Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

16.12.2015 ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом, в якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість по тілу кредиту в сумі 25994 грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 7211,39 грн., а всього 33205,79 грн., а також судові витрати. Заяву мотивує тим, що 17.02.2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем - [PERSON] укладено кредитний договір № 1001172868 Credit Cards про надання споживчого кредиту та видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. На підставі даного договору відповідач отримала кредит, шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії до карткового рахунку у розмірі, що передбачений угодою та зобов'язалась повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки, та в порядку, передбаченому угодою. Однак відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Оскільки 22.12.2014 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу № 22/12/14/3, згідно з яким відбулось переуступлення прав вимог та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло статусу нового кредитора по зобов'язаннях відповідача за кредитним договором № 1001172868 від 17.02.2012р., а тому просить позов задовольнити. Представник позивача в останнє судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує просить суд слухати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Крім цього просив суд застосувати до позову строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку із його спливом. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 17.02.2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем - [PERSON] укладено кредитний договір № 1001172868 про надання споживчого кредиту. На підставі даного договору відповідач отримала кредит в розмірі 11400 грн., строком до 17.02.2014р. У відповідності до п. 2.2.2. Кредитного договору, Банк надав відповідачу Кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії до Карткового рахунку у розмірі, що передбачений Угодою, а Відповідач прийняла Кредит і зобов'язалась повернути суму отриманого Кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені Угодою. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 2.9. Кредитного договору за користування кредитом, в тому числі простроченим Кредитом та Овердрафтом, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку відповідну плату. Розмір процентної ставки на момент підписання Угоди становить 1,99% на місяць по операціях розрахунків карткою за товари та послуги та мережі Інтернет та 2.49% на місяць по операціях зняття готівки з банкоматів та пунктах видачі готівки. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим допустила заборгованість. 22.12.2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу № 22/12/14/3, згідно з яким відбулось переуступлення прав вимог та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло статусу нового кредитора по зобов'язаннях за кредитним договором №1001172868 від 17.02.2012р. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім цього в силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання в силу вимог ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На думку суду, одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. А тому якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 1.4.1 договору про надання споживчого кредиту), кінцевий строк повернення кредиту - до 17 лютого 2014 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів в дату платежу та в розмірі зазначеному в Графіку платежів, який є невід'ємною частиною вищезгаданого договору (п. 1.4.2, п. 1.4.7 договору про надання споживчого кредиту). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. А відтак, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). У відповідності до частини першої та п'ятої статті 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які зобов'язують боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами Графіку платежів /а.с. 125/, який є невід'ємною частиною договору про надання споживчого кредиту №1001172868, погашення кредиту та процентів за користування кредитом повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що відповідач неналежно виконувала щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, починаючи з 19.03.2012 року, однак банк звернувся до суду з позовом до неї лише 16.12.2015 року. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Враховуючи те, що сторонами не домовлено про збільшення позовної давності, суд вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, пов'язаних із наданням кредиту. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення. Враховуючи наведене, беручи до уваги таку заяву представника відповідача /а.с. 57/ та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що позов слід частково задовольнити, а саме в межах строку позовної давності, з дня подачі позову до суду, оскільки на думку суду у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Щодо суми заборгованості, яка знаходиться в межах позовної давності без врахування сум, які були погашені відповідачем в цей період становить 10546,20 грн. Згідно виписки з особового рахунку відповідачем протягом періоду з 17.12.2012 року по 17 грудня 2014 року була погашена заборгованість шляхом поповнення карткового рахунку на суму 8102,79 грн. /а.с.8-31/, а тому заборгованість за даним доовором становить 2443 (дві тисячі чотириста сорок три) грн. 41 коп. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: partial