Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

31 березня 2020 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (далі-ТОВ "ФК "ЦФР") та відповідачем було укладено кредитний договір № 3841941759 від 10 липня 2017 року про отримання кредиту в розмірі 7381,00 грн. 26 червня 2019 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі-ТОВ "ФК "ЄАПБ") укладено договір відступлення права вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" відступило право вимоги грошових коштів до відповідача. У зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов кредитного договору, на її адресу було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та включення персональних даних до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу, проте відповідач не виконала свого зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, в розмірі 16037,31 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, направила заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги позивача визнала частково, просила зменшити розмір пені через скрутне матеріальне становище. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 липня 2017 року позивач подала до ТОВ "ФК "ЦФР" заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від вказаного товариства та того ж дня підписала заяву № [NUMBER] про отримання кредиту, підписанням якої підтвердила, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг, становлять кредитний договір між нею та ТОВ "ФК "ЦФР" (а.с.5-6). Крім того, 10 липня 2017 року відповідач підписала паспорт кредиту № 1941759, за умовами якого отримала кредит, в розмірі 7381,00 грн. на особисті потреби строком на 36 місяців, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом - річні проценти, в розмірі 0,01 % та щомісячні проценти, в розмірі 3,49 %. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язалася щомісячно частинами повертати наданий кредит, сплатити відсотки за користування ним та пеню за невиконання чи не належне виконання зобов`язань за договором, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не більше 15 % від суми прострочення, про що було сформовано графік погашення платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору та підписаний відповідачем (а.с.7-8). ТОВ "ФК "ЦФР" виконало зобов`язання за договором, перерахувавши суму кредиту за вказаними відповідачем реквізитами, однак остання не виконала взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, в зв`язку з чим в неї виникла заборгованість, в розмірі 16037,31 грн., яку за договором відступлення прав вимоги № 20190626 від 26 червня 2019 року було передано ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (а.с.9-16, 20-23). У зв`язку з укладенням зазначеного договору, 09 липня 2019 року ТОВ "ФК "ЦФР" було направлено відповідачу лист з повідомленням про відступлення прав вимоги до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" по укладеному 10 липня 2017 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем кредитному договору (а.с.18). Також 09 липня 2019 року відповідачу направлено повідомлення про включення персональних її даних до бази персональних даних з вимогою про сплату заборгованості, в розмірі 16037,31 грн. на користь ТОВ "ФК" Європейська агенція з повернення боргів", яке було залишено поза увагою (а.с.19). З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем нарахування штрафних санкцій не здійснювалося. Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачу нараховано заборгованість за даним кредитним договором, у розмірі 16037,31 грн., з яких: 7175,09 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1,32 грн. - заборгованість за річними відсотками; 5170,40 грн. - заборгованість за щомісячними процентами та 3690,50 грн. - заборгованість за пенею (а.с.17). Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ч.2 ст.1050 цього Кодексу якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушила умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувалася за отриманим кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, в розмірі 7175,09 грн., заборгованості за відсотками, в розмірі 1,32 грн. та заборгованості за щомісячними процентами, в розмірі 5170,4 грн. є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені суд виходить з того, що згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин", положення частини третьої статті 551 ЦК Українипро зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦКУкраїни можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Аналогічні правові висновки виклав й Верховний Суд України в своїх постановах, зокрема від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року по справі №6-1120цс15, в яких зазначав, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК Українирозмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК Україниз урахуванням положень статті 3 ЦК Українищодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК Українищодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Як вбачається із поданої відповідачем до суду заяви з додатками, остання знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки ніде не працює, перебуває на обліку в Березнегуватській районній філії Миколаївського обласного центру зайнятості, та у неї на утриманні перебуває четверо малолітніх дітей 2008 , 2009, 2011 та 2013 року народження (а.с.39-43). Отже, враховуючи майновий стан відповідача та відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання нею зобов`язання, суд вважає за необхідне, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,зменшити суму пені до 1000,00 грн., оскільки на думку суду, саме такий розмір є справедливим, розумним та співмірним, виходячи з встановлених фактичних обставин. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial