Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк ", 5 грудня 2013 року звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 20 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк " та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № 346-023/ФК-08, згідно якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 12555 грн. зі сплатою процентів в розмірі 10,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 20 серпня 2008 року по 20 серпня 2010 року. В забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк" та відповідачем [PERSON] 20 серпня 2008 року. було укладено договір поруки №346-023/Zфпор-08. Відповідно п. 1 вказаного договору, поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання грошових зобов'язань в обсязі, заявленій банком претензії не пізніше 5-ти днів з моменту її отримання. Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк " та відповідачкою [PERSON] був укладений додатковий договір до кредитного договору № 346-023/ФК-08 від 20 серпня 2008 року, відповідно до якого, сторони домовилися щодо повернення кредиту щомісячно, частинами в розмірі не менш як 822 грн. 29 коп. та про інші умови повернення кредитних коштів. 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк ", Акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк " на користь Акціонерного товариства "Дельта Банк" прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк " відступило на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" своє право вимоги заборгованості за договором кредиту № 346-023/ФК-08 від 20 серпня 2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк" та відповідачкою [PERSON] Відповідачка умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася, в тому числі і шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконуються, у зв'язку з чим, відповідачка, станом на 20 листопада 2013 року, допустила заборгованість в сумі 11677 грн. 52 коп., яка складається із: суми заборгованості за тілом кредиту - 6190 грн. 22 коп., сума заборгованості за відсотками - 2223 грн., сума заборгованості по комісії - 3264 грн. 30 коп. Просили стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором в сумі 11677 грн. 52 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що як на підставу солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором позивач посилається на кредитний договір № 346-023/ФК -08 від 20 серпня 2008 року та додатковий договір від 10 жовтня 2008 року. Як вбачається з кредитного договору, він був укладений 20 серпня 2008 року терміном на 24 місяці і датою повернення кредиту 20 серпня 2010 року. Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору 30.06.2010 року. До суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» звернулося 5 грудня 2013 року, тобто більш ніж через три роки. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, просив застосувати при вирішенні спору наслідки спливу позовної давності та з цих підстав відмовити позивачу в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме через засоби масової інформації. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не поступало. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази та матеріали справи, прийшов до наступного: Згідно кредитного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк " та відповідачкою [PERSON] 20 серпня 2008 року був укладений договір № 346-023/ФК-08, згідно якого, банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 12555 грн. зі сплатою процентів в розмірі 10,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 20 серпня 2008 року по 20 серпня 2010 року. В забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк" та відповідачем [PERSON] 20 серпня 2008 року. було укладено договір поруки №346-023/Zфпор-08, Відповідно п. 1 вказаного договору, поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання грошових зобов'язань в обсязі, заявленій банком претензії не пізніше 5-ти днів з моменту її отримання. Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк " та відповідачкою [PERSON] був укладений додатковий договір до кредитного договору № 346-023/ФК-08 від 20 серпня 2008 року, відповідно до якого, сторони домовилися, щодо повернення кредиту щомісячно, частинами в розмірі не менш як 822 грн. 29 коп. та про інші умови повернення кредитних коштів. 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк ", Акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк " на користь Акціонерного товариства "Дельта Банк" прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, Товаритство з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк " відступило на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" своє право вимоги заборгованості за договором кредитом № 346-023/ФК-08 від 20 серпня 2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк" та відповідачкою [PERSON] Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 346-023/ФК-08 від 20 серпня 2008 року, вбачається, що відповідачка [PERSON] станом на 20 листопада 2013 року має заборгованість перед банком в сумі 11677 грн. 52 коп., яка складається із: суми заборгованості за тілом кредиту - 6190 грн. 22 коп., суми заборгованості за відсотками - 2223 грн., та суми заборгованості по комісії - 3264 грн. 30 коп. Представник відповідачки [PERSON] 14 квітня 2014 року подав суду письмову заяву з проханням застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.ч.1 і 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З матеріалів справи вбачається, що кредит надавався відповідачці [PERSON] на строк 24 місяці, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 20 серпня 2010 року ( п. 1.3 договору). Таким чином, вбачається, що у спірних правовідносинах перебіг позовної давності для ПАТ «Дельта Банк» почався зі спливом строку виконання зобов'язання за договором, тобто від дня, коли право банка було порушене, а саме, після 20 серпня 2010 року. Позов до суду у даній справі ПАТ «Дельта Банк» надіслав лише 3 грудня 2013 року (поштовий конверт- а.с.32). Отже позивач, звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Таким чином, в задоволенні позовних вимог позивача до відповідачки [PERSON] слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Також, відмовляючи в задоволенні позову за спливом позовної давності, суд, звертає увагу і на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк ", Акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України 30 червня 2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк " на користь Акціонерного товариства "Дельта Банк" прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк " відступило на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" своє право вимоги заборгованості за договором кредиту № 346-023/ФК-08 від 20 серпня 2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українській промисловий банк" та відповідачкою [PERSON], а отже, позивач починаючи з 30 червня 2010 року, мав право на звернення до суду з вказаним позовом, так як із наданого позивачем, 30 жовтня 2014 року розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 30 червня 2010 року, за відповідачкою [PERSON] рахувалася заборгованість за кредитом в сумі 6 190 грн. 22 коп. заборгованість по відсоткам в сумі 125 грн. 17 коп. та, починаючи з 1 липня 2010 року по даний час, відповідачка жодного разу не вносила платежі, тобто не погашала кредит. Із наданих представником відповідачки квитанцій вбачається, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачкою 3 квітня 2009 року . Як на підставу того, що Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» не пропущено процесуальний строк, представник позивача надав суду копію ухвали Суворовського районного суду м. Херсона від 9 липня 2013 року та копію ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 серпня 2013 року, які на його думку є доказом того, що строк позовної давності переривався, так як банк звертався до суду із позовами про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Як вбачається із наданих позивачем судових рішень, позивач дійсно звертався до суду за захистом свого порушеного права в спірних правовідносинах, однак згідно даних ухвал, суд повертав позивачу позовні заяви, так як вони не підсудні зазначеним судам. Відповідно до чинного законодавства, перебіг позовної давності може бути перерваний у випадку пред`явлення уповноваженною особою позову до одного із кількох боржників (ч. 2 ст. 264 ЦК України). Якщо позов фактично пред явлений, але не у встановленому процесуальним законом порядку, перебіг позованої давності не переривається. В даному випадку позивач подавав позови до суду, всупереч вимогам ст. 121 ч. 3 п. 4 ЦПК України та мав право на повторне звернення з даним позовом до належного суду, однак в установлені законом строки до суду за захистом свого порушеного права не звертався. Дана позиція, закріплена і в Постанові Пленуму Вищого Господарського Суду України № 10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів". Також, суд вважає, що в задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити, так як в даному випадку, передбачених законом підстав для стягнення заборгованості за договором із відповідача [PERSON], як поручителя і солідарного боржника, немає, при цьом, суд виходить з того, що: Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом наведених норм закону, у разі, якщо в договорі поруки не встановлено строк його дії, то кредитор має право пред'явити вимогу до поручителя як солідарного боржника лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а у разі непред'явлення такої вимоги протягом зазначеного строку порука припиняється. Строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів обчислюється з моменту настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з положеннями ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 ЦК України та ч. 2 ст. 252 ЦК України). 20 серпня 2008 року між банком та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 346-023/ФК-08, згідно якого, банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 12555 грн. з розрахунку 10,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 20 серпня 2008 року по 20 серпня 2010 року, тобто остаточний строк повернення наданих банком коштів банком боржнику витік 20 серпня 2010 року. За таких обставин у банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника [PERSON], щодо повернення кредиту, починаючи з 20 серпня 2010 року, протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред`явив лише 5 грудня 2013 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Будь-яких належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, про пред'явлення банком після настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі (20 серпня 2010 року) вимоги до відповідача [PERSON] про повернення кредитних коштів в матеріалах позовної заяви немає і в ході її розгляду позивачем надано не було. Жодних причин пропуску, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя, та причин, які унеможливлювали пред'явлення такої вимоги, позивачем не наведено. Так як банк не дотримався встановленого законом строку для пред'явлення вимог до поручителя, то в результаті цього, порука і разом з нею обов'язок поручителя відповідати за зобов'язаннями основного боржника припинилися в силу закону. Таким чином, позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача [PERSON], як солідарного боржника, заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Таким чином, Публічному акціонерному товариству «Дельта-Банк" у задоволенні позову як боржника, так і до поручителя слід відмовити у зв'язку із пропуском ним строку позовної давності, як до боржника, так і до поручителя.

Outcome: dismissed