Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору №SUEWGK0000000005 від 27.08.2008 року у розмірі 82333,00( долар США), що за курсом 23,39 відповідно до службового розпорядженя НБУ від 19.03.2015 року складає 1925768,83 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №SUEWGK0000000005 від 27.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] відповідачу надано кредит у розмірі 22930,60 ( долар США) на термін до 28.08.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядок, встановлених кредитним договором. Однакв порушення умов кредитного договору відповідач не виконує своїх зобовязань по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків, внаслідок чого станом на 19.03.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 82333,00 (Долар США), яка складається з наступного: 22679,56 (Долар США) заборгованість за кредитом; 17587,29 (Доллар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 4782,43 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 33352,92 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 10,69 (Долар США) штраф (фіксована частина); 3920,11 (Долар США) штраф (процентна складова), що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник у судовому засіданні з позовом не погодилися, надали до суду заперечення, обґрунтовуючи його тим, що позов заявлений безпідставно і задоволенню не підлягає, оскільки згідно висновку судово-економічної експертизи розрахунок заборгованості позичальника не відповідає умовам кредитного договору, періоду погашення заборгованості та нарахування пені, а надані відповідачем банківські виписки по рахунках відповідача та меморіальні ордери не містять відповідних підписів та належним чином банком не завірені, що свідчить про те, що надані позивачем докази не є допустимими. Також, позивач під час розрахунку боргу не врахував вартість предмету застави двокімнатної квартири [ADDRESS], на яку , в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, було звернуто стягнення згідно рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 11 листопада 2010 року. Крім того, відповідач вважає, що на момент предявлення позову, строк позовної давності сплив, тому просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності та стягнути з позивача вартість понесених ним судових витрат, а саме витрат на проведення судово-економічної експертизи у сумі 15211,81 грн. В судовому засіданні встановлено, що 27.082008 року між сторонами був укладений кредитний договір №№SUEWGK0000000005, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 22930,60 доларів США на термін до 28.08.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором та графіком погашення кредиту (а.с.8-10,11). Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до п. 5.5. кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.10). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 27.08.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS], належну останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Краснопільського нотаріального округу Сумської області [PERSON] 13.08.2008 року за реєстровим номером 937, зареєстровано в Сумському БТІ 18.08.2008 року за реєстровим номером 2462 в реєстрову книгу 28 (а.с.42-45). Позивач зобовязання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується ордером розпорядженням від 27.08.2008 р. (а.с.13) та меморіальним ордером від 27 серпня 2008 р. (а.с.70,71). Однак відповідач, в порушення умов кредитного договору, зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого, відповідно до розрахунків позивача (а.с.4-6), станом на 19.03.2015 року утворилася заборгованість в сумі 82333,00 (Долар США), яка складається з наступного: - 22679,56 (Долар США) заборгованість за кредитом; - 17587,29 (Доллар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4782,43 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; - 33352,92 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: - 10,69 (Долар США) штраф (фіксована частина); - 3920,11 (Долар США) штраф (процентна складова). 11 січня 2010 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача з листом, у якому зазначив, що у звязку з погіршенням його фінансового стану та відсутністю джерел погашення кредиту, з метою запобігання збільшення заборгованості по кредитному договору у вигляді відсотків та штрафних санкцій, відповідно до п. 29 договору іпотеки від 27.08.2008 року та статті 37 ЗУ «Про іпотеку» та запропонував прийняти предмет іпотеки за ціною , визначеною в договорі іпотеки 179210,00 грн. в рахунок погашення боргу (а.с.213). Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 11 листопада 2010 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SUEWGK0000000005 від 27.08.2008 року, в розмірі 26194,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України станом на 15 вересня 2010 року складає 207412 гривень 74 копійки, з виселенням відповідача з вказаної квартири та зняттям його з реєстраційного обліку у відділі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області (а.с.46). Згідно висновку № 1284 судової економічної експертизи від 31.03.2016 року, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 19 березня 2015 року, наданий позивачем по справі станом на 11.11.2010 року та станом на 19.03.2015 року не відповідає умовам укладеного кредитного договору №SUEWGK0000000005 від 27.08.2008 року в частині нарахування відсотків (п.3.3. договору), періоду погашення заборгованості (п.3.8, п.3.9 договору), та нарахування пені (п.8.4 договору). Дані наданих на дослідження банківських виписок ПАТ КБ «Приватбанк» по рахунках [PERSON] та дані меморіальних ордерів не містять відповідних підписів та належним чином банком не завірені, однак за умови, якщо судом буде встановлено, що вказані дані відповідають фактичним обставинам справи, то в обсязі наданих документів заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за умовами укладеного кредитного договору складає: Станом на 11.11.2010 року 27657,94 дол. США, в тому числі: 22341,42 дол. США заборгованість за кредитом ( в т.ч. прострочена 158,81 дол. США); 3101,48 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом ( в т.ч. прострочена 2896,69 дол. США); 855,51 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом ( в т.ч. прострочена 776,59 дол. США); 12,39 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 1347,14 дол. США штрафи відповідно до договору. Станом на 19.03.2015 року 49372,83 дол. США, в тому числі: 22629,41 дол.США заборгованість за кредитом ( в т.ч. прострочена 1399,23 дол.США); 18029,13 дол.США заборгованість по процентам за користування кредитом ( в т.ч. прострочена 17793,42 дол. США); 4782,43 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом ( в.ч. прострочена 4715,04 дол. США); 1570,60 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 2361,26 дол. США штрафи відповідно до договору. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, дійсно сторони по справі уклали 27.08.2008 року 2 угоди на видачу кредиту в розмірі 22930,60 дол. США та договір іпотеки майна, яке передавалось в іпотеку, зокрема квартира за адресою: [ADDRESS], вартістю 179210 гривень, яка належала позичальнику відповідачу по справі на праві власності. Згідно умов вищевказаних договорів сторони брали на себе зобовязання про передачу кредитних коштів передбачених договором кредитування, а відповідач зобовязався проводити сплату коштів у певні періоди за передбаченим договором, а в разі не виконання прийнятих на себе зобовязань відповідач повинен був передати в рахунок отриманого кредиту предмет іпотеки квартиру за вищевказаною адресою. На виконання договору відповідач отримав від позивача суму коштів передбачену договором кредитування та розпочав відшкодування згідно вищевказаного договору, але в силу склавшихся умов змушений був припинити сплачувати кошти по договору, та передбачені договором відсотки, що стало підставою звернення позивача до суду 22.09.2010 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складала на поточну дату 207412 грн. 74 коп. з виселенням відповідача з квартири, що була предметом іпотеки квартири [ADDRESS]. Рішенням Краснопільського районного суду від 11.11.2010 року позов позивача було задоволено і вирішено в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на квартиру з виселенням відповідача з займаної квартири (а.с.46). Дане рішення на даний час не скасовано, квартира передана у власність позивача. З моменту винесення судового рішення позивач не висував ніяких вимог до відповідача аж до 10.04.2015 року, де заявив позов на суму 82333 дол. США, що складало 19255768, 83 гривні, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконав прийнятих на себе зобовязань. Але суд не може погодитися з даними вимогами, рахуючи їх безпідставними, так як позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду виходячи із слідуючого. Так дійсно згідно п.5.5 договору встановлено строк позовної давності у пять років, що не суперечить вимогам ст.ст. 256-258 ЦК України. Згідно ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності встановлюється з моменту коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Як видно з наданих розрахунків банком - позивачем (а.с.4-6), останній раз відповідач провів черговий платіж по договору 20.12.2009 року і з того часу ніяких платежів не здійснював, про що було відомо позивачу, так як ним було вже в 2010 році заявлено позов про стягнення на предмет іпотеки, а не на грошові кошти, які заборгував позичальник, тому суд рахує, що початком перебігу строку позовної давності повинна становити дата 20.01.2010 року (а.с. 11-12). Причин для зупинення строку позовної давності та переривання передбачених ст. ст. 263-264 ЦК України суд не вбачає. Згідно судової практики Верховного Суду України та висловлених правових позицій, зокрема Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 20.ХІ.2013 року №6-126 цс 13 та в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року №6-20цс/14, а також згідно Закону України «Про захист прав споживачів» ст.11 ч.11 п.7 забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Поряд з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. \~\~Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. \~Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. \~З огляду на те, що останній платіж відповідач здійснив 20.12.2009 року і черговий платіж повинен бути здійснений 20.01.2010 року, то строк позовної давності повинен рахуватись саме з цієї дати і закінчився 20.01.2015 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України, стягнувши з позивача на користь відповідача 15211,81 грн. витрат на проведення судової економічної експертизи, як виникненні спору відповідач був змушений захищаючи свої права просити суд призначити судову економічну експертизу і її призначення не оспорював позивач, а лише неодноразово звертався до суду з клопотаннями (а.с. 207, 221) про призначення додаткової судової економічної експертизи , але не зважаючи на відкладення розгляду справи судом, ніяких доказів суду не надав, що суд розцінює, як змогу позивача спростувати висновки експертизи без надання належних доказів.

Outcome: approved