Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-07 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач) про захист прав споживачів, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача 12 248, 18 євро за договором -заявою № 45250/370-12 від 26 грудня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний", проценти у розмірі облікової ставки НБУ за час прострочення повернення депозиту у розмірі 56 747, 32 грн., 3% річних за час прострочення повернення депозиту за період з дати закінчення дії договору до дати подання позовної заяви у розмірі 6 367, 46 грн. 23.11.2015 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач зменшив розмір позовних вимог за договором № 45250/370-12 від 26 грудня 2012 року у зв'язку з поверненням Фондом гаранутвання вкладів фізичних осіб позивачу 200 000, 00 грн. та просив суд зобов'язати відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 4 062, 11 євро за договором - заявою № 45250/370-12 від 26 грудня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний", проценти у розмірі 56 747, 32 грн., 3% річних у розмірі 6 367, 46 грн. та 3 410, 00 доларів США за договором - заявою № 300937/11617/370-14 від 26 лютого 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 45250/370-12 від 26 грудня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" та договір № 300937/11617/370-14 від 26 лютого 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний". Оскільки відповідач не повертає належні позивачу грошові кошти, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У письмових запереченнях на позовну заяву в задоволенні позовних вимог позивачу просив відмовити посилаючись на вимоги п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо не здійснення під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір № 45250/370-12 від 26 грудня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті у сумі 10 486, 03 євро на строк з 26 грудня 2012 року по 31 грудня 2013 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1.1. цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 8, 00 % річних. Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача за період з 08.09.2015 року по 08.09.2015 року, на її рахунку обліковуються грошові кошти у розмірі 12 248, 18 євро. Крім того, 26 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 300937/11617/370-14 від 26 лютого 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті у сумі 3 410, 00 доларів США, на строк з 26 лютого 2014 року по 03 березня 2015 року зі сплатою процентів за ставкою 11, 20 річних. Відповідно до квитанції від 26 лютого 2014 року позивачем були внесені кошти на рахунок відповідача у розмірі 3 410, 00 доларів США. Після закінчення строку дії договорів, а також після вимоги про повернення коштів, відповідачем не повернуто позивачу внесені кошти. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до п.16 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ч.1 ст.26 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ". Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку ч.2 ст. 26 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " ). Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (ч.5 ст.26 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " ). Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " ). Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»», згідно з яким з 17.09.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 4 062, 11 євро за договором - заявою № 45250/370-12 від 26 грудня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний", проценти у розмірі 56 747, 32 грн., 3% річних у розмірі 6 367, 46 грн. та 3 410, 00 доларів США за договором - заявою № 300937/11617/370-14 від 26 лютого 2014 року, не можуть бути задоволені. При цьому, щодо стягнення витрат на правову допомогу, розмір яких за повідомленням позивача у судовому засіданні складає 5 000 грн., суд прийшов до висновку, що в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представником не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення позивачем цих витрат та їх розмір. Окрім того, відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З огляду на викладене, а також на те, що матеріали справи не містять даних про розрахунок витрат на участь адвоката у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, та належних доказів їх понесення позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Враховуючи вищевикладені правові норми та зважаючи на те, що на час вирішення справи в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» діє тимчасова адміністрація, що унеможливлює задоволення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed