Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

У квітні\~2018\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] про\~стягнення боргу. Позов обґрунтовується тим, що між ним та відповідачем [PERSON] 20 травня 2015 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу 600 доларів США, які вона зобовязувалася повернути 20 червня 2015 року. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти не повернула, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в розмірі 15960 грн., не отриманий прибуток у сумі 20% річних за кожен рік використання коштів згідно депозитних ставок ПАТ КБ «Приватбанк», що складає 9576 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25\~000 грн., та судові витрати. Ухвалою суду від 02 травня 2018 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON], будучи належним чином повідомлений \~ \~ \~ \~про день та час розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз'яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France, суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Судом встановлено, що 20 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] 600 доларів США, про що останньою була складена розписка. Відповідно до розписки від 20 травня 2015 року [PERSON] повинна була повернути борг до 20 червня 2015 року, що підтверджується розпискою, копія якої наявна в матеріалах справи. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~\~\~ Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої є якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом також встановлено, що борг до тепер не повернено. Відповідачем [PERSON] не спростовано ані наявність боргу, ані його розмір. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення боргу такими, що підлягають задоволенню. Проте, відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, визначення грошової суми, що підлягає стягненню за позикою, в даному випадку, необхідно проводити відповідно до положень ч.2 ст.533 ЦК України, станом на день ухвалення судового рішення. Вказана позиція також міститься у Постанові ВСУ у справі №6-284цс17 від 01.03.2017. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу по розписці від 20 травня 2015 року в розмірі 600 доларів США, що в еквіваленті на день ухвалення рішення за курсом НБУ, складає 15\~792 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Натомість, заявляючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми не отриманого прибутку в розмірі 20 % річних за кожен рік використання коштів згідно депозитних ставок ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 9576 грн., позивачем жодного доказу на підтвердження цим обставинам, як то в чому полягає не отриманий прибуток, розрахунок такого не отриманого прибутку, суду не надано. Доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги з приводу стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як передбачено частиною 1 статті 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат, пов'язаних із отриманням позивачем правової допомоги, до суду не надано жодного доказу, окрім договору про надання правової допомоги (не надано акту про надані послуги, який містить\~відомості щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надано платіжного доручення про сплату 25000 грн. тощо). За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу також задоволенню не підлягають. Згідно із\~ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30). З урахуванням результату справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial