738,07 грн. суми заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); - 9443,76 грн. суми заборгованості за пенею. Представник позивача Незамай А.Д. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в разі відсутності відповідача просить розглянути справу в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Вересюк М.В. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно 18.04.2016 року відповідач подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та заяву № 2881120724 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з запропонованими товариством умовами складає між ними кредитний договір (а.с.6-7). 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками (а.с.23-25). Відповідно до реєстру боржників додатку № 1 до вказаного договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2881120724 від 18.04.2016 року щодо заборгованості у загальному розмірі 37402,15 грн., з яких: - 15 437, 99 грн. суми заборговансті за основною сумою боргу; - 2782,33 грн. суми заборгованості за відсотками; - 9738,07 грн. суми заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); - 9443,76 грн. суми заборгованості за пенею. На виконання вимог п. 6.6. договору відступлення прав вимоги, 07.08.2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про погашення заборгованості (а.с.21-22). Однак, відповідач не погасила заборгованість до дня звернення до суду із позовною заявою. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З матеріалів справи вбачається, що за заявою №2881120724 від 18.04.2016 року [PERSON] отримала у кредит 20044,32 грн. на строк 24 місяці тобто до 18.04.2018 року, з узгодженням початкового проценту 0,00%, 11,99% річних процентів від суми боргу за договором, а також 0,3% пені від загальної суми прострочення. Вказана заява підписана [PERSON] власноручно, що не оспорювалось у ході судового розгляду. Із довідки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 31.10.2018 року вбачається, що [PERSON] частково виконала свої зобов`язання, зокрема періодично погашала поточну заборгованість за кредитним договором, всього на суму 11 200 грн., з яких списано річних процентів 1740,87 грн., щомісячних процентів 4852,80, частини кредиту 4606,33 грн. Після списання частини боргу залишилась заборгованість у розмірі 27958,39 грн., на що було нараховано пеню 9443,76 грн. (а.с.19-20). Позивачем по справі не здійснено нарахування штрафних санкцій з моменту відступлення йому права вимоги за кредитним договором. Сума основного боргу, яку просить стягнути з відповідача позивач, становить 15 437, 99 грн. (20 044,32 грн. - 4 606, 33 грн. = 15 437, 99 грн.). Вказана сума основного боргу не спростована стороною відповідача належними та допустимими доказами, а тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Разом із тим, згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком чи фінансовою установою, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Долучені позивачем до позовної заяви умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в редакції від 30 березня 2015 року, не містять інформації, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодилася відповідач шляхом проставлення підпису у заяві приєднання, зокрема у частині плати за управління кредитом, що просить стягнути позивач. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем умови отримання кредитів та інших послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Більш того, суд вважає недопустимим стягення плати за управління кредитом в сумі 9738,07 грн. у зв`язку з тим, що такі умови кредитного договору є нікчемними, оскільки фінансова установа не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на її користь за дії, які установа здійснює на власну користь. Відтак у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Натомість у заяві на отримання кредиту було встановлено стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами ("річних процентів"), що просить стягнути позивач з відповідача у розмірі 2782,33 грн. Вказана сума відсотків не спростована відповідачем та його представником, не надано доказів на підтвердження іншої суми заборгованості за відсотками. Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо розміру пені, яка підлягає до стягнення, суд підкреслює наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. А у частині третій статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 02.09.2020 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Вересюка М.В. про зменшення розміру пені у зв`язку із тим, що відповідач [PERSON] є пенсіонеркою та має ряд захворювань, перенесла інсульт, а тому не має можливості сплачувати таку надмірну суму неустойки. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема пенсійним посвідченням [PERSON] № [NUMBER] від 18.03.2014 року (а.с.16), епікризом від 22.10.2019 року (а.с.62). Відтак, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з [PERSON] до 4000 грн. 00 коп. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 22 220 грн. 32 коп., що складається із основного боргу у розмірі 15 437 грн. 99 коп., відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2 782 грн. 33 коп., 4000 грн. 00 коп. пені,у той час як в іншій частині задоволення позову слід відмовити. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 2 102 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 23.04.2020 року №3099, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 1248 грн. 58 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial