Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 27445,43 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4305,12 грн., середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні за період з 03.06.2016 рпо 03.03.2017 в розмірі 37737,37 грн. та заборгованість з виплати допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат в розмірі 10292,01 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на наступні обставини. 01.01.2007 року року, згідно наказу №Пр280к, її було прийнято на роботу до Державного підприємства «Луганська обласна дирекція з ліквідації збиткових, вуглевидобуваючих та вуглепереробних підприємств» на посаду лампівника 2-го розряду (додається копія трудової книжки). 01.03.2008 року до трудової книжки внесено запис про реорганізацію ДП «Луганська обласна дирекція з ліквідації збиткових, вуглевидобуваючих та вуглепереробних підприємств» шляхом приєднання до в Державного підприємства «Укрвуглеторфреструктуризація». 01.07.2010 року до трудової книжки внесено запис про реорганізацію ДП «Укрвуглеторфреструктуризація» Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», де я і пропрацювала до 03.06.2015 року. 03.06.2015 року вона звільнилась за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України При звільненні їй було нараховано до виплати три середньомісячні заробітні плати згідно п. 12.15 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Всеукраїнською профспілкою вугільної промисловості України» (стаж роботи у вугільній промисловості 28 років). За час роботи з листопада 2014 року по день звільнення підприємство не виплачувало їй заробітну плату. Також вона не отримала компенсацію за невикористану щорічну відпустку та єдино разову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат відповідно до п. 12.15 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Всеукраїнською профспілкою вугільної промисловості України». 25 серпня 2016 року вона звернулась до Відповідача з заявою де вимагала виплатити належні їй кошти, в тому числі середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На свою заяву отримала лист відповідача вих. № 09/499 від 14.09.2016 року, яким їй відмовили у виплаті заробітної плати (в тому числі за невикористану відпустку, допомогу в розмірі 3-х заробітних плат та середній заробіток за затримку). Відмова мотивована п. З та п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 «Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і установам Донецької і Луганської областей», за якою бюджетним установам заборонено виплачувати заробітну плату. Із вказаною позицією відповідача позивач не згодна, що і змусило звернутися до суду за захистом порушеного права. 26.05.2017 р., під головування судді Петренко Н.О., у справі відкрито провадження (а.с. 45). 07.08.2017 р., до суду від відповідача надійшли письмові заперечення (а.с. 50-51). 07.09.2017 року у повторному автоматичному розподілі справа за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю., у зв'язку з відстороненням судді Петренко Н.О. від здійснення правосуддя (а.с.71). 11.09.2017 р., під головування судді, Миколаєць І.Ю., справа прийнята до провадження та залишена без руху (а.с. 74-75). 05.10.2017 року від позивача надійшла до суду заява про усунення недоліків, згідно ухвали суду від 05.10.2017 р. (а.с.76). Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. У зв'язку з чим, ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2018 року, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.84-85). 25.06.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 "Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" та відповідно до листа Державної казначейської служби від 13.10.2014р. № 14-08/3291-22698 «Щодо дотримання бюджетного законодавства», Постанови Національного банку України від 6.08.2014р. № 466 № «Про зупинення здійснення фінансових операцій» на тимчасово-непідконтрольній Україні території витрати з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів, казначейське обслуговування розпорядників бюджетних коштів призупинено до повного повернення території під контроль органів державної влади України. Згідно п. 2 постанови № 595 від 7.11.2014р. у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Оскільки шахта «Ворошиловська» на якій працював позивач розташована в м.Ровеньки Луганської області, та відноситься до території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та відповідно до Положення "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; нормативно-правовий акт № 1085-р від 07.11.2014" розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 оплата буде здійснена після повернення вказаної території під контроль органами державної влади, а тому представник відповідача просив відмовити в позові в повному обсязі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Часиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу №Пр280к, була прийнята на роботу до Державного підприємства «Луганська обласна дирекція з ліквідації збиткових, вуглевидобуваючих та вуглепереробних підприємств» на посаду лампівника 2-го розряду. 01.03.2008 року до трудової книжки внесено запис про реорганізацію ДП «Луганська обласна дирекція з ліквідації збиткових, вуглевидобуваючих та вуглепереробних підприємств» шляхом приєднання до в Державного підприємства «Укрвуглеторфреструктуризація». 01.07.2010 року до трудової книжки внесено запис про реорганізацію ДП «Укрвуглеторфреструктуризація» Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», де позивач працювала пропрацювала до 03.06.2015 року. 03.06.2015 року позивача було звільнено за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України на підставі наказу №№131-к від 03.06.2015 року. При звільненні їй було нараховано до виплати три середньомісячні заробітні плати згідно п. 12.15 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Всеукраїнською профспілкою вугільної промисловості України» (стаж роботи у вугільній промисловості 28 років) (а.с.21). На час звільнення підприємство мало перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати, заборгованість складає 27445,43 грн. (а.с.22). Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» (у ред. станом на 31.10.2014 р.) передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ч. ч. 4, 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства по оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної з нього заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем вище вказаних вимог законів України дотримано не було, була нарахована, але не виплачена заробітна плата [PERSON] в розмірі 27445,43 грн., тому вимоги в даній частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо посилань представника відповідача на те, що згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 "Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" та відповідно до листа Державної казначейської служби від 13.10.2014р. № 14-08/3291-22698 «Щодо дотримання бюджетного законодавства», Постанови Національного банку України від 6.08.2014р. № 466 № «Про зупинення здійснення фінансових операцій» на тимчасово-непідконтрольній Україні території витрати з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів, казначейське обслуговування розпорядників бюджетних коштів призупинено до повного повернення території під контроль органів державної влади України. Згідно п. 2 постанови № 595 від 7.11.2014р. у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Оскільки шахта «Ворошиловська» на якій працював позивач розташована в м.Ровеньки Луганської області, та відноситься до території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та відповідно до Положення "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; нормативно-правовий акт № 1085-р від 07.11.2014» розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 оплата буде здійснена після повернення вказаної території під контроль органами державної влади, а тому представник відповідача просив відмовити в позові в повному обсязі не можуть бути взяті судом до уваги з наступних підстав. Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595. Суд зазначає наступне. Згідно із пунктами 2, 3, 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи. . Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки. Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем вище вказаних вимог законів України дотримано не було, остаточний розрахунок при звільненні не проведений, було порушено право позивача на оплату праці, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по виплаті заробітної плати, тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за весь час затримки розрахунку та стягнення з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем вказаних норм дотримано не було. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. ст. 1-2 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», п.п. 1-3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата. Приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, починаючи з 03.06.2016 р. по 03.03.2017 р. (в заявлених позивачем межах) відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. При розрахунку суми компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати, суд керується наступним. Ст. 3 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). У п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, зазначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Суд, перевіривши проведений позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні вважає його вірним. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 37737,37 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, який було сплачено позивачем, що підтверджується квитанціями про сплату судового збору наявними в матеріалах справи, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 640 грн. (а.с.79). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved