Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що 03.04.2013 року уклав з відповідачем договір банківського рахунку фізичної особи №004-28509-030413, відповідно до якого йому був відкритий поточний рахунок у доларах США. 31.10.2014 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення 3300 доларів з власного рахунку у такій послідовності: по 1100 доларів США 4, 5 та 6 листопада 2014 року. Однак в зазначені дні кошти виплачені йому не були, у зв'язку з чим він направляв банку вимоги пояснити причину невиплати. 06.11.14 він звернувся з наступною вимогою виплатити йому з власного рахунку кошти у такій послідовності: 07.11.14 - 1100 доларів США, 10.11.14 - 1100 доларів США та 11.11.14 - 916,81 доларів США. У зв'язку зі змінами НБУ курсу гривні у дні видачі коштів він звертався з заявами про зміну сум до видачі: 07.11.14 - 1050 доларів США, 10.11.14 - 1000 доларів США, 11.11.14 - 1000 доларів США, і в кожній заяві вимагав надати пояснення з приводу їх невиплати, однак жодного разу коштів не отримав, а на свої заяви отримав лише відписки. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача невиплачені йому кошти та 3% річних від простроченої суми, а також 3300 грн. судових витрат. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, та уточнив його, вимагаючи стягнути з відповідача 6490 доларів США, у тому числі, 140 доларів США, які він просив видати 09.01.2015 р., та 3% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання в загальній сумі 32,46 доларів США. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, причину неявки представника не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не подав. Направив суду апеляційну скаргу на ухвалу суду від 12.01.2015 про закінчення попереднього розгляду справи та призначення її до розгляду у відкритому судовому засіданні. Оскільки ця ухвала оскарженню не підлягає, ухвалою від 06.02.2015 суд повернув її відповідачеві відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають. З договору №004-28509-030413 судом встановлено, що 03.04.2013 позивач року уклав з відповідачем договірбанківського рахунку, відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 3.1.1 якого банк відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США [NUMBER] та зобов'язався здійснювати банківське обслуговування клієнта у відповідності до вимог законодавства України та цього договору. Згідно з п.7.2 договору, строк його дії був встановлений з дня його укладання до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Сторонами визнається, що на підставі договору банківського рахунку №004-28509-030413 від 03.04.2013 р. між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) в доларах США №003-28185-060514 від 06.05.2014 р., строк дії якого був установлений по 02.11.2014 року включно. З заяви позивача від 31.10.2014 року вбачається, що він звернувся до банку з заявою про повернення з його депозитного рахунку належних йому коштів у такій послідовності: кожного дня - 4, 5 та 6 листопада 2014 року повертати по 1100 доларів США. Згідно з листом ПАТ "Дельта Банк" №05-2519285 від 04.11.2014, банк повідомив позивачу про повне виконання умов договору банківського вкладу шляхом перерахування суми вкладу та нарахування процентів на його поточний рахунок [NUMBER], відкритий за договором банківського рахунку, однак виплати мають бути здійснені відповідно до постанови Правління НБУ №540 від 29.08.2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" у межах до 15000 грн. на одного клієнта на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, а вилучення грошових коштів через каси та банкомати у сумі, що перевищує зазначений еквівалент, здійснюється у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України на день проведення операції в межах до 150000 грн. на добу на одного клієнта. Доказів того, що 4,5 та 6 листопада 2014 року він виплатив позивачу відповідно до його заяви від 31.10.2014 р. суми коштів у доларах США або у межах до 15000 грн. на одного клієнта на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, відповідач суду не надав. З заяви від 06.11.14 судом встановлено, що позивач знов звернувся до відповідача з вимогою виплатити йому з поточного рахунку кошти у такій послідовності: 07.11.14 - 1100 доларів США, 10.11.14 - 1100 доларів США та 11.11.14 - 916,81 доларів США. З заяв від 07.11.14, 10.11.14 та 11.11.14, адресованих банку, вбачається, що позивач уточнив свої вимоги відповідно до встановленого НБУ курсу гривні у дні видачі коштів та просив видати: 07.11.14 - 1050 доларів США, 10.11.14 - 1000 доларів США, 11.11.14 - 1000 доларів США. Доказів того, що він 7, 10 та 11 листопада 2014 року виплатив позивачу відповідно до його заяв суми коштів у доларах США або у межах до 15000 грн. на одного клієнта на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, відповідач суду також не надав, як не надав і доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за заявою позивача від 09.01.2015 про видачу 140 доларів США. За змістом ч.3 ст.1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч.ч.1-3 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцю рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк гарантує право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами та не має права обмежити його у праві розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.1074 того ж Кодексу, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Доказів на підтвердження обмеження судом права позивача розпоряджатись коштами на своєму рахунку відповідач суду не надав. Його посилання на постанову правління Нацбанку України №540 від 29.08.2014 р. суд до уваги не бере, оскільки підзаконний акт не може змінювати положення закону, та, окрім того, відповідно до листа НБУ №29-209/49334 від 04.09.2014 р. щодо практичного застосування окремих вимог цієї постанови, якщо клієнт бажає отримати готівкові кошти в іноземній валюті з власного поточного, депозитного рахунків, уповноважений банк здійснює видачу готівкової іноземної валюти через касу банку за заявою на видачу готівки. Між тим відповідач, незважаючи на наявність неодноразових заяв позивача про видачу з власного рахунку грошових коштів у доларах США, своїх обов'язків не виконав. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 6490 доларів США ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.2625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Тому, перевіривши розрахунок позивача, суд стягує з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 32,46 доларів США. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з такого. За змістом ч.1 ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України, у випадку задоволення позову відшкодуванню підлягають документально підтверджені судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді, у тому числі, витрати на правову допомогу. З договору про правову допомогу від 30.10.2014 р. вбачається, що, окрім питань складення документів, необхідних для звернення до суду, правова допомога надавалась позивачу адвокатом для звернення до ПАТ "Дельта Банк" та Нацбанку України до пред'явлення позову, та представництва інтересів клієнта в суді. Між тим звернення до банків не є витратами при розгляді справи в суді, а у судових засіданнях адвокат участі не брав. Як вбачається з акту прийому-передачі виконаної роботи від 10.12.2014 р. на суму 3300 грн., до судових витрат можна віднести тільки підготовку позовної заяви та матеріалів до неї для подачі до суду, однак вартість цієї роботи була оцінена сторонами у сумі 1350 грн. Тому вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд задовольняє частково та стягує з відповідача 1350 грн. Враховуючи, що позивач як споживач звільнений від сплати судового збору, суд відповідно до положень ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір у сумі 1090,55 грн. стягує з відповідача на користь держави. На підставі зазначеного,

Outcome: approved