Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії-Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк"звернулось в суд із цим позовом. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що 21.02.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України в особі філії - Буське відділення № 6383 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 800, згідно п.1.1 якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 250 000.00 грн. (двісті п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок), а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки,визначені кредитним договором. Згідно п.1.2, 1.3 кредитного договору надання кредиту здійснюється одноразово з позичкового рахунку на придбання житлового будинку за договором купівлі-продажу № 168 від 21 лютого 2007 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] строком 240 місяців. Остаточним терміном повернення кредиту є 20.02.2027 року. Договором від 01.11.2008 р. про внесення змін до умов договору про іпотечний кредит № 800 від 21.02.2007 року збільшено плату за користування кредитним коштами до 19 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань по вищенаведеному кредитному договору 21.02.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого остання, для належного виконання зобов'язання по кредитному договору, передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] загальна площа будівлі - 411.9 кв.м., житлова площа - 191.1 кв.м. Право власності іпотекодавця на житловий будинок підтверджується Договором купівлі-продажу від 21.02.2007р. реєстраційний № 168, посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Лукащук Н.О., зареєстрований в реєстрі правочинів 21.02.2007 року за реєстраційним № 1927615. За іпотечним договором заставна, як борговий цінний папір, не видавався. На момент укладення іпотечного договору предмет іпотеки не був обтяжений правами третіх осіб, що стверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 11336405 від 21.02.2007 р., Витягом з державного реєстру іпотек № 11336214 від 21.02.2007 р. Отже, у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про іпотеку» за Банком збережено пріоритет права на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Рішенням Буського районного суду Львівської області у справі № 2-246/2011 від 11 жовтня 2012 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено, стягнено в користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 800 від 21 лютого 2007 року в сумі 359 878.00 грн. з [PERSON] шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 411,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом реалізації з прилюдних торгів. В процесі виконання згаданого рішення суду позичальник [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON]. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 800 від 21,02.2007р.. укладеним між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON], розмір якої станом на дату смерті [PERSON] [INFO] становив 540 860,75 грн., з яких: залишок прострочених платежів по кредиту - 222 908.00 грн. , залишок прострочених платежів по відсотках - 124 457,60 грн., сума нарахованої пені по кредиту - 58 734,66 грн., сума нарахованої пені по відсотках - 37 470,11 грн., пеня згідно рішення суду від 11.10.2012 р. - 16 206,81 грн., сума інфляційних втрат - 61 308,83 грн., 3% річних від прострочених платежів - 19 774.74 грн. звернути на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» стягнення на належний в рівних частинах [PERSON], [PERSON] предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] загальна площа будівлі - 411,9 кв.м., житлова площа - 191,1 кв.м, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки для житлового будинку в розмірі 1 104 000.00 грн., що визначена на підставі Звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ГАЛ-СВІТ». Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Стягнути з відповідачів сплачені судові витрати на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» у розмірі 8 112,91 грн. - судового збору. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги банку підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, виходячи із наведених вище мотивів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, позовних вимог по суті не оспорили. Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 21.02.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України в особі філії - Буське відділення № 6383 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 800, згідно п.1.1 якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 250 000.00 грн. (двісті п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок), а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки,визначені кредитним договором. Згідно п.1.2, 1.3 кредитного договору надання кредиту здійснюється одноразово з позичкового рахунку на придбання житлового будинку за договором купівлі-продажу № 168 від 21 лютого 2007 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] строком 240 місяців. Остаточним терміном повернення кредиту є 20.02.2027 рік. Договором від 01.11.2008 р. про внесення змін до умов договору про іпотечний кредит № 800 від 21.02.2007р. збільшено плату за користування кредитним коштами до 19 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань по вищенаведеному кредитному договору 21.02.2007 р. між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого остання, для належного виконання зобов'язання по кредитному договору, передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] Право власності іпотекодавця на житловий будинок підтверджується Договором купівлі-продажу від 21.02.2007р. реєстраційний № 168 посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Лукащук Н.О. зареєстрований в реєстрі правочинів 21.02.2007р. за реєстраційним № 1927615. На момент укладення іпотечного договору предмет іпотеки не був обтяжений правами третіх осіб, що стверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 11336405 від 21.02.2007р., Витягом з державного реєстру іпотек № 11336214 від 21.02.2007р. Отже, у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про іпотеку» за Банком збережено пріоритет права на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Рішенням Буського районного суду Львівської області у справі № 2-246/2011 від 11 жовтня 2012 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено, стягнено в користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 800 від 21 лютого 2007 року в сумі 359 878.00 грн. з [PERSON] шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 411,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] Львівської області, шляхом реалізації з прилюдних торгів. В процесі виконання згаданого рішення суду позичальник [PERSON] померла [INFO], що стверджується листом Відділу ДРАЦС реєстраційної служби Буського РУЮ № 108/02.1-04-08 від 05.02.2015 року (а.с.19) Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому25 листопада 1995 року, актовий запис № 86. (а.с.15) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.07.1998 року Буським РВ РАЦС, матір?ю [PERSON].(а.с.16) Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Порядок прийняття спадщини, визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218. 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.(стаття 1221 ЦК України). У відповідності до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. У відповідності до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно з частиною четвертої статті 1268 ІДК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. У відповідності до листа завідувача Буської державної нотаріальної контори від 16.11.2015р. вих. № 871/01-16 після смерті [PERSON] спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ «Ощадбанк». Спадкоємці [PERSON] у нотаріальну контору не з'являлися. З огляду на викладене неповнолітній син померлої [PERSON] [PERSON] вважається таким, що прийняв у спадщину 1/2 частину предмета іпотеки, оскільки його батько за згодою органу опіки та піклування протягом шестимісячного строку не подав заяву про відмову від прийняття спадщини та відсутні відомості про прийняття спадщини іншими потенційними спадкоємцями. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини та оформлення спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця. положення зазначеної норми не містять. Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у і ому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. На день смерті [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] придбаний за час шлюбу та в інтересах сім'ї за рахунок кредитних коштів (Договір про іпотечний кредит № 800 від 21.02.2007р.) та передано в іпотеку AT «Ощадбанк» на підставі договору іпотеки від 21.02.2007 року № за реєстром 171 за наявності письмової нотаріально посвідченої згоди її чоловіка [PERSON] (а.с. 13) У відповідності до ч. З, 4 ст. 368, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. З ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 25 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що при оспорені договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення ст. 578 ЦК України, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі. З огляду на викладене вбачається, що разом із набуттям права спільної сумісної власності на житловий будинок та передачу його в іпотеку у подружжя виникло зобов'язання за іпотечним договором. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відсутність свідоцтва про право власності на частку в спільному майні не позбавляє другого з подружжя звернутися до нотаріуса із заявою про його отримання. У відповідності до п. 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення передбачені ст. 589. 590 ЦК України. Підпунктами 3.1.4. 6.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або договором іпотеки, в тому числі: невиконання або неналежне виконання боржником (позичальником) зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії в цілому або в будь-якій його частині. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. З врахуванням вказаної норми права, позивач просить в рішенні суду зазначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Згідно звіту про оцінку майна, здійсненого суб'єктом оціночної діяльності ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» станом на 20.02.2017 року вартість житлового будинку без урахування ПДВ становить - 1 104 000 грн. Спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Станом на дату смерті (26.09.2014 р.) заборгованість згідно договору про іпотечний кредит становила 540 860,75 грн., з яких: -залишок прострочених платежів по кредиту - 222 908,00 грн.; -залишок прострочених платежів по відсотках - 124 457.60 грн.; - сума нарахованої пені по кредиту - 58 734.66 грн.; - сума нарахованої пені по відсотках - 37 470.11 грн.; - пеня згідно рішення суду від 11.10.2012р. - 16 206.81 грн., - сума інфляційних втрат-61 308.83 грн.; -3% річних від прострочених платежів - 19 774.74 грн. У відповідності до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішеням суду, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 45 000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім того, з відповідачів в силу вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути у користь позивача судові витрати, понесені ним при пред'явленні цього позову до суду в розмірі 8 112‚91 грн. судового збору.

Outcome: approved