Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

13.05.2016р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він з 2008р. по 2013р. перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON], проживаючим за адресою: [INFO] . Станом на час перебування в трудових відносинах [PERSON] здійснював діяльність за адресою: вул. Городецька, 2 «В» в с. Коропуж Городоцького району Львівської області. За час\~ перебування у трудових відносинах виникла заборгованість по невиплаті позивачу заробітної плати в сумі 22380 грн. Вироком Городоцького районного\~ суду Львівської області від 09.12.2014р. по справі №441/1753/14-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу п'ятдесят\~ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850грн.) В судовому засіданні по кримінальній справі [PERSON] визнав факт невиплати заробітної плати в сумі 22380 грн. та обіцяв погасити заборгованість. Після ухвалення судом вироку у вказаній справі [PERSON] частково погасив заборгованість перед позивачем, а саме надав 2\~000 грн., решту суми заробітної плати 20380 грн. йому не сплачено. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість з невиплати заробітної плати на його користь в сумі 20380 грн.\~ Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Додатково представник позивача пояснив, що [PERSON] було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст.172 КК України вироком Городоцького районного суду Львівської області. Факт невиплати заробітної плати [PERSON] [PERSON] визнав в судовому засіданні, це також можуть підтвердити свідки. З приводу цього факту позивач звертався в правоохоронні органи, проте їм було розяснено право на звернення до суду, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. 15.11.2016р. від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] працював у [PERSON] і в останнього виникла перед [PERSON] заборгованість з оплати праці. В судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи [PERSON] пообіцяв розрахуватися за виконану роботу, до Нового року частину грошей повернув, а потім сказав, що більше нічого не заплатить. Роботу в кузні вони отримували на замовлення, [PERSON] ще додатково платили за керування автобусом. Скільки заробляв [PERSON] їм невідомо, так як оплата праці здійснювалася за усною домовленістю з [PERSON]. У зв'язку з неявкою в судове засідання 16.11.2016р. всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, його представника та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Судом встановлено, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с.13). Як встановлено вироком суду, [PERSON], будучи фізичною особою-підприємцем та здійснюючи підприємницьку діяльність в с. Коропуж, вул. Городецька, 2 "в" Львівської області відповідно до свідоцтва № 24150000000003242, виданого 24.02.2005р. виконавчим комітетом Львівської міської ради, в порушення вимог ст.ст.43, 45, 46 Конституції України, ст.ст.2, 21, 24, 97, 115, 116, 253 КЗпП України, ст.ст.1, 5, 12, 24, 30 Закону України "Про оплату праці" у період з березня 2007р. по липень 2014р. без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин використовував найману працю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким виплачував заробітну плату без сплати податків та інших загальнообов'язкових платежів, пов'язаних із зайнятістю вказаних осіб, що призвело до позбавлення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] соціальних гарантій, передбачених законодавством про працю та соціальне забезпечення. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~ цивільне\~\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ст.ст.\~57, 58, 59, 60 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 4 ст.61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ст.24 КЗпП України\~передбачає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 21 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями, встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.29 цього ж Закону при укладенні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Крім цього ст.30 Закону встановлює, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Судом встановлено, що трудового договору між позивачем та відповідачем укладено не було, офіційно трудові відносини не оформлялися, заробітна плата виплачувалася [PERSON] без сплати податків та інших загальнообов'язкових платежів, що встановлено вироком суду. Проте під час розгляду даного кримінального провадження не було встановлено сум заборгованості [PERSON] перед працівниками, факт невиплати працівникам заробітної плати не був інкримінований останньому, така обставина під час ухвалення вироку суду встановлена не була. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за виконану роботу [PERSON] мав оплатити [PERSON] заробітну плату в сумі 22380 грн. в суд надано не було, позивач не міг пояснити в судовому засіданні, з чого він виходить, визнаючи саме такий розмір заборгованості, витяги із зошиту, в якому ніби то велися записи по заборгованості з оплати заробітної плати, суд визнає недопустим доказом у справі, оскільки в судовому засіданні не доведено, що такий дійсно належав [PERSON]. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження суми заборгованості по оплаті праці [PERSON] перед [PERSON] в суд надано не було. У зв'язку з недоведеністю позовних вимог у суду відсутні підстави для задоволення таких. На підставі ст.ст.24, 94 КЗпП України, ст.ст.21, 29-10 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями,

Outcome: dismissed