Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району, Відділу у Виноградівському районі Головного Управління держгеокадастру у Закарпатській області про скасування рішення 29 сесії 6 скликання від 07.06.2013 року Великоком`ятівської сільської ради в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, анулювання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобов`язання внесення зміни в Поземельну книгу. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та його сусідом [PERSON] , відповідачем по справі, жителем [ADDRESS] у 2011-2012 роках існував спір з приводу суміжного землекористування, який виразився у тому, що останній претендував на частину його земельної ділянки площею 0,0298 га. Відповідач звернувся до Виноградівського районного суду з позовом у якому вимагав повернення йому цієї земельної ділянки. Спір був розглянутий та вирішений Виноградівським районним судом, про що було прийняте рішення від 12.01.2012 року справа №2-1450/11 (вступило в законну силу 23.01.2012 року), в результаті чого доводи [PERSON] судом спростовано, у задоволенні позову відмовлено та встановлено ту обставину, що порушень фактичних меж немає і землекористування повинно відбуватись по ним. Позивачем було замовлено виготовлення правовстановлюючих документів (проекту землеустрою) на земельні ділянки в [ADDRESS] (під будинком та прилягаючу для ОСГ) в ПП [PERSON] , що має відповідну ліцензію на виконання такого виду робіт. Розроблюваним проектом відповідно до ст.ст. 12, 17, 92, 93, 118, 123, 134 Земельного кодексу України передбачалось відвести у його власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га в [ADDRESS] в межах населеного пункту. На земельній ділянці, що відводиться, перебувають його капітальні теплиці (ангари) та підземні системи водопостачання. ПП [PERSON] геодезично-вишукувальні роботи проводились відповідно планово-картографічних матеріалів, фактичного землекористування та у відповідності з рішенням Виноградівського районного суду від 12.01.2012 року №2- 1450/11, що набуло законної сили 23.01.201 року, яким визначено і встановлено межі землекористування між сторонами. У травні 2017 року позивачем отримано листа від ПП [PERSON] в якому він повідомляє про те, що виконати замовлення та, відповідно, укладений договір про виготовлення проекту землеустрою на мою земельну ділянку не може, оскільки частина її оформлена у власність суміжним землекористувачем [PERSON] В ході проведення комплексу топографо-геодезичних робіт встановлено, що на частину земельної ділянки площею 0,0423 га під теплицями (ангарами) та разом з системами водопостачання позивача суміжним землекористувачем [PERSON] , всупереч рішення Виноградівського районного суду від 12.01.2012 року №2-1450/11 виготовлено правовстановлюючі документи на землю, чим самим дану земельну ділянку від позивача незаконно вилучено. У Державному земельному кадастрі виявлено накладку на його земельну ділянку ділянки відповідача площею 0,0423 га. Якщо раніше об`єктом судового розгляду була земельна ділянка площею лише 0,0298 га з земель позивача, у наданні якої судом відповідачу [PERSON] відмовлено, то на цей раз він незаконно заволодів вже більшою частиною землі, включаючи вищеназвану, та ще частину земельної ділянки загальною площею 0,0423 га. Тобто, окрім грубих порушень закону, що були допущені під час передачі землі відповідачу [PERSON] , земельну ділянку площею 0,0423 га від позивача вилучено відповідачем [PERSON] , ще й всупереч рішенню Виноградівського районного суду від 12.01.2012 року, яким його претензії на неї визнано безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. Позивачем зазначено, що суміжного землекористування з [PERSON] не погоджував, розгляду спору сільською радою не призначалось та не проводилось, жодні земельні ділянки сільською радою чи за рішенням суду від нього не вилучались. Не дивлячись на це, рішенням 29 сесії 6 скликання від 07.06.2013 року В.Ком`ятівської сільської ради затверджено проект землеустрою та передано у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,165 га, включно з його земельною ділянкою площею 0,0423 га та його об`єктами нерухомості (теплиці, системи водопостачання). Земельну ділянку площею 0,165 га (включно з його ділянкою площею і 0,0423 га), у порушення ст. 79 ЗК України, відповідачем [PERSON] сформовано у Державну земельному кадастрі, як об`єкт права власності, з кадастровим номером [NUMBER] та виготовлено на неї свідоцтво про право власності на нерухоме майно бланк серія [NUMBER] від 08.08.2013 року. Сільська рада при прийнятті оспорюваного рішення порушила вимоги Земельного кодексу України, зокрема статей 12, 116, 1 18 та передала у власність відповідача земельну ділянку без погодження її вилучення з користувачем, без погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, під розміщеними на ній об`єктами нерухомості, вилучивши землі від позивача всупереч вимогам ст. ст. 141, 143 ЗК України. У зв`язку з цим позивач просить скасувати рішення 29 сесії 6 скликання від 07.06.2013 року В.Ком`ятівської сільської ради в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,165 га в с. В.Ком`яти, анулювати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідача [PERSON] , а саме: на земельну ділянку площею 0,165 га з кадастровим номером [NUMBER] , бланк [NUMBER] від 08.08.2013 року та зобов`язати відповідача Відділ у Внноградівському районі Головного Управління Держгеокадастру у Закарпатській області внести зміни в Поземельну книгу, вилучивши запис про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] . Заперечуючи позовні вимоги Відділом у Виноградівському районі Головного Управління держгеокадастру у Закарпатській області подано відзив, доводи якого зводяться до наступного (а.с.64-74). Рішенням 25 сесії 6 скликання Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 18.12.2012 „Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства" надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,18 га у контурі 408 в с. В. Ком`яти, зобов`язано гр. [PERSON] виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність подати на затвердження чергової сесії сільської ради. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 8 ст. 118 ЗКУ). На замовлення гр. [PERSON] на підставі договору № 13 від 14.05.2013 із ПП „Закарпатзем" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка відведена із земель сільськогосподарського призначення, склад угідь - рілля, сад. Площа земельної ділянки, що проектувалась до відведення, становить 0,1650 га. Запроектована до відведення земельна ділянка розташована у житловій зоні с. Великі Ком`яти. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна. На використання земельної ділянки не встановлено обмеження (обтяження), сервітути. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗКУ). Відведення даної земельної ділянки погоджено з усіма відповідними службами. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 ЗКУ). Рішенням 29 сесії 6 скликання Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 07.06.2013 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано гр. [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,165 га у контурі 408. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З аналізу наведених положень Земельного кодексу України вбачається, що безоплатно у власність земельні ділянки із земель державної або комунальної власності передаються зацікавленим особам у тому разі, якщо вказані земельні ділянки є вільними, тобто не перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, що й мало місце в даному випадку. Таким чином, відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства на підставі рішення уповноваженого органу. Не заслуговують на увагу твердження позивача щодо того, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.01.2012 по справі № 2-1450/11 за позовом гр. [PERSON] до гр. [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення частини земельної ділянки, згідно з яким [PERSON] у задоволенні позову відмовлено, встановлено ту обставину, що порушень фактичних меж немає і землекористування повинно відбуватись по ним. Дане твердження позивача є безпідставним та не відповідає дійсності. Так, у вищезгаданому рішенні суд констатує, що позивач ( [PERSON] ) належним чином не оформив свої права власності (користування) на земельну ділянку в [ADDRESS] . Та обставина, що у позивача відсутні документи, які посвідчують його право власності (користування) на земельну ділянку є підставою для відмови в захисті його прав (інтересів), так як відповідно до ст. 152 ЗК України тільки власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову слід відмовити. Виходячи з вищенаведеного, жодних висновків стосовно відсутності порушень фактичних меж, а також тієї обставини, що землекористування повинно відбуватись по ним, дане рішення Виноградівського районного суду не містить. Позовна вимога щодо зобов`язання Відділу у Внноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області внести зміни в Поземельну книгу, вилучивши дані про власника земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] суперечить вимогам земельного законодавства. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з вимогами ст. 9 Закону України „Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування документи, які посвідчують його право власності (користування) на земельну ділянку є підставою для відмови в захисті його прав (інтересів), так як відповідно до ст. 152 ЗК України тільки власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову слід відмовити. Виходячи з вищенаведеного, жодних висновків стосовно відсутності порушень фактичних меж, а також тієї обставини, що землекористування повинно відбуватись по ним, дане рішення Виноградівського районного суду не містить. Позовна вимога внести зміни в Поземельну книгу, вилучивши дані про власника земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] суперечить вимогам земельного законодавства, оскільки внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з вимогами ст. 9 Закону України „Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). Згідно з п. 113 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012'№ 1051, державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. Інформаційна взаємодія органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, та суб`єктів державної реєстрації прав регламентовано ст. 30 Закону України „Про Державний земельний кадастр". Так, для державних кадастрових реєстраторів інформація з Державного реєстру речових на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених цим Законом, надається в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки має безпосередній доступ та користується відомостями з Державного земельного кадастру в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Системно проаналізувавши вищезазначені приписи законодавства України, можна дійти висновку, що державний кадастровий реєстратор може внести відомості про власників, користувачів земельної ділянки тільки після отримання відповідних даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Іншими словами, внесення таких відомостей до Поземельної книги можливе тільки після внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором речових прав на нерухоме майно. Крім того, варто відмітити, що скасовуючи свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я гр. [PERSON] , позивач намагається припинити право власності на земельну ділянку розміром 0,165 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому слід зазначити, що порядок припинення права на землю регулюється главою 22 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Зазначений перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, ЗК не передбачено (Правова позиція -Постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-71 цс!2). З огляду на зазначене, скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснено державну реєстрацію відповідних прав на земельну ділянку, не с підставою припинення права власності на земельну ділянку згідно ЗК України. Рішення про передачу земельної ділянки у власність (надання земельної ділянки в оренду) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування або виконавчої влади, що застосовується одноразово, з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, та яке вичерпує свою дію фактом його виконання (внаслідок його виконання). Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства (постанова Вищого господарського суду України від 25.02.2016 у справі № 5028/5/51/2012, від 02.03.2016 у справі №52/310). У пункті 8 (абз. 2) постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зі змінами внесеними 19.03.2010, зазначено, що при вирішені в судовому порядку земельних спорів за участю органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав га охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. У цьому рішенні також зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є „гарантією стабільності суспільних відносин" між органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Далі у рішенні зазначено, що ненормативні правові акти органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. З огляду на викладене, оскаржуване позивачем рішення Великоком`ятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області є ненормативним актом, було прийнято стосовно конкретного громадянина, підлягало одноразовому застосуванню та було виконано в момент виникнення права власності на земельну ділянку - після отримання та державної реєстрації правовстановлюючого документу на землю, із з цього моменту оскаржуване рішення вичерпало свою дію, у зв`язку з чим не може бути скасоване, оскільки дане рішення вже в силу закону скасоване та є не чинним після отримання гр. [PERSON] правовстановлюючого документу на землю. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції"" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами, міжнародного права. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини „Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: „наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце „непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції-". Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України). Згідно із ч. 4 статті 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 статті 78 ЦПК України). Всупереч наведених вимог позивач не надав у обгрунтування своїх позовних вимог належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його права власності на земельну ділянку або користування, письмові докази, що містяться в справі не містять інформацію щодо предмета доказування та твердження в обгрунтування позовних вимог позивача, згідно яких він просить суд позбавити права власності на земельну ділянку, надану відповідачеві, є припущеннями у розрізі його бачення про право власності на нерухоме майно, яке насправді не грунтується на нормах чинного законодавства. Враховуючи викладені вище обставини, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області вважає, що доводи позову не грунтуються на законі та матеріалах справи, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, позивач не довів наявності факту порушень своїх прав та законних інтересів, тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того зауважили, що що відповідно до Положення про Відділ у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - Відділ), затвердженого Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 04.01.2017 №1, Відділ є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, юрисдикція якого поширюється на територію Виноградівського району. При цьому, Відділ не є юридичною особою, не може виступати позивачем та відповідачем в судах. Суб`єктом цього виду провадження може виступати лише Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яке відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308, є юридичною особою та територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Заперечуючи позовні вимоги відповідачем [PERSON] подано відзив (а.с.80-82), доводи якого зводяться до того, що відповідачем визнаються такі обставини: - факт прийняття Великоком`ятівською сільською радою рішення 29-ї сесії 6-го скликання від 07.06.2013 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] площею 0,165 га в контурі №408;

Outcome: dismissed