Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звенувся до суду з позовною заявою прохаючи суд стягнути з ТОВ "Сенча на його користь борг за договором позики в розмірі 75808 грн. (сімдесят п"ять тисяч вісімсот вісім гривень), визнати недійсним розділи 4,5,6,7 Договору оренди майна з правом викупу укладеного між ним та ТОВ "Сенча" 24.12.2009 року, визнати дійсним договір купівлі- продажу виробничих приміщень бувшої МТФ №2 с.Сенча ( за викляченням розділів 4,5,6,7) укладений 24.12.2009 року між ТОВ "Сенча" та [PERSON] в формі " Договору оренди майна з правом викупу", визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, прийняте згідно акту прийому - передачі майна від 27.12.2009 року до Договору оренди майна з правом викупу укладеного між ТОВ "Сенча та [PERSON] 24.12.2009 року. До початку розгляду справи по суті ТОВ "Сенча" Лохвицького району, Полтавської області пред"явило зустрічний позов до [PERSON] прохаючи визнати договір оренди майна з правом викупу №15 від 24 грудня 2009 року таким, що закінчив строк своєї дії 01 січня 2013 року. зобов"язати [PERSON] повернути та передати за актом приймання передачі ТОВ "Сенча" об"єкт оренди визначений у договорі оренди майна з правом викупу №15 від 24 грудня 2009 року у стані негіршому ніж він був отриманий в аренду із урахуванням переданого зносу та стягти з [PERSON] на користь ТОВ "Сенча" заборгованість з орендної плати по Договору оренди майна з правом викупу №15 від 24 грудня 2009 року в сумі 329750,00 грн. та штрафні санкції за користування виплати орендної плати в сумі 116072,15 грн. В судовому засінні позивач та представник позивача за первісним позовом підтримали позов і просили задовольнити його повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і просив відмовити у задоволенні позову та задоволити зустрічну позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідка [PERSON], ознайомившись із матеріалами цивільної справи дослідивши та давши оцінку доказами по справі суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено що 24.12 2009 року між [PERSON] та ТОВ "Сенча" було укладено договір позики грошових коштів в сумі 50000 грн. з кінцевим терміном повернення 21.12.2011 року. Під час проведення переговорів між сторонами ними неодноразово складалися проекти вищезазначеного договору, змінювалися його умови. Позивачем надано до суду останню редакцію Договору виготовлену за допомгою друкування на принтері що було погоджено на підписання сторонами. Підписання сторонами цього договору та узгодження ними всіх важливих умов (в т.ч. відсотки за користування позикою) в судовому засіданні підтвердив як позивач так і свідок [PERSON] підписант договору від відповідача на той час директор ТОВ "Сенча". Позивач в судовому засіданні наголошував, що грошові кошти сплачені відповідно на виконання останньої редакції договору що надана до суд та виготовлені друкуванням на принтері. Наданий відповідачем аналогічний договір виготовлений на друкарській машинці є проектом договору, від виконання котрого позичальник відмовився, істотні уомви не були погоджені грошові кошти за ним не передавадись і тому він є неукладеним. В судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що він не здійснював будь яких дій на виконання договору позики, що поданий ТОВ "Сенча" додатком до заперечення на позовну заяву від 04.07.2014 року ( виготовлену на друкарській машинці) з його істотними умовами не погоджувався. Згідно квитанції грошові кошти було внесено за договором поданим позивачем (виготовленим шляхом друку на принтері) з істотними умовами котрого сторони погодились та відбулось його виконання. Під час погодження умов спірного договору [PERSON] самостійно виготовив два екземпляри договору, проставив свій підпис в обох екземплярах та надав відповідачу в особі директора ТОВ "Сенча" [PERSON], який після вивчення договору повідомив, що погоджується з усіма викладеними істотними умовами, здав його до бугалтерії та запропонував на виконання договору внести кошти в касу підприємства. Позивач 21.12.2009 року вніс грошові кошти згідно договору. що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1076 та забрав другий примірник договору позики, не звернувши уваги на відсутність печатки. Твердження ТОВ «Сенча» про відсутність у товариства неможливості виготовлення документів за допомогою комп»ютерної техніки спростовується виготовлення в той же час Договором про оренду майна з правом викупу, що поданий до суду ТОВ «Сенча" додатком до зустрічного позову. Даний договір виготовлено за допомогою принтера ( фактично обидва договори виготовлені [PERSON] та подані на підпис директору ТОВ «Сенча»). Відповідно до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України встановлено, що недотримання вимог ч.4 ст. 203 ЦК України (письмова форма)не є підставою недійності правочину за законом. Стороною відповідача зустрічний позов про визнання правочину недійсним не заявлено і тому суд рахує, що згідно ст.. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Станом на день звернення до суду добровільно ТОВ «Сенча» позичку не повернуло. Згідно укладеного договору борг складається з основної суми боргу (50000 тис. грн.) та відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 15% річних: - за період 21.12.2009 року по 21.12.2010 року - 7500 грн; - за період 21.12.2010 по 21.12.2011 року - 7500 грн; - за період 22.12.2011 року по 21.12.2012 року - 7500 грн; - за період 22.12.2013 року по 11.06.2014 року - 3308 грн. Розрахунок боргу за 2014 рік = 50000 грн.(позики) х 0,15 (відсоткова ставка) 365 (кількість днів в 2014 році) х 161 (кількість днів користування позикою) таким чином загальна сума боргу становить 75808 грн. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ( ухвала від 30 січня 2013 року по справі 6-47/00 св 12) Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб»єктів учасників ринку фінансових послуг і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб»єктів договору позики правовідносин яких регулюється нормами ст..ст. 1046-1048 ЦК України. Ураховуючи те, що позикодавцем та позичальником виступають не спеціальні суб»єкти дія Закону України «Про фінансові послуги та фінасові регулювання ринків фінансових послуг» на ці правовідносини не поширюється, а регулюється главою 71 ЦК України « Позика. Кредит. Банківський вклад». Вище вказаний висновок викладений у постанові Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-6-85 ЦС 11, від 30 травня 2012 року у справі № 6- 48 ЦС 12, від 18 липня 2012 року у справі № 6- 79 ЦС 12, відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом становлено, що 24.12.2009 року між сторонами було укладено Договір оренди майна з правом викупу. Вказаний договір був укладений на виконання постанови зборів уповноважених власників майнових паїв ТОВ «Сенча» від 12.12.2009 року про надання дозволу на право викупу виробничих приміщень бувшої МТФ № 2 с. Сенча для відновлення і реконструкції, та в подальшому використанні під пташник. Постановою надавало дозвіл на викуп спірних приміщень і сторони досягли згоди про істотні умови саме договору купівлі - продажу, дозволу на оренду збори не давали. Форма Договору у вигляді « Договору оренди» була обрана для невідкладною початку реконструкції ремонту, відновлення спірного майна. Причиною цього стала відсутність державної реєстрації прав власності на нерухомість, та будь-якої технічної документації на спірне майно що тягло неможливість укладений договорів електро, тепло- водопостачання, отримання необхідних дозволів на реконструкцію, ремонт оформлення прав землекористування. Суд рахує, що таким чином сторони під час укладення правочину щодо «Оренди» майна, уклали договір купівлі - продажу нерухомості і цим було порушено п. 5 ст. 203 ЦК України - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ст. 210 ЦК України правочин вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації ( якщо таке встановлене законом), ст. ст. 793,794 ЦК України встановлено обов"язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору щодо найму нерухомого майна строком більше трьох років. Спірний договір укладений 24.12.2009 року та дійсний до 01.01.2013 року тобто більше 3 років а тому суд вважає що позовна вимога ТОВ Сенча" за зустрічним позовом про стягнення боргу згідно договору оренди, що не пройшов ноторіальне посвідчення та державну реєстрацію є безпідставно оскільки договір нікчемний як такий, що не був ноторіально посвідчений та не укладений як такий що не пройшов державну реєстрацію. Згідно ч.2 ст. 215 ЦКУкраїни недійсним є правочин, якщо його недійсністьт встановлена законом (нікчемний правочин ). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.4 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про ноторіальне повідчення договору такий договір є нікчемний. Договір відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України який підлягає ноторіальному посвідченню або державної реєстрації є укладеним з моменту його ноторіального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності ноторіального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочин недійсним" вказує, що згідно із статтею 210 та 640 ЦК ( 435-15) не є вимушеним також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації якщо правочин підлягає такій реєстрації, пуктом 13 даної постанови пердбачено, що з підстав недодержання вимог закону про ноторіальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочин які відповідно до чиного законодавства підлягають обов"язковому ноторіальному посвідченню. Судом встановлено, що в 2009 році зборами уповноважених власників майнових паїв ТОВ "Сенча" прийнятого рішення вчинити продаж вмробничих приміщень бувшої МТФ № 2 с.Сенча фізичній особі [PERSON] за балансовою вартістю будівель 278474,06 грн. ( питання оренди даною постановою не вирішувалось) окрім того між ТОВ "Сенча" в особі директора [PERSON] та позивачем було укладено договір купівлі - продажу спірного майна, що був оформлений у формі Договору оренди з правом викупу від 24.12.2009 року. Сторонами було узгоджено істотні умови купівлі - продажу, в тому числі ціну та порядок оплати предмету договору- не пізніше 01.01.2013 року ( п.10.1). Після підписання договору відбулось його фактичне виконання а саме продавець передав, а покупець прийняв товар ( що підтверджеється дефектним актом та актом прийому- передачі). Протягом першого півріччя 2009 року [PERSON] сплатив кошти та частину договору ( що підтверджується квитанціями, договром позики та заперечення на первісний позов ТОВ "Сенча" де зазначено про зарахування позики в рахунок сплати за продану нерухомість)після цього звернувся до керівництва ТОВ "Сенча" з наміром припинити зобов"язання виконання, а саме- сплатити всю вартість майна за Договором та належним чином оформити право власності. Ноторіальне повідчення та державна реєстрація вищевказаного договору не проводились. В судовому засіданні встановлено, що у ТОВ "Сенча" на момент укладення договору та до цього часу частково відсутні правоустоновлюючі документи на спірне майно, що робить неможливим виконання ТОВ "Сенча" Договору в силу п. 2 ч.1 ст. 19 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" - державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно виданих відповідно до вимог цього Закону. Керівництвом ТОВ "Сенча" було відмовлено [PERSON] в оформленні продажу внаслідок правоустановлюючих документів та запропоновано зачекати доки буде проведена державна реєстація прав власності за ТОВ "Сенча" та після цього здійснити повний розрахунок та оформлення прав власності [PERSON] Після цього [PERSON] неодноразово звертався з тією ж пропозицією, але керівництво ТОВ "Сенча" усно погоджувались на оформлення продажу під різними приводами ухилялось від ноторіального посвідчення договору постыйно, переносячи строки зверення до нотаріуса збільшуючи ціну договору, пропонуючи альтернативні види розрахунків. Через відсутність результатів усних переговорів на протязі більше двох років [PERSON] письмово звернувся до ТОВ "Сенча" з вимогою прийняти належне виконання договору (оплату придбаного товару) та забезпечити передачу прав власності на спірне майно шляхом оформлення ноторіально посвідченого правочину. Даний лист отриманий ТОВ "Сенча" 07.04.2014 року ( про що свыдчить відповідна відмітка), але відповідь на лист надана не була. Приєднаний до зустрічного позову лист - відповідь [PERSON] не надавалось та не містить будь- які відомості про його направлення позивачу крім того в тексті вказаного листа викладено виключно претензії щодо орендних платежів та проігнорована пропозиція припинення спірного договору виконання. Доказом наявності усих домовленостей про узгодження порядку передачі майна у власність [PERSON] суд визнає факт відсутності будь-яких заперчень з боку ТОВ "Сенча" щодо володіння та користування позивачем спірним майном та відсутність будь-яких документальних пропозицій з цього приводу на протязі 5 років поспіль. Таким чином суд важає, що між [PERSON] та ТОВ "Сенча" було укладено договір купівлі -продажу виробничих приміщень бувшої МТФ №2 розташованих в с. Сенча Лохвицького району, Полтавської області, і при цьому було узгоджено всі істотні умови договору та закріплено волевиявлення сторін шляхом складання письмових документів (Рішення зборів співвласників та спірного Договору) і в подальшому відбулося його часткове виконання. В 2012 році ТОВ "Сенча" в порушення договору повністтю знищено частину проданого майна, що підтверджується доданими до заперчення заявами до правоохороних органів та відмовились подати інформацію щодо залишкової вартості незнищених приміщень і тим самим блокує можливість сплати вартості незнищених приміщень. Таким чином суд вважає, що ТОВ "Сенча" свої зобов"язання не виконало, виконання договору з боку [PERSON], не прийняло, правоустановлюючі документи до цього часу виготовлені лише частково. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України у разі якщо недійність правочину встановлено законом, такий договір є нікчемним. У випадках встановлених Кодексом нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про ноторіальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від ноторіального його повідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає що закон надає право суду визнавати дійним договір, який через недодержання строною вимог закону про його ноторіальне повідчення є нікчемним. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінювалися сторони. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої постанови правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочин в цілому якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За таких обставин суд зазначає що позовна заява [PERSON] до ТОВ "Сенча" підлягає задоволити повністю. Що стосується зустрічної позовної заяви ТОВ "Сенча" до [PERSON] то суд оцінивши належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність вказаний зв"язок доказів їх сукупності, повноту і всебічність з"ясованих обставин на які посилається сторона як на підставі своїх вимог і заперечень, підтвердженим тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні рахує, що необхідно відновити ТОВ "Сенча" в задоволенні вимог викладених в зустрічній позовній заяві. Кереючись ст.ст.10,11,209,212-216,218,294,ЦПК України, ст.203, 204, 215, 220, 640, 793, 794, 217, 657,ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 " Про судову практику розгляду цивільних спарав про визнання правочинів недійсними"

Outcome: approved