Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка постійно проживала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки при житті мати заповіту не склала. Спадкове майно складається із земельної ділянки, розташованої на території Щасливської сільської ради, площею 2,7940 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт спадкодавцю було видано за його життя, однак він не зберігся. Він, [PERSON], являється сином спадкодавця та відповідно є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину він прийняв шляхом подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини на підставі рішення суду, яким йому було визначено додатковий строк для подання такої заяви. Окрім нього є ще інші спадкоємці за законом, а саме: дочка спадкодавця - [PERSON], тобто відповідач у справі, яка прийняла спадщину після смерті матері, отож спадщина належить обом спадкоємцям з моменту її відкриття за правилами чинного законодавства у рівних частках, тобто по 1/2 кожному. Проте 18.10.2013 року нотаріус відмовив йому, [PERSON], у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину, з підстав відсутності правовстановлюючого документу, про що виніс постанову відповідного змісту. Крім наведеного, позивач вказує у позовній заяві на те, що згідно паспортних даних його прізвище, ім'я та по батькові правильним є "[PERSON]". В його свідоцтві про народження матір'ю записано "[PERSON]". У той же час у свідоцтві про смерть прізвище матері вказано "[PERSON]", так як в селі всі її називали. По усіх документах, які значаться у сільській раді, у тому числі погосподарських книгах сільської ради матір записано по прізвищу "[PERSON]». Розбіжності у написанні прізвища матері у документах стали обставиною, яка також перешкоджає йому реалізувати свої спадкові права. Іншої можливості фстановити вказаний факт чинним законодавством не передбачено, тому позивач просив суд встановити юридичний факт, що [PERSON], яка померла [INFO] була за життя його, [PERSON], рідною матір'ю, а він її сином; визнати за ним, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка настала [INFO], на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої на території Щасливської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, площею 2,7940 га, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 06.07.2006 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за порядковим номером № 010687000192 на підставі розпорядження № 102 Липовецької райдержадміністрації від 03.04.2006 року, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер. За ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 26.11.2015 року судом було враховано, що правовідносини, що виникли між сторонами є спадковими, відтак допускають правонаступництво, тому за вимогою суду було витребувано матеріали спадкової справи, відповідно до яких встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON]. 24.12.2015 року [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій уточнила позовні вимоги, обґрунтовуючи підставність позову ще й таким. Після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті останній не зробив. Вона, [PERSON], як дружина є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], спадщину у визначеному законом порядку та строки прийняла. Інші спадкоємці відмовились від своїх часток у спадковому майні. На час смерті спадкодавця [PERSON] йому належало право на ? частку майна, що увійшла до складу спадкової маси після смерті його покійної матері [PERSON]. Позивач вказує, що вона, будучи єдиним спадкоємцем на майно померлого чоловіка, успадкувала усі права, що належали спадкодавцеві, у тому числі право на спадщину ? частки майна його померлої матері [PERSON]. Ураховуючи те, що таке право [PERSON] за його життя оспорювалось та не визнавалось, тобто реалізувати свої права на спадщину він був позбавлений можливості в нотаріальному порядку, відтак і вона, будучи спадкоємцем не зможе реалізувати такі свої права з тих же підстав, тому просила суд встановити юридичний факт, що [PERSON], яка померла [INFO] була рідною матір'ю [PERSON], так як така вимога є обов'язковою для підтвердження факту родинних стосунків та прийняття спадщини за законом, а також просила суд визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована на території Щасливської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, площею 2,7940 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON], яка померла [INFO], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 06.07.2006 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за порядковим номером № 010687000192 на підставі розпорядження № 102 Липовецької райдержадміністрації від 03.04.2006 року, право на яку успадкував її чоловік та не був усунутий від такого права у визначений законодавцем спосіб. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи була оповіщена належним чином, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що наявне в матеріалах справи. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у її відсутності до суду не направила. Ураховуючи те, що позивач скористалась наданим їй ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в місті Липовець померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина. Судом було витребовувано матеріали Спадкової справи до майна померлої №140/2007, відповідно до яких встановлено, що спадщина після смерті [PERSON]. відкрилась за законом. Своїм правом на спадкування скористалась дочка спадкодавця [PERSON], будучи спадкоємцем першої черги за законом та подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] (а.с.5), довідкою сільської ради № 294 від 06.06.2013 року (а.с.14), з якої вбачається, що до складу сім'ї [PERSON] входив син [PERSON], 1942 року народження; рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.09.2011 року, яким було встановлено обставини стосовно того, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON]. та йому було визначено додатковий строк для подачі заяви нотаріусу для прийняття спадщини як спадкоємцеві за законом першої черги. Також факт родинних стосунків як матері та сина [PERSON] та [PERSON]. не заперечувався сторонами цього спору, що доведено матеріалами цивільної справи, отож в силу положень ст.61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають. [PERSON], будучи сином спадкодавця, відтак ще одним спадкоємцем, який увійшов до першої черги спадкування за законом, спадщину прийняв після визначення йому за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.11.2011 року додаткового достатнього строку для прийняття спадщини. Рішення суду набрало законної сили 27.10.2011 року згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області, якою було залишено без змін рішення суду першої інстанції. Також за наслідками перегляду касаційною інстанцією, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28.11.2011 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 27.10.2011 року залишені без змін. Отож [PERSON] та [PERSON] обоє увійшли до кола спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON]., які в силу діючого законодавства спадщину прийняли. 18.10.2013 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON]., яка померла [INFO], оскільки заявником нотаріусу не було пред'явлено документа на підтвердження спадкодавцем своїх правомочностей стосовно цього об'єкта нерухомості. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам надано наступні роз'яснення. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до іншого спадкоємця [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку у нерухомому майні в порядку спадкування за законом. В ході розгляду цієї справи судом було встановлено, що в грудні 2011 року [PERSON] звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Ухвалою суду від 22.12.2011 року було відкрито провадження у справі. 14.01.2014 року ухвалою Липовецького районного суду провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у вищевказаній цивільній справі №207/788/12, яка була направлена на розгляд до Іллінецького районного суду Вінницької області. [INFO] [PERSON] помер, на що вказує свідоцтво про смерть [NUMBER]. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 28.08.2015 року за наслідками розгляду справи №207/788/12 за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, яка була повернута Іллінецьким районним судом Вінницької області до цього суду після визначення підсудності справи, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, - закрито, оскільки суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Дана ухвала суду набрала законної сили 22.09.2015 року. Відповідно до матеріалів Спадкової справи до майна померлого [PERSON] №195/2014, що були витребувані судом, встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 08.11.2003 року, відповідно до якого спадкодавець заповів усе належне йому майно своїй дочці [PERSON]. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. Проте спадкоємець за заповітом [PERSON] надала нотаріусу заяву про відмову від спадкування за заповітом, вказала, що не заперечує аби свідоцтво про право на спадщину на усе майно було видане на ім'я дружини спадкодавця та її матері [PERSON], тобто позивача у справі. За правилами ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Наведене свідчить, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за законом, оскільки особа визначена у заповіті від спадкування відмовилась. У той же час [PERSON] скористалась своїм правом на спадкування за законом, подавши, в межах шестимісячного строку визначеного законодавцем для прийняття спадщини, нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту. Інші спадкоємці цієї ж черги за законом - діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] від своїх часток у спадковому майні після смерті батька відмовились, засвідчивши відмову відповідними заявами. Наразі [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна свого чоловіка [PERSON], спадщину у визначений законодавцем строк прийняла. Відповідно до положень ст.1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (1261 ЦК України). Зі змісту ст.1268, 1269, 1270 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом за життя [PERSON] набув права на спадкування майна після смерті своєї матері [PERSON]. як спадкоємець першої черги за законом, правових підстав за яких він міг бути усунутий від такого права судом не встановлено. До складу спадкової маси увійшла земельна ділянка, площею 2,7940 га, що розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON]. на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 06.07.2006 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за порядковим номером № 010687000192 на підставі розпорядження № 102 Липовецької райдержадміністрації від 03.04.2006 року. Належність земельної ділянки спадкодавцеві [PERSON]. підтверджується Виятгом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель від 21.10.2013 року за №1487. Згідно оголошення, яке міститься в газеті «Липовецькі вісті», Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданий 06.07.2006 року на ім'я [PERSON]. втрачено, вважати його недійсним. Ураховуючи рівність часток усіх спадкоємців за законом, відповідно до ст.1267 ЦК України, слід констатувати, що [PERSON] набув поряд із [PERSON] права по ? кожний на частку у майні спадкодавця. Проте реалізувати свої спадкові права [PERSON] в нотаріальному порядку був позбавлений можливості за відсутності правовстановлюючих документів через їх втрату. Приймаючи до уваги положення ст.1268 ЦК України щодо належності майна спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини у контексті ст. 392 ЦК України, якою унормовано право власника на завернення до суду із позовом про визнання права власності на майно у разі втрати документа, суд вважає, що [PERSON] було обрано правильний спосіб захисту його порушених прав в судовому порядку, оскільки таке його право оспорювалось, проте він його не реалізував, а цих прав набула його дружина, тобто позивач у справі [PERSON] У п.37 постанови ВССУ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», було висловлено наступну правову позицію. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, що викладені були у позовній заяві, а тому суд вважає, що у контексті правових норм регулювання цього спору, позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі ст.ст. 1217, 1218 - 1223, 1225, 1261, 1267, 1268 -1270, 1273 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved