Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 14307,50 коп. за кредитним договором від 22 квітня 2011 року та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 22 квітня 2011 року у зв`язку з чим станом на 16 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 14307 грн. 50 коп. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" у судове засідання не з`явився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`являвся, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі «Судова влада України». Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача АТ КБ "ПриватБанк" та відповідача [PERSON] і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" у своїй заяві не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 квітня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші і споживач послуг банку лише приєднується до тих умов і з ними він ознайомлений. Як слідує з матеріалів справи, 22 квітня 2011 року [PERSON] заповнив та підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Заява), отримавши, як вбачається із змісту позовної заяви, кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. У Заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 16 вересня 2020 року становить 14 307 грн. 50 коп., з яких: 8123 грн. 72 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 540 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 5643 грн. 22 коп. заборгованість за пенею. У заяві позичальника від 22 квітня 2011 року умови та порядок зміни процентної ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім розрахунку заборгованості за договором станом на 16 вересня 2020 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (надалі Витяг з Тарифів) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі Витяг з Умов та правил) як невід`ємні частини спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил зрозумів відповідач та ознайомився і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Роздруківка із сайту позивача також належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана споживачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", не підписана відповідачем та не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору, про це вказав Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 365/159/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] 540,56 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 5643,22 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; , оскільки зазначені кошти були нараховані відповідно до розрахунків зазначених у Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, однак позивачем не було доведено, що відповідач був ознайомлений і надав свою згоду саме на ці Тарифи та Умови. Однак, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача заборгованість за тілом кредиту (простроченого тіла) у розмірі 8123 грн. 72 коп., яка підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів по рахунку. Так, з розрахунку заборгованості та наданої суду виписки про рух коштів вбачається, що [PERSON] знімав кошти з карткового рахунку та користувався ними. Суд, вважає за вірне зазначити, що анкета-заява, яка була підписана відповідачем 22.04.2011 року не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту, а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судові витрати розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial