Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „ ПРИВАТБАНК " подало до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість у розмірі 34149 гривень 08 копійок за кредитним договором № CVX0RX34070097 від 22.12.2006 року та судові витрати у розмірі 341 гривні 49 копійок судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача Яремчук О.А. подав до суду заяву, в якій просить слухати справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Судом досліджені наступні докази: копія рішення Кельменецького районного суду від 07 грудня 2010 року виданого Кельменецьким районним судом Чернівецької області по справі 2-1863/10, розрахунок заборгованості за договором № CVX0RX34070097 від 22.12.2006 року, укладеного між „ПриватБанком" та [PERSON] станом на 18.07.2014 року, копія анкети-заяви позичальника [PERSON] від 22.12.2006 року, копія умов надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт). Судом встановлено, що між ЗАТ КБ „ПриватБанк", яке в подальшому реорганізоване в публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 22 грудня 2006 року був укладений кредитний договір. Згідно даного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 6600 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 145 гривень 20 копійок, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 600 гривень з кінцевим терміном повернення 22 грудня 2008 року. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Сторонами було визначено щомісячний платіж за договором в сумі 456 гривень 40 копійок. Сторони домовились, що при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10,1 % в місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Згідно пункту 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт) затверджених головою правління ЗАТ Комерційний банк „ПриватБанк" при порушенні позичальником будь - якого із зобов'язань . передбачених заявою та п.п. 3.2.2 , 3.2.3 даних Умов , Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день про строчки платежу. Проте, станом на 18.07.2014 року відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу основний борг в сумі 4078 гривень 37 копійок, а також прострочив заборгованість по відсотках в сумі 12890 гривень 80 копійок, комісію (щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту) за користування кредитом в сумі 2032 гривні 80 копійок. Відповідно до умов договору відповідачці нараховані штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1602 гривні 34 копійки штраф (процентна складова) та пеня за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 32046 гривень 74 копійки. Згідно рішення Кельменецького районного суду від 07 грудня 2010 року по справі 2-1863/10 з відповідача на користь позивача вже стягнуто 28505 гривень 05 копійок заборгованості за кредитним договором № CVX0RX34070097 від 22.12.2006 року. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Відповідач не просили суд зменшити розмір неустойки. Таким чином, суд не вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості. Пеня ж, в свою чергу, відповідно до п. 5.1. вказаних Умов сплачується при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожень день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути лише скорочена за домовленістю сторін. Згідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Разом з тим, відповідач до суду не з'явився і відповідної заяви до суду не подав. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. У заяві позивальника за підписом відповідача [PERSON] від 22.12.2006 року зазначено що останній ознайомився і згідний з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі. Відповідач надав свою згоду на те, що ця заява, разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) , Тарифами, складає між ним та банком кредитно - заставний договір. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити повністю і з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в сумі 34149 гривень 08 копійок, в тому числі: заборгованість по відсотках в сумі 1345 гривень 37 копійок, штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1602 гривні 34 копійки штраф (процентна складова) та пеню за несвоєчасність виконанням зобов'язань за договором в сумі 30701 гривня 37 копійок. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 341 гривню 49 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved