Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивачі 18.05.2018 року звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участі третіх осіб: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна та Лиманський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та просили: визнати виконавчі написи №574 та №576 від 19.06.2012 року такими, що не підлягають виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2089-ц, за яким позивач отримав кредит в розмірі 505\~000 грн. за сплатою 15,5%, строк повернення до 14.11.2017 року. Додатковою угодою №1 від 08.10.2008 року змінено розмір процентної ставки на 19,5% річних. У забезпечення виконання зобов`язанні було укладено мж банком та [PERSON] іпотечний договір. 16.06.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було видано виконавчі написи на земельну ділянку та житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] . Виконавчі написи не було пред`явлено до виконання протягом встановленого терміну в один рік. 30.01.2013 року ПАТ «Державний ощадний банк» звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом про дострокове солідарне стягнення заборгованості у розмірі 870 260,81 грн. 21.05.2015 року ПАТ «Державний ощадний банк» звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 09.10.2015 року державним виконавцем Комінтернівського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Костюковим С.С. відкрито виконавче провадження №48956804 на підставі виконавчого напису №579, якого не існує та з порушення терміну його пред`явлення до виконання. 07.10.2016 року державним виконавцем Комінтернівського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Івановим І.В. відкрито виконавче провадження №52564386 з приводу виконання виконавчого напису №574. 25.05.2017 року Апеляційний суд Одеської області відмовив ПАТ «Державний ощадний банк України» у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. 27.12.2017 року позивачі ознайомилися з двома виконавчими провадження та зрозуміли, що виконавчі написи є такими, що не підлягають виконанню, адже пред`явлені до виконання зі спливом строку, також вчинені без повідомлення боржника та без надання документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року позов залишено без руху, позивачам надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 18.07.2018 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.10.2018 року. До суду 27.09.2018 року надійшов відзив ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», згідно якого просили відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. Відзив обґрунтований наступним. Відомості щодо не обізнаності щодо вчинення виконавчих написів спростовуються письмовими зобов`язаннями [PERSON] від 18.01.2012 року щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 400\~000 грн., а в разі його не виконання повідомлений про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису. Позов було подано у 2018 році, проте про виконавчі написи дізналися ще в 2012 році, тому позивачами пропущено строки позовної давності. Вимоги про дострокове повернення кредитних коштів отримані позивачами особисто, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням , але протягом 30 днів вимоги виконані не були. Спірність заборгованості позивачем не доведена. 09.10.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] та [PERSON] , згідно якої, вказують, що письмові зобов1язання на які посилається відповідач видані до того як було вчинено виконавчі написи, тому воно не може свідчити про те, що позивачам було відомо про виконавчі написи. У підготовче засідання 11.10.2018 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 05.12.2018 року. Підготовче провадження у підготовчому засіданні призначеному на 05.12.2018 року протокольною ухвалою було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 27.02.2019 року. У судовому засіданні 27.02.2019 року було поновлено процесуальні строки та протокольною ухвалою від 27.02.2019 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. належним чином завірені копії документів, які стали підставою для виконавчих написів №574 та №576 від 19.06.2012 року. Оголошено перерву до 11.04.2019 року. У судовому засіданні 11.04.2019 року, у зв`язку з першою неявкою відповідача розгляд справи було відкладено на 21.06.2019 року. У судовому засіданні 21.06.2019 року проведеному за участі представника позивачів [PERSON] та представника відповідача Бабенко Н.С., розгляд справи було відкладено з метою підготовки до судових дебатів на 18.07.2019 року. У судовому засіданні 18.07.2019 року представник позивачів [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача Бабенко Н.С. заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №2086-ц, згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 505000 грн. та зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за корстуваня кредитом у розмірі 15,5 % річних та інші платежі (а.с.132-137). 14 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] укладено Договір іпотеки, зареєстрований приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Заботкіною Т.Ю. (а.с.84-92). Згідно п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 14 листопада 2007 року між [PERSON] , ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] укладено договір поруки №1 до Кедитного договору №2089-ц (а.с.123-125). ВАТ «Державний ощадний банк України» Одеське обласне управління за вих. №28/7138 від 13.09.2010 року направило вимогу [PERSON] , згідно якої просили у 30-деннй строк погасити заборгованість перед Банком. В іншому разі Банк має намір звернути стягнення на предмет застави (а.с.43). З поштового повідомлення вбачається, що [PERSON] отримав 25.09.2010 року не встановлені документи, адже на відправленню не зазначено, що направлялося (а.с.43 на звороті). ВАТ «Державний ощадний банк України» Одеське обласне управління за вих. №28/7139 від 13.09.2010 року направило вимогу [PERSON] , згідно якої просили у 30-деннй строк погасити заборгованість перед Банком. В іншому разі Банк має намір звернути стягнення на предмет застави (а.с.42). З поштового повідомлення вбачається, що [PERSON] отримала 25.09.2010 року не встановлені документи, адже на відправленню не зазначено, що направлялося (а.с.42 на звороті). 18.10.2012 року [PERSON] написав зобов`язання, яким зобов`язався в строк до 01.04.2012 року добровільно повернути заборгованість в розмірі 400\~000 грн. Вказав, що в разі не повернення коштів, повідомлений про вчинення виконавчого напису (а.с.44). ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в грудні 2011 року до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. з заявами про вчинення виконавчих написів (а.с.93-98). 19 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інною Володимирівною виконавчим написом №574 запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,232 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів отриманих від реалізації майна запропоновано частково задовольнити вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі: 505\~000 грн. (а.с.16, 82). 19 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інною Володимирівною виконавчим написом №576 запропоновано звернути стягнення на житловий будинок [ADDRESS] площею 209,6 [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів отриманих від реалізації майна запропоновано частково задовольнити вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі: 505\~000 грн. (а.с.17, 83). Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС Головного управління юстиції Одеської області Костюковим С.С. від 09.10.2015 року відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого напису №579 від 19.06.2012 року (а.с.14). Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС Головного управління юстиції Одеської області Івановим І.В. від 07.10.2016 року відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого напису №574 від 19.06.2012 року (а.с.12). Твердження позивачів про відкриття виконавчого провадження з пропущенням строку пред`явлення виконавчого напису до виконання не є підставою для визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, тому не приймаються судом до уваги. Доводи позивачів щодо не надіслання вимоги про погашення заборгованості підтверджуються матеріалами справи, адже поштові повідомлення, на які посилається відповідач, які повернулися банку з відміткою про отримання, не містять зазначення про направлення саме вимоги та з матеріалів справи не вбачається який саме документ було отримано позивачами. Рішення суду не може гуртуватися на припущеннях, тому не встановлено, що безпосередньо вимога була отримана позивачами. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Такого ж висновку дійшла Велика палата Верховного суду у справі 320/8269/15-ц від 16.05.2018 року. Звертаючись до суду з вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачі вказали як підставу позову, серед іншого, що Банк не надав нотаріусу документів, які підтверджуються безспірність заборгованості, а сама заборгованість не є безспірною. Вирішуючи спір в цій частині суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена ст. 18 Цивільного кодексу України (ЦК), ст. 28 ЦПК, главою 14 Закону № 3425-XII, ч. 6 ст. 20 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (Закон № 2654-XII), ч. 3 ст. 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (Закон № 898-IV), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (постанова Кабінету Міністрів України № 1172) та іншими законодавчими актами. У зв`язку з цим розгляд судом справи за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є правомірним, і, крім того, відповідає конституційному положення про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (статті 55, 124 Конституції України). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. У відповідності до п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції на час вчинення спірного виконавчого напису), вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно п.3.1-3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідно до п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом\~виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність\~заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. У зобов`язанні, що написав [PERSON] розмір заборгованості визначений в розмірі 400\~000 грн., в той час як у виконавчому написі 505\~000 грн. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таким чином, з наданих документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису не можливо встановити чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, суд установив, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було дотримано всіх вимог передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме нотаріусом вчинено виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимог кредитора та виконавчий напис вчинено без належного повідомлення боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та вважає за необхідне задовольнити позов, оскільки нотаріусом не було встановлено безспірності суми заборгованості та зважаючи на недоведеність належного повідомлення боржника. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, адже позивачі ще в 2012 році, на думку ПАТ «Державний ощадний банк України», знали про вчинення нотаріусом виконавчих написів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зобов`язання не яке посилається представник відповідача складене Левкович Є.М. 18.01.2012 року, в той час як виконавчий напис вчинено 19.06.2012 року, тобто через півроку після складення зобов`язання про повернення суми боргу, тому не може вважатися, що такими письмових зобов`язанням позивач був повідомлений про вчинення нотаріусом виконавчих написів. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦПК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачі тривалий час не знали про існування оспорюваних виконавчих написів, тому їх права підлягають захисту, без застосування строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: approved