Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

07.02.2020р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] ТОВ "ОТП Факторинг Україна", приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним договором, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. №3-12 т. №1). Разом із позовною заявою від позивачки [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів та заява про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. №13-14, 21-23 т. №1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.02.2020р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам строк для усунення недоліків (а.с. №91 т. №1). 14.02.2020р. до суду надійшла заява позивачів про усунення недоліків разом з позовною заявою в уточненій редакції (а.с. №94-104 т. №1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.02.2020р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а.с. №105 т. №1). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивачки про витребування доказів: витребувано у [PERSON] ТОВ "ОТП Факторинг Україна", приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. належним чином завірені: копію договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., укладеного між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ричка Ю.О., серія та номер 2313, виданий 18.09.2019р.; копію договору, укладеного між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р., копії інших документів, на підставі яких відбулося відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р. та за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р. Витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи про вчинення реєстраційних дій - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50064290 від 06.12.2019р. про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 34502827). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.02.2020р. було задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, заборонено [PERSON] здійснювати дії щодо відчуження квартири [ADDRESS] (а.с. №106 т. №1). В обґрунтування позовних вимог позивачі в позовній заяві (в уточненій редакції від 14.02.2020р.) посилалися на те, що 05.10.2007р. року між позивачем [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та АТ "ОТП Банк") був укладений кредитний договір №ML-302/339/2007 про надання кредиту в сумі 90 438,15 дол.США зі строком погашення до 05.10.2025р. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.10.2007р. між банком та [PERSON] , а також [PERSON] , було укладено договір іпотеки №PCL-302/339/2007, який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., реєстровий номер №533. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (з 03.06.2016р. назва міста змінена на [ADDRESS] . 05.12.2019р. в Реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено запис №34502827 про реєстрацію права власності на кв. [ADDRESS] за [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено: договір іпотеки №PCL-302/339/2007 серія та номер: 12415, виданий 02.07.2008р. видавник: приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М.; договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., серія та номер: 2313, виданий 18.09.2019р., видавник: приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О. Підставою внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50064290 від 06.12.2019р., приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О. Власником квартири є позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 03.01.1994р., виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, договору дарування ВСК №275107 реєстр 11198 від 29.11.2005р. посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Шевченко В.В. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2014р. посвідченого державним нотаріусом Першої ДДНК Дудіною О.С. Позивачі зазначають, що про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами на користь [PERSON] вони повідомлені не були, окрім того, є всі підстави для визнання договору відступлення прав вимоги недійсним, а отже і для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50064290 від 06.12.2019р., враховуючи те, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою та має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу [PERSON] , який не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Крім того, позивачі наголошували на додаткові підстави для скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON] , а саме на відсутність належного направлення та отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги нового кредитора про усунення порушень згідно до ст.35 Закону України "Про іпотеку", отримання якої є обов`язковою умовою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Щодо позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачі зазначили, що у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав, такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним законодавством України право власності виникає з моменту його реєстрації. За наведеними підставами позивачі просили суд визнати недійсним договір, укладений між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р., визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., серія та номер: 2313, виданий 18.09.2019р. видавник: приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О., скасувати рішення приватного нотаріусу ДМНО Рички Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.12.2019р., індексний номер 50064290. 09.04.2020р. на виконання ухвали суду від 17.02.2020р. від приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. суду надіслано копію нотаріальної справи з посвідчення договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., укладеного між ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" та [PERSON] , посвідченого 18.09.2019р. за реєстровим номером №2313 (а.с. №115-166 т.№1). 10.04.2020р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , посилався на те, що прямої норми про визнання договору про відступлення права вимоги з підстав порушення прав споживачів законом не визначено, а зазначено лише про можливість визнання такого правочину недійсним в судовому порядку на загальних підставах недійсності правочину, які визначені ст.ст.215-236 ЦК України. Договір відступлення право вимоги за договором іпотеки не є договором факторингу по своїй суті, а позивачі при зверненні до суду намагаються підмінити поняття фінансування від відступлення права грошової вимоги, тобто факторинг на поняття відступлення права вимоги за договором іпотеки, як негрошової вимоги, яке не є факторингом, оскільки іпотека не є грошовими коштами у відповідності до ст.1077 ЦК України. Як сама зазначила позивачка [PERSON] в позовній заяві, після смерті чоловіка [PERSON] , який також виступав іпотекодавцем за договором іпотеки, вона стала одноособовим власником предмета іпотеки, оскільки отримала у спадщину частину майна чоловіка, а отже внаслідок невиконання позичальником [PERSON] основного зобов`язання за кредитним договором, позивачка [PERSON] , як одноособова власниця предмета іпотеки, відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням первісний кредитор та іпотекодержатель ТОВ "ОТП Факторинг Україна" листом від 18.09.2019р. повідомив боржника та іпотекодавця про заміну кредитора у зобов`язанні, надіславши відповідні повідомлення цінним листом з повідомленням на поштові адреси позивачів зазначені в договорах. Крім того, новим кредитором [PERSON] було розміщено оголошення у всеукраїнській газеті "Урядовий кур`єр" від 26.09.2019р., в якому повідомлено про перехід права вимоги за іпотечним договором та кредитним договором до [PERSON] , повідомлено про порушення основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку" та зазначено термін для усунення порушень. Отже, оскільки кредиторами на адреси боржника та майнового поручителя були направлені повідомлення про заміну кредитора та усунення порушення основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку", оспорювані договори укладені без порушення ст.ст.203, 516 ЦК України та не порушують прав позивачів, а тому відсутні підстави для задоволення позову (а.с. №168-171 т. №1). 25.05.2020р. позивачами були подані клопотання про заміну відповідача по справі ТОВ "ОТП Факторинг України" на ТОВ "Факторингова компанія Фінвест Груп", уточнена позовна заява, клопотання про витребування доказів та клопотання про перехід до загального позовного провадження (а.с. №200-214 т.№1). Після надходження до суду документів нотаріальної справи з посвідчення договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., укладеного між ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" та [PERSON] , позивачами були уточнені позовні вимоги та відповідно до нової редакції позовної заяви від 25.05.2020р. позивачі просили суд визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18.09.2019р., укладений між ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" та [PERSON] , предметом якого є відступлення прав вимоги у сумі 976 431 грн.79коп. за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р., визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., укладений між ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. 18.09.2019р. зареєстрований в реєстрі №2313, скасувати рішення приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. від 06.12.2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 50064290 (а.с.№202-210 т.№1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.06.2020р. в задоволенні клопотання позивачів про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні відмовлено. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №228 т. №1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.09.2020р. задоволено клопотання позивачів від 25.05.2020р. про витребування доказів, витребувано у [PERSON] , ТОВ "ОТП Факторинг Україна", ТОВ "Факторингова компанія Фінінвест Груп" та приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О: копію договору факторингу №18/09/19 від 18.09.2019р., укладеного між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Факторингова компанія Фінвест Груп" (з усіма додатками) про відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р., докази здійснення оплати ТОВ "Факторингова компанія Фінвест Груп" на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за договором про відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18.09.2019р. за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р., копію квитанції, що підтверджує здійснення оплати [PERSON] на користь ТОВ "Факторингова компанія Фінвест Груп" у розмірі 617 500 грн. за договором про відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18.09.2019р. за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р. У приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. витребувано належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи та копію справи про вчинення реєстраційних дій щодо вказаних договорів, укладених 18.09.2019р. між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Факторингова компанія Фінінвест Груп" (а.с. №239-240 т. №1). Ухвалою суду від 24.09.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) за клопотанням позивачів від 25.05.2020р. було здійснено перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до загального позовного провадження (а.с. № 213, 214, 237 т. № 1). В підготовче засідання 03.02.2021р. з`явилися представник позивачів - адвокат Іванчик П.В. (діє на підставі довіреності від 01.11.2019р. та ордера серія ДП№2174/009 від 24.09.2020р. - а.с. № 108, 226 т. №1), від якого надійшла заява, в якій представник позивачів зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти призначення справи до догляду по суті не заперечує, просив проводити підготовче засідання за його відсутності (а.с. №52 т. №2). Відповідач [PERSON] також надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, проти призначення справи до догляду по суті не заперечує, в цій заяві також просив суд проводити підготовче засідання за його відсутності (а.с. №53 т.№2). Представник відповідача ТОВ "Факторингова компанія Фінвест Груп" та приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О. в підготовче засідання 03.02.2021р. не з`явилися, про дату та час підготовчого засідання повідомлялися належним чином (а.с. № 46-51т.№2), при причини неявки суд не сповістили. Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197, п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 03.02.2021р. (а.с. № 54 т. № 2). В судове засідання 10.03.2021р. з`явилися представник позивачів - адвокат Іванчик П.В. (діє на підставі довіреності від 01.11.2019р. та ордера серія ДП№2174/009 від 24.09.2020р. - а.с. № 108, 226 т. №1) та представник відповідача [PERSON] - адвокат Сустав Н.В. (діє на підставі ордера серія АЕ№1057771 - а.с. № 63 т. № 2). Представники позивачів та відповідача [PERSON] 10.03.2021р. подали суду заяви про проведення розгляду справи 10.03.2021р. без їх участі (а.с. № 67, 68-69 т. № 2). В наданій суду заяві від 10.03.2021р. представник позивачів позовні вимоги в редакції позовної заяви від 25.05.2020р. підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та додатково до підстав, викладених в позовній заяві, зазначив про те, що доводи відповідача [PERSON] щодо можливості укладення договору відступлення прав вимоги за кредитним договором з фізичною особою спростовується самим змістом договору, адже відступлення відбувається саме кредитних зобов`язань, які не перестають бути кредитними навіть після припинення нарахування процентів за кредитом. Доводи відповідача щодо сплати значної суми у рахунок вартості боргу також не повинні прийматися до уваги, оскільки відбулося порушення порядку реєстрації права власності на предмет іпотеки враховуючи, що не було витримано тридцяти денного строку з дня вручення іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення, адже така вимога взагалі вручена не була (а.с. № 67 т. № 2). Представник відповідача [PERSON] в наданій заяві від 10.03.2021р. заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та додатково до підстав, що викладених у відзиві на позовну заяву, просила при розгляді справи врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 11.09.2018р. у справі №909/968/16, а саме щодо розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а також висновок Верховного Суду викладений в постановах від 18.11.2020р. у справі №295/3588/14-ц та від 16.12.2020р. у справі №640/14873/19, що за умовами договору відступлення (купівлі-продажу) відповідач не набув прав здійснювати фінансові операції відносно боржника, а у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань в обсязі та у розмірі, які існували на момент укладення договору (а.с. № 68-69 т. № 2). Представник відповідача ТОВ "Факторингова компанія Фінвест Груп" та приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О. в судове засідання 10.03.2021р. не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином (а.с. № 55, 59-60, 65-66 т. №2), при причини неявки суд не сповістили. З урахуванням заяв представника позивачів та представника відповідача [PERSON] від 10.03.2021р., неявки відповідачів ТОВ "Факторингова компанія Фінвест Груп" та приватного нотаріуса ДМНО Ричка Ю.О. при належному повідомленні про дату розгляду справи, у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи 10.03.2021р. здійснювався за відсутності усіх сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін (їх представників) у сукупності з наданими письмовими доказами та нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05.10.2007р. між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та АТ "ОТП Банк") укладено кредитний договір №ML-302/339/2007 про надання кредиту в сумі 90 438,15 дол.США зі строком повернення до 05.10.2025р. (а.с.№40-47 т.№1). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.10.2007р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки №PCL-302/339/2007, який посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. реєстровий номер №533. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (з 03.06.2016р. назв міста змінена на [ADDRESS] (а.с.№48-55 т.№1). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2011р. № 2-3269/2011 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р. у розмірі 960 082грн. 24коп. (а.с. №56-59 т.№1). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2012р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2011р. залишено без змін (а.с. №60-61 т.№1). 13.11.2014р. внаслідок смерті чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НАА 715944, зареєстрованого в реєстрі за №7-1050, виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіною О.С., позивачка [PERSON] отримала в спадщину 1/3 частини квартири [ADDRESS] (з 03.06.2016р. змінено назву міста на - м. Дніпро) (а.с. №37 т. №1). 18.09.2019р. між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (клієнт) та ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" (фактор) укладено договір факторингу №18/09/19, відповідно до якого фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту і стає кредитором за кредитним договором, у розмірі заборгованості по кредитному договору. У пункті 2 договору факторингу "Тлумачення термінів" визначено: кредитний договір №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р., укладений ЗАТ "ОТП Банк", правонаступник якого є ПАТ "ОТП Банк" та боржником, у відповідності до якого перший надав боржнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а боржник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, а також додаткові угоди до цих договорів. Право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено клієнту на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 29.06.2010р., укладеного з ПАТ "ОТП Банк". Пунктом 5.1. договору визначено, що у відповідності до умов цього договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату шляхом дисконтування суми заборгованості, а клієнт відступає фактору право грошової вимоги до боржника в розмірі заборгованості, яке виникло внаслідок укладення з боржником кредитного договору та надання боржнику кредитних коштів згідно умов кредитного договору. Загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги щодо якої відступається складає 976 431грн.78коп. та складається з заборгованості за основною сумою боргу за фінансовим кредитом 960 082грн.24коп. судові витрати - 16 349грн.54коп. Сторони домовилися, що ліміт фінансування складає 300 000 грн, фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми (п.п.6.1,6.2 договору) (а.с. №10-11 т. №2). Згідно платіжного доручення №118 від 18.09.2019р. ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" здійснено оплату за договором факторингу №18/09/19 (а.с. №36 т.№2). 18.09.2019р. між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., згідно якого первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звернення стягнення на предмет обтяження та отримання задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження іпотекою. Новому іпотекодержателю переходять всі права первісного іпотекодержателя як сторони за договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за №2311 (а.с. №152 т. №1). 18.09.2019р. між ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" (первісний кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №18/09/19, відповідно до якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначеним цим договором та чинним законодавством України відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за кредитним договором, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк" і боржником в розмірі заборгованості за кредитним договором. У пункті 2 договору "Тлумачення термінів" визначено: кредитний договір №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р., укладений між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та боржником, у відповідності до якого ЗАТ "ОТП Банк" надало боржнику грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах встановлених договором, а боржник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, а також додаткові угоди до цього договору. Право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено первісному кредитору на підставі договору факторингу №18/09/19 від 18.09.2019р. укладеного між ТОВ "ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та первісним кредитором. Пунктом 5.1. договору визначено, що загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги щодо якої відступається складає 976 431 грн. 78коп. Первісний кредитор та новий кредитор домовилися, що загальна вартість відступлених прав за кредитним договором складає 617 500 грн. та повинна бути сплачена новим кредитором протягом 2 робочих днів з дати підписання сторонами договору (п.п.6.1.6.2 договору) (а.с. №119-120 т. №1). Згідно меморіального ордера №@2PL733287 від 18.09.2020р. на рахунок отримувача ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" здійснено переказ коштів 617 500 грн., як платіж за договором відступлення №18/09/19 від 18.09.2019р. [PERSON] (а.с. №35 т. №2). 18.09.2019р. між ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" (первісний іпотекодержатель) та [PERSON] (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., згідно якого первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором забезпечення, включають, але не обмежуючись правом звернення стягнення на предмет обтяження та отримання задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження іпотекою. Новому іпотекодержателю переходять всі права первісного іпотеко держателя, як сторони за договором забезпечення, в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за №2313 (а.с. № 116 т. №1). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196702974 від 17.01.2020р. вбачається, що 05.12.2019р. приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. було проведено державну реєстрацію права власності, номер запису 34502827, на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50064290 від 06.12.2019р. Підстава виникнення права власності зазначено: договір іпотеки №PCL-302/339/2007 серія та номер: 12415, виданий 02.07.2008р., видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.; договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р. серія та номер: 2313, виданий 18.09.2019р. видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. (а.с. №72 т. №1). За правилом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У частині першій ст.513 ЦК України вказано, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Стаття 516 ЦК України визначає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Положення ч.1 ст.1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу. Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч.1 ст.1083 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України від 07.12.2000р. № 2121-III "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014р. № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України" від 03.04.2009р. № 231 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Зі статей 1077 та 1079 ЦК України та ч.5 ст. 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 ч.1 ст. 4 Закону). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст.513 ЦК України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання. Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (ч.1,2 ст.7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Аналіз наведених норм свідчить про те, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (ч.2 ст.1083 ЦК України). Іншими словами, наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (ст.1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2020р. у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). У постанові від 30.01.2019р. у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" (первісний кредитор) за договором відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18.09.2019р. уступив грошову вимогу до боржника [PERSON] в обмін на грошові кошти в сумі 617 500 грн., які [PERSON] (новий кредитор) сплатив первісному кредитору. Оспорюваний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, незважаючи на його назву, за своєю правовою природою є договором факторингу з огляду на те, що за цим договором ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" відступлено грошову вимогу (976 431грн.78коп.) в обмін на грошові кошти (617 500 грн.), у зв`язку з чим [PERSON] , у свою чергу, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Отже, з укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця - ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп", який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - [PERSON] , який не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах, адже для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, проте відповідач [PERSON] не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. Крім того, нормами ст.1054 ЦК України чітко визначено суб`єктний склад сторін у кредитних зобов`язаннях, а саме кредитором у кредитних зобов`язаннях може бути лише банк або інша фінансова установа, тому права кредитора за кредитним договором можуть бути відступлені виключно банківській чи іншій фінансовій установі, а оскільки іпотека є акцесорним зобов`язанням, дійсність якого пов`язується з основним зобов`язанням, та відступлення прав вимоги за договором іпотеки можливе з одночасним відступленням прав вимоги за основним зобов`язанням, необхідно зазначити, що права вимоги до іпотекодавця, майном якого забезпечений кредит, може бути відступлено виключно на користь банківської чи іншій фінансовій установи, тому ні фізична особа, ні юридична особа, якщо вона не має статусу банку чи іншої фінансової установи, не можуть бути іпотекодержателем за договором іпотеки, яким забезпечується виконання зобов`язання за кредитним договором. Доводи відповідача [PERSON] про те, що оспорювані договори про відступлення права вимоги від 18.09.2019р. відповідають вимогам ст.ст 512-514 ЦК України та є договорами відступлення права вимоги, а не факторингу, суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються вищенаведеними висновками та правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2020р. у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). Доводи представника відповідача про необхідність врахувати при розгляді даної справи висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.11.2020р. у справі №295/3588/14-ц, від 16.12.2020р. у справі №640/14873/19 суд не може покласти в основу рішення, оскільки висновки викладені Верховним Судом у даних постановах зроблені на основі конкретних обставин та оцінки доказів, які є відмінними від обставин та доказів у цій справі. Так, у справах №640/14873/19 та №295/3588/14-ц спірні договори відступлення прав вимоги за кредитним договором були укладені у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами та є договором відступлення права вимоги, укладеними на результатами проведення електронних та відкритих торгів, а не за договором факторингу. Враховуючи те, що договір про відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18.09.2019р., укладений між ТОВ «Факторингова компанія "Фінвест Груп» та [PERSON] , предметом якого є відступлення прав вимоги у сумі 976 431 грн. 79коп. за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05.10.2007р. суперечить вимогам ЦК України, оскільки фізична особа не може бути кредитором у зобов`язанні права кредитора, за яким відступили, а тому договір є недійсним з моменту укладення, виходячи із приписів ч.1 ст.24 Закону України "Про іпотеку" що відступлення права вимоги за договором іпотеки можливе за умови, якщо одночасно відступаються право за основним зобов`язанням, проте договір про відступлення основного зобов`язання є недійсним, також недійсним є і забезпечувальне зобов`язання договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р., який укладений між ТОВ «Факторингова компанія "Фінвест Груп» та [PERSON] . При розгляді справи суд враховує доводи позивачів про незаконність реєстрації права власності за договором про задоволення вимог іпотекодержателя через відсутність належного повідомлення та отримання іпотекодержателем і боржником письмової вимоги про усунення порушень в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку", виходячи з наступного. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. (ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] ). Згідно ч.ч.1,2 ст.36 цього Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку"). Умовами п.6.4.2 договору іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12.10.2007р. визначено, що при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю і боржнику іпотечне повідомлення цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою вказаною в цьому договорі з вказівкою про загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення боржником боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому іпотекодержатель зобов`язаний реалізувати предмет іпотеки протягом 1 року, а суму отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов`язань та інших фактичних вимог, залишок коштів повертається іпотекодавцю. Згідно ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом ч.1 ст.12, ч.1 ст.33 та ст.35 Закону України "Про іпотеку" реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч.2 ст.35 Закону України "Про іпотеку" (п.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі № 520/7281/15-ц, а також висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020р. у справі № 520/13067/17). Відповідачем [PERSON] разом з відзивом на позов були надані: копія повідомлення про порушення основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеки" від 18.09.2019р., направлені [PERSON] іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] , копії поштових чеків, описів вкладення та конвертів, проте відсутні докази, які підтверджують отримання повідомлення адресатами. Також надано копію поштового опису вкладення та поштового чека від 28.11.2019р. про направлення письмової вимоги про усунення порушення на адресу боржника [PERSON] , докази отримання цього повідомлення адресатом також не надано. Крім того, дане повідомлення було направлено за тиждень до реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON] . Посилання відповідача [PERSON] на те, що ним було розміщено оголошення у всеукраїнській газеті "Урядовий кур`єр" від 26.09.2019р., в якому повідомлено про перехід права вимоги за іпотечним договором та кредитним договором до [PERSON] , повідомлено про порушення основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку", суд оцінює критично, оскільки відповідна процедура повідомлення іпотекодавця та боржника про порушення основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку" не передбачена ані умовами договору іпотеки, ані положеннями Закону України "Про іпотеку". Згідно п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 в редакції від 23.07.2019р. для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Таким чином, за відсутності документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя у приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О., як державного реєстратора, були відсутні належні підстави для реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON] . Згідно ч.3 ст.26 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, позовна вимога позивачів про скасування рішення приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50064290 від 06.12.2019р., підлягає задоволенню, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитними та іпотечними зобов`язаннями, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та ТОВ "Факторингова компанія Фінінвест Груп" на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 522 грн. 40 коп. (а.с. № 2 т. № 1) - по 1 261 грн. 20 коп. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved