Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди Обласному комунальному підприємству "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" у проведенні інвентаризації житлового будинку і господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] шляхом допуску працівників інвентарбюро для огляду та обмірів кожного з об'єктів домоволодіння. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.03.2008 р. оголошено померлим його батька [PERSON] Після смерті останнього відкрилася спадщина на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] Даний будинок належав на праві власності померлому [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 08.08.1995 року Мостищенською сільською радою Калуського району. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Він прийняв спадщину шляхом подання до Калуської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом йому відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи про належність спадкового майна спадкодавцеві. У зв'язку з цим, позивачу необхідно звертатись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В порядку підготовки позову до суду було укладено договір з Обласним комунальним підприємством "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" для виготовлення Технічного паспорта на домоволодіння, однак, відповідачка, яка самочинно проживає в будинку без реєстрації, не допустила працівника інвентарбюро для проведення інвентаризації домоволодіння, що підтверджується листом-відповіддю № 51/15-10 від 12.08.2013 року Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації". Такі дії відповідачки перешкоджають реалізації права позивача на визнання права власності на спадкове домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав наведених в самій позовній заяві. Суду пояснила, що єдиним законним власником будинковолодіння за адресою [ADDRESS] був батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, яке видане 08.08.1995 р. Мостищенською сільською радою Калуського району. Оскільки, оригінал цього свідоцтва втрачено, тому спадкоємець [PERSON] повинен звертатись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а для цього йому потрібно виготовити технічний паспорт на домоволодіння. Відповідачка, яка не має жодних прав на зазначене будинковолодіння, оскільки, ще в 1991 році відмовилась від права власності на користь свого брата, незаконно проживає в ньому і чинить перешкоди в проведенні інвентаризації будинковолодіння. Представник позивача визнала, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 08.08.1995 р. Мостищенською сільською радою Калуського району, втрачене і за її оголошенням в газеті "Вісті Калущини" № 29 (407) від 19 липня 2013 року даний документ вважається недійсним. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали і просять відмовити в його задоволенні, оскільки, свідоцтво про право власності на житловий будинок від 08.08.1995 р., яке видане Мостищенською сільською радою Калуського району і згідно якого спірне будинковолодіння належало на праві власності брату відповідачки - [PERSON], визнане недійсним. На даний час єдиним і законним власником будинковолодіння в [ADDRESS] являється відповідач, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.04.2009 р., яке зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації. Відповідачка з 2009 року зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Оскільки, позивач не являється власником зазначеного будинковолодіння, то він не вправі вимагати від відповідача не чинити перешкод у проведенні інвентаризації. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2009 р. (а.с. 44), власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] в цілому являється [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на зазначене домоволодіння зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за номером 26951382, в книзі: 2, номер запису: 203 (а.с. 45) Зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.04.2009 р. ніким не оспорювалось, в судовому порядку не скасовувалось і недійсним не визнавалось. Відповідач на законних підставах проживає у власному домоволодінні і за цією адресою зареєстроване її місце проживання, що підтверджується копією паспорта відповідачки (а.с. 46). Посилання позивача на свідоцтво про право власності на житловий будинок від 08.08.1995 р., яке видане Мостищенською сільською радою і згідно якого власником будинковолодіння за адресою [ADDRESS] був [PERSON] (а.с. 58), як на підставу належності йому зазначеного будинковолодіння суд не бере до уваги, оскільки, як визнано сторонами в судовому засіданні, оригінал зазначеного свідоцтва втрачено, окрім того, згідно оголошення в газеті "Вісті Калущини" № 29 (407) від 19 липня 2013 року даний документ вважається недійсним (а.с. 59). Окрім того, як вбачається з рішення 13 сесії 6 демократичного скликання Мостищенської сільської ради від 14.09.2012 р. № 179-13/2012 скасовано рішення п'ятої сесії сільської Ради народних депутатів другого демократичного скликання від 22.06.1995 р. «Про внесення змін до рішення виконкому Копанківської сільської ради Калуського району № 37 від 24.08.1990 р.» як таке, що винесено з порушенням чинного законодавства та перевищенням повноважень також визнано незаконним свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння [ADDRESS] видане 08.08.1995 р. виконавчим комітетом Мостищенської сільської ради, Калуського району на [PERSON] (а.с. 50) Також рішенням виконавчого комітету Мостищенської сільської ради № 43 від 27.06.2013 р. [PERSON] визнано одноосібним власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] За правилами ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до змісту ст.ст. 1-3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно змісту ч.ч. 4, 7 ст. 3 вказаного Закону, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення ст. 319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи те, що власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є відповідач і дане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, а позивач не являється власником спірного домоволодіння, а лише претендує на визнання за ним такого права, тому, безпідставним є посилання останнього на ст. 391 ЦК України, яка передбачає захист порушених прав саме власника, а не будь-якої іншої особи. Оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] є законним власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], Калуського району, Івано-Франківської області і її право власності захищається Конституцією України та законами України, а тому позов не підлягає задоволенню у зв'язку з його безпідставністю. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України ст.ст. 182, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та

Outcome: dismissed