Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 22 липня 2010 року між ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та [PERSON] укладено кредитний договір №034-пп, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді відкличної не відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 4 400 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19% річних, строком до 30 червня 2015 року. Окрім того 03 серпня 2010 року в забезпечення виконання зобов'язання за договором №034-пп між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки №225/034-пп. На думку позивача, позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 12 серпня 2014 року наявна заборгованість в розмірі 4 787 087,23 гривень, а тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи і розгляд справи буде проведено за його відсутності. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 22 липня 2010 року між ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та [PERSON] укладено кредитний договір №034-пп, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді відкличної не відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 4 400 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19% річних, строком до 30 червня 2015 року. 03 серпня 2010 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №034-пп між ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та [PERSON] було укладено договір іпотеки №225/034-пп посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1487, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,152 га, що розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, [ADDRESS], кадастровий номер 3221485501:01:011:0047, що належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №071189. 25 березня 2014 року та 30 липня 2014 року відповідачу надсилалися досудові вимоги. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12 серпня 2014 року, заборгованість складає 4 787 087,23 гривень, в тому числі: строкова заборгованість за кредитом - 3285 000,00 гривень, прострочена заборгованість по кредиту за період з березня по липень 2014 року - 932 000,00 гривень, прострочена заборгованість по відсоткам за період з березня по червень 2014 року - 420 602,60 гривень, заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за липень 2014 року 68 049,67 гривень, пеня за прострочення сплати кредиту із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки - 61 251,51 гривень, пеня за прострочення сплати відсотків із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки - 20 183,45 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст. ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку", задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку" , де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Враховуючи, що позивач, виконавши умови договору, надав [PERSON] кредит, в розмірі передбаченому кредитним договором, тим самим позивач виконав взяті на себе зобов'язання, однак [PERSON], отримавши кошти, в порушення договору укладеного з позивачем виконувала його не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується відповідними розрахунками, суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача за рахунок майна відповідача [PERSON], що є предметом іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved