Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 вересня 2008 року з [PERSON] був укладений кредитний договір №3599-023/08Р, відповідно до умов якого банком було надано позичальнику грошові кошти в сумі 11180 доларів США зі сплатою 13,99% річних для придбання автомобілю та сплати страхових платежів. В подальшому між сторонами були укладені договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору. Крім цього, з відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника. На теперішній час зобовязання [PERSON] за кредитним договором належним чином не виконуються, а тому позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості, яка утворилась станом на 17.06.2015р. в загальному розмірі 16094, 65 доларів США та яка складається з: заборгованості за кредитом 8500,43 доларів США, заборгованості за процентами 1602,38 доларів США, пені за кредитом 5412,33 доларів США та пені за процентами 579,51 доларів США. Крім цього стягнути з [PERSON] понесені банком судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. До суду надав письмову заяву, в якій просить застосувати до вимог по стягненню пені спеціальний строк позовної давності тривалістю один рік відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України та перерахувати даний вид неустойки за рік до дати звернення кредитора до суду. В результаті такого перерахунку, вважає, що пеня по заборгованості за кредитом підлягає зменшенню на суму 4256,67 доларів США, а пеня по заборгованості по відсоткам на суму 361,13 доларів США. З урахуванням даних заперечень, просив позовні вимоги задовольнити частково. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 10 вересня 2008 року між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником якого є позивач та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3599-023/08Р. Згідно предмету договору, банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 11180 доларів США для оплати вартості автомобіля та страхових платежів. Кредит надається терміном з 10.09.2008 по 10.09.2015 року зі сплатою 13,99% річних. 31 грудня 2010 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3599-023/08Р, яким були внесені зміни до п. 4.4, а саме визначено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість щомісяця до 10 числа наступного місяця згідно додатку №2, який також було погоджено в новій редакції. 23 червня 2010 року ПАТ КБ "Правекс Банк" уклало з [PERSON] договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3599-023/08Р від 10.09.2008р. Даним правочином сторони погодили, що з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника, останній зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому в додатку №1, а також визначили умови конфіденційності інформації про боржника та ін. Відповідно до нового графіку погашення заборгованості, позичальник повинен був щомісяця сплачувати ануїтетний платіж в сумі 149 доларів США. Пунктом 11.5 кредитного договору передбачено, що він діє від дня його підписання та до повного виконання зобовязань за ним. Згідно п. 10.2 за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, судом встановлено, що сторони погодили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 11.5), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 10 вересня 2015 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж позичальником був сплачений 05 лютого 2014 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та сплату неустойки, які виникли станом на 17.06.2015р., банк звернувся 21 жовтня 2015 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму та нараховану пеню за весь час прострочення. Проте, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинна здійснюватись позичальником частинами до кожного 10 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентами підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги про стягнення пені частковому з перерахунком вказаних сум за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду. Таким чином, суд приймає до уваги та погоджується з розрахунком наданим представником відповідача, за яким сума пені за кредитом в межах строку позовної давності складає 1155,66 доларів США (за період з 21.10.2014р. (дата, що передує 12 місячному строку звернення до суду ) по 17.06.2015р. (дата, по яку здійснено розрахунок позивачем), а сума пені по відсоткам 218,38 доларів США за аналогічний період. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд в порядку ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України у справі за № 6-11цс13 від 06.11.2013р. Крім цього, судом також встановлено, що 10.09.2008 року з [PERSON] був укладений договір поруки № 3599-023/08Р., за яким остання взяла на себе зобовязання нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 3599-023/08Р. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки передбачені умовами договорів та урегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно платіжного доручення № 173647427 від 22.09.2015р. позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір на суму 5346,90 грн., що становить 1,5% від суми 356 460,11 грн., яка являється еквівалентом суми позовних вимог 16 094,65 доларів США. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вищевказана сума судового збору підлягає зменшенню пропорційно тій, в присудженні якої до стягнення суд відмовляє. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат в розмірі 3812,88 грн. пропорційно задоволеній частині позовних вимог, яка обрахована наступним чином. 1)5412,33 (заявлена сума заборгованості по пені за кредитом) 1155,66 (присуджена сума по пені за кредитом) = 4256,67 доларів США 2)579,51 (заявлена сума заборгованості по процентам) 218,38 (присуджена сума по пені по процентам) = 361,13 доларів США. 3)4256,67 + 361,13 = 4617,80 доларів США загальна сума, в стягненні якої суд відмовляє, що становить 102 284,27 грн. (4617,67 * 22,15-співвідношення гривні до 1 долара США, який визначено шляхом ділення суми позову 356460,11 грн. на 16094,65 доларів США). 4)356 460,11 / 100% = 3654,60 грн. 1 % від суми позову. 5)102 284, 27 (сума, в задоволенні якої суд відмовляє) / 3564,60 ? 28,69% - відсоток від загальної суми позову, який судом не задоволено. 6)5346,90 грн. (сума сплаченого судового збору) / 100% * 28,69% = 1534,02 грн. сума судового збору, яка пропорційно дорівнює сумі коштів, які не підлягають стягнення з відповідачів. 7)5346,90 грн. 1534,02 грн. = 3812,88 грн. Таким чином, вищевказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах з кожного, як компенсація понесених судових витрат. Проте, вимога про стягнення судових витрат банком предявлено лише до [PERSON] без предявлення їх до [PERSON], що має наслідком стягнення на користь позивача з [PERSON] половини вищезгаданої суми в розмірі 1906,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial