Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач, яка проживає на території Преображенської сільської ради Чаплинського району під час спілкування з журналістами програми «Територія закону» і газета «Наша версія» [INFO] на їх запитання з приводу інформації щодо так званого «рейдерського перерозподілу землі», повідомила про те, що: «Коли прийшов [PERSON], в селі почались проблеми, до нього було все спокійно, люди нормально жили, в ладу один з одним, не виникало ніяких проблем,…. Потім вимагали щоб я платила якісь податки, хоча в мене все сплачено. Я не заплатила, а багато людей заплатили нізащо в кишеню [PERSON]. Мені голова погрожує каже, що приїдуть хлопці з [PERSON] і ноги повидьоргують, за те, що ти підтримуєш [PERSON]. Грозився вижити мене з села так і казав!». Дані висловлювання відповідача процитували ЗМІ - газета «Наша версія», інтернет - видання «Наша версія». Дані висловлювання є недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Висловлювання відповідача про отримання позивачем від мешканців с. Преображенка грошей «в кишеню [PERSON]», а також про погрози застосування насильства є фактичними даними, і таке висловлювання не є оціночними судженнями. Поширена відповідачем негативна інформація вказує на те, що внаслідок діяльності відповідача значно погіршилось життя в селі, збільшились витрати мешканців села, тобто те, що позивач своєю діяльністю спричинив збитки мешканцям села, особисто відповідачу погрожував фізичною розправою і виселенням із села. Таким чином, вказана інформація є негативною містить ознаки наклепу, принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності позивача, тому порушує право позивача до честі та ділової репутації. Позивач є головою сільської ради, депутатом селищної ради. У зв'язку із тим, що недостовірна інформація набула широкого розголосу тому, позивач оцінює розмір нанесеної відповідачем моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує його гідність та ділову репутацію, поширену відповідачем [INFO] інформацію про те, що «Коли прийшов [PERSON], в селі почались проблеми. До нього було все спокійно, люди нормально жили, в ладу один з одним, не виникало ніяких проблем,…. Потім вимагали щоб я платила якісь податки, хоча в мене все сплачено. Я не заплатила, а багато людей заплатили нізащо в кишеню [PERSON]. Мені голова погрожує каже, що приїдуть хлопці з [PERSON] і ноги повидьоргують, за те, що ти підтримуєш [PERSON]. Грозився вижити мене з села так і казав!». Зобов'язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачем [INFO] недостовірну інформацію шляхом оголошення у ЗМІ, які опублікували дану недостовірну інформацію, газета «Наша версія», інтернет-видання «Наша версія» ([ADDRESS]) наступного повідомлення: «[PERSON] не створював проблем на території Преображенської сільської ради Чаплинського району, не отримував грошей від мешканців с. Преображенка у свою кишеню, не погрожував виселенням, а також фізичною розправою мешканці [ADDRESS][PERSON]» Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Позивач [PERSON] та його представники в судовому засіданні викладені позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, а також просили суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні викладені позовні вимоги не визнали та пояснили, що в інтерв'ю, яке відбулося [INFO] вона відобразила свої оціночні судження щодо діяльності публічної особи голови Преображенської селищної ради Чаплинського району Херсонської області. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно копії витягу із інтернет - видання «Наша версія» від [INFO] було надруковано статтю «[INFO]», і на запитання журналіста відповідач по справі [PERSON] відповіла про те, що «Коли прийшов [PERSON], в селі почались проблеми, до нього було все спокійно, люди нормально жили, в ладу один з одним, не виникало ніяких проблем, але якщо і виникали, то їх завжди вирішували без суперечок. Якось ми поливали картоплю на власній ділянці - а нам землевпорядник [PERSON] нарахував штраф за воду невідомо з чого. Потім вимагали щоб я платила якісь податки, хоча в мене все сплачено. Я не заплатила, а багато людей заплатили нізащо в кишеню [PERSON]. Мені голова погрожує каже, що приїдуть хлопці з [PERSON] і ноги повидьоргують, за те, що ти підтримуєш [PERSON]. Грозився вижити мене з села так і казав!». Відповідно до копії посвідчення №1 від 03.11.2015 року [PERSON] є сільським головою Преображенської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. Відповідно до копій повідомлень від 06.08.2016 року №306, від 08.08.2016 року№295 Преображенсьокї сільської ради, які адресовані [PERSON] про те, що у зв'язку із пошкодженням останньою дорожнього покриття по [ADDRESS], необхіднов термін до 20 серпня 2016 року залатати дані ділянки, які знаходяться навпроти її будинку по [ADDRESS], вразі невиконання даного повідомлення через адміністративну комісію Преображенської сільської ради буде накладено штраф в розмірі від 340 грн. до 1360 грн. після складання відповідного проколу. З копії талона повідомлення №234 від 31.08.2016 року вбачається, що прийнято заяву оперуповноваженим Чаплинського ВП [PERSON] З відпові[PERSON]чеської місцевої прокуратури Херсонської області від 01.09.2016 року вих..№ 45р-16, яка адресована [PERSON] слідує, що її заяву щодо можливого кримінального правопорушення направлено до начальника Чаплинського відділення Генічеського відділу поліції для прийняття рішень в порядку чинного законодавства. З письмової заяви [PERSON] від 22.12.2016 року, яка адресована Генічеському відділу поліції та отримана ними 22.12.2016 року слідує, що [PERSON] 31.08.2016 року зверталась до правоохоронних органів Чаплинського відділення поліції в Херсонській області за захистом від незаконних дій, свавілля голови Преображенської сільської ради [PERSON] Заява зареєстрована в Чаплинському відділенні поліції за №2663 від 31.08.2016 року, тому просить повідомити про прийняті рішення по вказаній заяві. Із копії податкового повідомлення - рішення від 18.06.2015 року слідує, що Скадовське ОДПІ ГУ ДФС повідомляє [PERSON] про те, що сума земельного податку складає 220,85 грн. Згідно копії платіжного доручення №322 від 17 серпня 2016 року СПрАТ ім. Кірова сплачено до місцевого бюджету Преображенської сільської ради земельного податку за земельні паї фізичних осіб в сумі 142 309,06 грн. Згідно копії повідомлення СПрАТ ім. Кірова від 22.08.2016 року №157 останній надав списки орендодавців - власників земельних ділянок (паїв), які знаходяться на території Преображенської сільської ради для проведення коригування даних по кожному власнику земельної ділянки. Також надано платіжне доручення та списки про сплату земельного податку з фізичних осіб за земельні ділянки (паї) за 2016 рік. Відповідно до копії квитанції №19 від 14.01.2016 року [PERSON] сплатив 300 грн. земельного податку з фізичних осіб, отримувач: Преображенська селищна рада Чаплинського району. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює головним бухгалтером СПрАТ ім. Кірова, тому знає, що [PERSON] укладала договір оренди земельних ділянок її паїв зі СПрАТ ім. Кірова, який взяв на себе зобов'язання сплачувати земельні податки за орендодавців в місцевий бюджет; до неї як до головного бухгалтера звернулась [PERSON], яка повідомила, що вона ходила до селищної ради і там їй сказали сплатити податки. Вона підняла всі платіжні доручення та повідомила про те, що їй не потрібно сплачувати земельний податок, оскільки підприємством все сплачено. Термін сплати земельного податку до серпня місяця. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є членом адміністративної комісії Преображенської селищної ради. У вересні 2016 року адміністративна комісія Преображенської сільської ради у складі: [PERSON], [PERSON] та голови селищної ради [PERSON] підходили до будинку відповідачки [PERSON], оскільки по проїжджій частині дороги була прокладена труба від громадянина [PERSON] до [PERSON], останній було зроблено зауваження. При цьому, ніхто нікого не ображав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є директором комунального підприємства. В серпні 2016 року виїжджали адміністративною комісією до будинку [PERSON], оскільки по проїжджій частини дороги була прокладена труба для поливу, відповідачка повідомила, що це труба її сусіда [PERSON] Тому був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Погроз відносно [PERSON] вона не чула. Тарифи на воду затверджуються рішенням сесії Преображенської селищної ради. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Беручи до уваги зазначені конституційні та конвенційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналіз вищевказаних норм законодавства та ст.10 Конвенції й практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] в ході спілкування із журналістом інтернет - видання «Наша версія» [INFO] було сказано про те, що «Коли прийшов [PERSON], в селі почались проблеми, до нього було все спокійно, люди нормально жили, в ладу один з одним, не виникало ніяких проблем,…. Потім вимагали щоб я платила якісь податки, хоча в мене все сплачено. Я не заплатила, а багато людей заплатили нізащо в кишеню [PERSON]. Мені голова погрожує каже, що приїдуть хлопці з [PERSON] і ноги повидьоргують, за те, що ти підтримуєш [PERSON]. Грозився вижити мене з села так і казав!». Як вбачається із тексту оскаржуваної статті, відповідач висловлюючись відносно позивача, зазначала [PERSON], не як фізичну особу, а як голову селищної ради. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того, як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Водночас у рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003р. №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) зазначено, що звернення громадян до правоохоронних органів, які містять певні відомості про недодержання законів, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронних органів завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. З огляду на наведене, [PERSON] перебуваючи на посаді селищного голови Преображенської сільської ради Чаплинського району Херсонської області є публічною особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку жителів територіальної громади, так і пересічних громадян. Щодо висловлювання [PERSON] «Коли прийшов [PERSON], в селі почались проблеми, до нього було все спокійно, люди нормально жили, в ладу один з одним, не виникало ніяких проблем. Потім вимагали щоб я платила якісь податки, хоча в мене все сплачено. Я не заплатила, а багато людей заплатили нізащо в кишеню [PERSON]», то дані висловлювання, які поширені [PERSON], стосуються виключно діяльності позивача, як посадової особи - селищного голови, не містять фактичних даних, крім того їх не можна перевірити на предмет їх дійсності, а отже не є фактичним твердженням, а є оціночним судженням професійної діяльності позивача. З проводу іншої частини виловлювань, які здійснені відповідачкою [PERSON], зокрема «Мені голова погрожує каже, що приїдуть хлопці з [PERSON] і ноги повидьоргують, за те, що ти підтримуєш [PERSON]. Грозився вижити мене з села так і казав!», то вказані твердження відповідачки були перевірені в ході судового засідання. Так, відповідно до копії талона повідомлення №234 від 31.08.2016 року [PERSON], зверталась до Чаплинського ВП Генічеського ГУНП в Херсонській області із заявою про захист від незаконних дій, свавілля голови Преображенської сільської ради [PERSON] Згідно інформації, яка надана на запит суду [PERSON] 31.08.2016 року №2663 зверталась до Чаплинського ВП ГУНП в Херсонській області із письмовою заявою про злочин вчинений громадянином [PERSON], що мають ознаки складу злочину, передбаченого ст. 129 КК України (погроза вирвати ноги). Із тексту вказаної заяви слідує, що вона зверталась до селищного голови з питанням можливого внесення змін щодо розміру тарифів на водопостачання для одиноких пенсіонерів та незахищених верст населення. На це звернення вона отримала відмову. Наступного дня до її подвір'я під'їхав [PERSON] із працівником поліції і сказав, що вона нібито пошкодила асфальт на дорозі, а тому дає їй п'ять днів, щоб його відремонтувати. Вона йому пояснила, що яма на дорозі існує більше двадцяти років. Також походивши біля її подвір'я голова побачив, що на її городі росте картопля, останній прокричав, що вона влаштувала «сімейний» бізнес, і якщо вона ще раз піде кудись жалітись чи скаржитись на нього він її приб'є, переб'є їй ноги і все зробить, щоб вижити її із села. Висновком Чаплинського відділення Генічеського ВП ГУНП Херсонській області від 08 вересня 2016 року за результатами розгляду заяви [PERSON], яка зареєстрована в ЖЄО Чаплинського ВП ГУНП в Херсонській області за №2663 від 31.08.2016 року та №2677 від 02.09.2016 року вирішено перевірку припинити та рекомендувати [PERSON] звернутись із заявою до Чаплинського районного суду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] дійсно зверталась до компетентних органів за захистом своїх прав щодо неправомірних дій голови Преображенської сільської ради [PERSON], що підтверджується її письмовою заявою від 31.08.2016 року та висновком Чаплинського ВП ГУНП в Херсоснькій області , а тому позивач не довів факт поширення відповідачкою про нього недостовірної інформації, яка б принижувала його честь та гідність. Таким чином, судом встановлено, що інформація щодо [PERSON], яка була розповсюджена [PERSON] під час спілкування із журналістами інтернет - видання «Наша - версія», стосувалась критики політичного діяча - голови Преображенської сільської ради Херсонської області, і дані відомості не є такими, які принижують честь, гідність, чи ділову репутацію позивача та є оціночними судженнями та твердженнями, які були перевірені в ході судового засідання, що містить особисту суб'єктивну думку відповідача, її переконання та критичну оцінку певних фактів діяльності позивача. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що межі допустимої критичної інформації щодо позивача, як посадової особи, є ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян і це відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Перевіривши всі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що інформація, яка висловлена [PERSON] під час спілкування із журналістами інтернет - видання «Наша версія» від [INFO] носить оціночний характер, а тому не може бути предметом судового захисту, зважаючи на положення Закону України "Про інформацію". Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивач не надав суду доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди внаслідок розповсюдження неправдивих відомостей. Відповідно до цього відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодува ння моральної шкоди. В зв'язку з цим, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed