Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

05.06.2020 року (згідно дати поштового відправлення) АТ "Ощадбанк" в особі філії - Вінницьке обласне управління звернулося до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб згідно заяви про приєднання від 26.04.2017 року №1027269 станом на 27.05.2020 року в розмірі 26187,88 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.04.2017 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання заяви про приєднання №1027269. За умовами договору відповідачу відкрито поточний рахунок [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету "Зарплатний" та надано платіжну картку типу "Mastercard Debit Standard". 26.04.2017 року сторонами була підписана заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії, підписанням якої, що є складовою заяви на приєднання, відповідач ініціював одержання та погодився з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладання між ним та банком кредитного договору. Відповідно до п.6.2. заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії відповідач просив надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відповідної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] . Згідно п.6,3.,6.4. вказаної заяви клієнт погоджується із встановленням йому бажаного розміру кредиту в сумі 1500 грн, строком кредитування 36 місяців, з можливим продовженням на той самий строк. 08.12.2017 року сторонами підписано заяву про збільшення відновлювальної кредитної лінії до 17000 грн строком на 36 місяців. Згідно п.3.6. заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії фіксована процентна ставка визначена в розмірі 28% річних на користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю. Згідно п.1.24. розділу ХХІІ договору за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати її фактичної сплати. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за договором та застосовувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно чинного законодавства України. Відповідачу [PERSON] банком надсилалась вимога погашення заборгованості за кредитом, проте вона залишилася без відповіді. Відповідач продовжує порушувати умови договору, не погашаючи допущену прострочену заборгованість зі сплати основного боргу, нарахованих відсотків та неустойку. Станом на 27.05.2020 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 26187,88 грн, яка складається з боргу за кредитом в розмірі 16875,17 грн, заборгованості по процентам та комісії за користування кредитом в розмірі 6991,45 грн, комісії в розмірі 13 грн, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 57,86 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредиту в розмірі 1500,02 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 280,17 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 246,24 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 223,97 грн (а.с.1-3). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 30.06.2020 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 01.04.2021 року з підстав неотримання відповідачем [PERSON] направлених за останнім відомим місцем його проживання копії позовної заяви та копії доданих документів призначено подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін із здійсненням виклику відповідача у спосіб розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Сторони за їх належним викликом в судове засідання 13.05.2021 року не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надійшло. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву чи інших клопотань до суду не представив. Суд на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного. Так, в судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що 26.04.2017 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання Заяви про приєднання від 26.04.2017 року №1027269 сторонами була підписана Заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (а.с.57). За умовами даного договору банк зобов`язався відкрити клієнту рахунок за тарифним пакетом "Зарплатний", поточний рахунок № [NUMBER] в гривні України. Банк надає клієнту платіжну картку типу "Mastercard Debit Standard". 08.12.2017 року [PERSON] підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії до 17000 грн. Згідно п.3.6.1 вказаної заяви від 08.12.2017 року передбачено фіксовану процентну ставку користування кредитом в розмірі 28% річних. Плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00% від невикористаної частини встановленого кредиту. Комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит, - 0,00% від суми таких коштів. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного сторонами 08.12.2018 року, внаслідок прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором передбачено пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення; сукупна сума пені не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором про споживчий кредит (а.с.59-60,60-61). Згідно представленого позивачем розрахунку, станом на 27.05.2020 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 26187,88 грн, яка складається з боргу за кредитом в сумі 16875,17 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6991,45 грн, комісії в сумі 13 грн, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 57,86 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредиту в сумі 1500,02 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 280,17 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 246,24 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів 223,97 грн (а.с.7-8). З виписки по картковому рахунку вбачається, що [PERSON] використовував кошти з карткового рахунку № [NUMBER] в АТ "Ощадбанк" шляхом зняття готівки в банкоматах з карткового рахунку, періодичне поповнення здійснювалось безготівковим зарахуванням на рахунок зарплати, останнє з яких вчинено 18.04.2018 року на суму 359,54 грн (а.с.9-15). На адресу відповідача позивачем направлялася вимога від 14.04.2020 року про повернення коштів від (а.с.63) щодо усунення порушень за кредитним договором, погашення простроченої кредитної заборгованості. Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що визначається п.3 ч.1 ст.3 ЦК України; відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Про застосування позовної давності щодо спірних правовідносин або певної частини з них суду ніким із сторін у справі не заявлено. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Відтак суд приходить до висновку, що оспорювана заборгованість за кредитом, по відсоткам за користування кредитом; пені за несвоєчасне погашення основного боргу; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредиту; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, а також втрати від інфляції на суму прострочених процентів у загальній сумі 26174,88 грн (16875,17 грн + 6991,45 грн + 57,86 грн + 1500,02 грн + 280,17 грн + 246,24 грн + 223,97 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає задоволенню в частині вказаних вимог. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії з огляду на наступне. Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором у вигляді заяви про приєднання від 26.04.2017 року №1027269, заявою на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії та паспортом споживчого кредиту від 08.12.2017 року, підписаних сторонами, не визначено певних розмірів комісії. Положеннями договору комплексного обслуговування фізичних осіб ПАТ "Державний ощадний банк України", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого плата за користування кредитом, плата за перевищення витратного ліміту (овердрафт), плата за послуги банку (комісійні винагороди), тарифи, відповідальність сторін, зокрема пеня за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання позичальником будь-якого грошового зобов`язання перед банком. Проте, вказаний договір, що представлений суду позивачем, не містить відомостей щодо його підписання відповідачем [PERSON] (а.с.16-55). Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці положення договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки не виключено, що Договір комплексного обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті позивача, змінювався самим АТ "Ощадбанк" з часу виникнення спірних правовідносин 26.04.2017 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 05.06.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви договір та тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу положення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, додатки №1-3 до нього, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату комісії, а також її розміру та порядку нарахування, надана банком копія Договору комплексного обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, а також за послуги смс-інформування і запитів балансу по картковому рахунку, комісії при обробці авторизаційного запиту, нарахування яких містяться у виписці по картковому рахунку відповідача. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15. Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 13 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплаті позивачу у заяві про приєднання від 26.04.2017 року, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме вказаного договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved