Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності та виділ із спільної сумісної власності в натурі, мотивуючи позов тим, що відповідач [PERSON] є її чоловіком, з яким вони уклали шлюб 16.05.1992 року. Відповідно до свідоцтва про право власності від 13.11.2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.10.2013 року, технічного паспорту на садибний/індивідуальний житловий будинок від 31.08.2012 р. [PERSON] належить 3/20 частки будинку "Л" з господарськими будівлями та спорудами, який входить в склад будинковолодіння по [ADDRESS]. Будинковолодіння, як об'єкт житлової нерухомості, складається з трьох житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок літ. "А" загальною площею 63,4 кв. м., в т.ч. житловою площею - 46,5 кв. м. з прибудовою літ. "А", тамбурами літ. а, а1; житловий будинок літ. "Ж" загальною площею 69,6 кв. м., в т.ч. житловою площею - 33, 8 кв. м. з прибудовами "Ж", "Ж2"; житловий будинок літ. "Л" загальною площею 135,0 кв. м., в т.ч. житловою площею - 68,4 кв. м., сарай літ. "Б", погріб літ. п/Б, вбиральня літ. "В", гараж літ. "Г", сарай літ. "З", огорожа № 1. В тому числі зведено самочинно прибудова літ. "Ж", сарай літ. "З". Також ними побудовано житловий будинок, який в технічному паспорті від 30.08.2012 року позначено під літерою "Л" зі штампом "Будинок зведено самочинно". Однак будинок вже не рахується як зведенний самочинно, оскільки вони отримали Декларацію про готовність даного об'єкта - житлового будинку "Л" до експлуатації, яка зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 07.12.2012 р. за № 18212241460. В цьому ж будинковолодінні за технічним паспортом його співвласниками є: [PERSON], якому належить 27/50 частки; [PERSON], якій належить 31/200 частки; [PERSON], якій належить 31/200 частки. Житловий будинок з прибудовами під літерою "Ж", сарай - "З", гараж - "Г", жилий будинок з прибудовами "А", який збудований на земельній ділянці 37,2 кв. м., сарай "Б" належить на праві власності [PERSON], [PERSON] З ними спору немає, так як вони проживають в окремих будинках і вона не претендує на їх житлову площу та земельну ділянку, яка між ними розподілена відповідно до рішення суду у відповідності до їх часток в будинковолодінні. Спір стосується лише житлового будинку під літерою "А", який належить на праві особистої власності [PERSON] і [PERSON] та новозбудованого житлового будинку під літерою "Л" на земельній ділянці, яка належить [PERSON] та [PERSON] відповідно до Державного акту від 10 грудня 2008 р. площею 0,0324 га. Будинок під літерою "Л" вони збудували в зв'язку з наступними обставинами. До реєстрації шлюбу з [PERSON] вона проживала в гуртожитку по [ADDRESS]. Потім вона за свої кошти придбала, так як працювала в банку, мала добру зарплату та заробляла значні кошти, однокімнатну квартиру по [ADDRESS]. Надалі її обміняли на квартиру [ADDRESS], [INFO]. у них народився син [PERSON]. Тому для покращення своїх житлових умов, вона купила двохкімнатну квартиру по [ADDRESS] без ремонту. У зв'язку з тим, що після продажу однокімнатної квартири коштів не вистачало, вона була змушена оформити на себе договір з "Укрсиббанком" про надання споживчого кредиту № 11053346000 від 09.10.2006 р. на різницю, яку не вистачало на купівлю квартири і на ремонтні роботи, так як у чоловіка не було коштів, довідки про доходи і стабільного заробітку, а лише тимчасові невеликі заробітки. 25.08.2004 року [PERSON] отримав 3/20 частки будинковолодіння [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як було зазначено в довідці-характеристиці від 28.07.2004 року, на земельній ділянці були розміщені: житловий будинок з прибудовами, позначений на плані літерою "А", дерев'яно-валькований, 1925 р. зведення, житловою площею 46,5 кв. м., житловий будинок з прибудовами, позначений на плані літерою "Ж", з ракушняків, обкладений цеглою, 1993 року зведення, житловою площею 33, 8 кв. м., погріб п/Б, сарай Б, вбиральня В. Самовільно зведені гаражі Г, К та сарай до складу спадкового майне не включені. Після цього, її чоловік [PERSON] почав просити її, щоб вона продала квартиру, погасила кредит, а решту грошей вклала в будівництво приватного будинку на вище зазначеній земельній ділянці, яка належала йому. Вона не хотіла цього робити, але він пообіцяв, що буде заробляти, збудують будинок і він подарує його їй. Лише за таких умов вона погодилась на будівництво. Вона продала квартиру і вклала залишок грошей у сумі 13 000 доларів США в еквіваленті 106 600 грн. 00 коп., після чого вони переїхали жити до матері відповідача по [ADDRESS]. В 2009 р. вони з чоловіком розпочали будівництво. Вона працювала в банку з 1989 р., мала достатній заробіток, після народження дитини перейшла працювати в "Укртелеком", де також зарплата була стабільна і велика, що підтверджується її трудовою книжкою. Так як [PERSON] не знайшов стабільної роботи і неможливо було добудувати будинок через відсутність коштів, вона звернулась в присутності її чоловіка по фінансову допомогу про дачу в борг коштів в розмірі 5000 доларів США і 1000 євро в еквіваленті 51 500 грн. до своєї сестри [PERSON]. Сестра погодилась за однієї умови, що вона напише їй розписку і документи про право власності на будинок і будинок буде оформлений на ім'я позивача. [PERSON] також погодився на такі умови. Але і цих коштів також не вистачило. Тому, 07.05.2013 р. між нею та "Платінум Банком" був укладений кредитний договір № 550/7705ВCL1A на суму 27 250 грн. 02 коп. для продовження будівництва. 18.07.2013 р. між нею та банком "Аваль" була укладена додаткова угода до дог. №313/035-38/40219 від 22.06.2006 р. (продовження кредитної лінії) на суму 7 500 грн. (сума вказана без комісій та відсотків). Крім того, 19.09.2013 р. вона звернулась до своєї подруги [PERSON] і взяла в борг ще 900 доларів США в еквіваленті 7 380 грн.00 коп. для продовження будівельних та оздоблювальних робіт. Фактично вона займалася не лише будівництвом будинку, але і оформленням документів на ім'я [PERSON] спадкового майна, зверталася до суду для встановлення порядку користування між співвласниками будинку земельною ділянкою по [ADDRESS]. І саме завдяки її клопотам, такий порядок було встановлено відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.06.2006 року. А саме: між співвласниками зазначеного будинковолодіння було встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до 3-го варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи №411 від 29.05.2006 року. Згідно висновку експерта - 2/3 ідеальної частки [PERSON] та [PERSON] складає 607 кв. м земельної ділянки, 1/3 ідеальна частка [PERSON] та [PERSON] складає 303 кв.м., в спільному користуванні залишено земельну ділянку площею 205, 95 кв.м., а саме: [PERSON] та [PERSON] - 137,3 кв.м., [PERSON] та [PERSON]- 68, 65 кв.м., виділено в користування [PERSON] та [PERSON] -93,7 кв.м. земельної ділянки під житловим будинком та господарськими спорудами, а [PERSON] і [PERSON]-187,69 кв.м., вільну від забудови земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] площею 371,71 кв.м., [PERSON] та [PERSON] площею 50, кв.м. І саме на підставі цього рішення суду було прийнято рішення Вінницької міської ради від 23.11.2007 року № 1542 про видачу [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку. Просила визнати за нею право власності на жилий будинок під літерою "Л" та земельну ділянку, на яку видано державний акт від 10 грудня 2008 року площею 0,0324 га [PERSON] та [PERSON], залишити за відповідачами - за [PERSON] - 3/20 частки в будинку "А" та за [PERSON] - 31/200 частки в будинку "А", за адресою по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнили позовні вимоги та просять, з урахуванням висновку №207 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 06.06.2014 року поділити майно між сторонами, визнавши за позивачем право власності на житловий будинок літ. "Л" загальною площею 135,0 кв. м. та на на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0324 га розташовану по [ADDRESS], державний акт на право власності на яку виданий 10.12.2008 року [PERSON] та [PERSON] Залишити за відповідачами [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок літ. "А" розташований по [ADDRESS] відповідно до першого варіанту висновку експерта. Просять позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову не заперечує, вважає, що в сплаті грошової компенсації потреби немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2004 р., посвідченого нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1937, спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], а саме 3/20 частки будинковолодіння за [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2013 року виданого Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію правта їх обтяжень, власником 3/20 часток домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON]. Як вбачається технічного паспорту виданого на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], реєстровий №2298, інвентаризаційна справа № 2596, співвласниками будинку є: [PERSON], якому належить 27/50 частки; [PERSON], якій належить 31/200 частки; [PERSON], якій належить 31/200 частки. Відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.06.2006 року. між співвласниками будинковолодіння [ADDRESS] було встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №411 від 29.05.2006 року, згідно якого ідеальна частка [PERSON] та [PERSON] складає 607 кв. м земельної ділянки, ідеальна частка [PERSON] та [PERSON] складає 303 кв.м., в спільному користуванні залишено земельну ділянку площею 205, 95 кв.м., а саме: [PERSON] та [PERSON] - 137,3 кв.м., [PERSON] та [PERSON]- 68, 65 кв.м., виділено в користування [PERSON] та [PERSON] -93,7 кв.м. земельної ділянки під житловим будинком та господарськими спорудами, а [PERSON] і [PERSON]-187,69 кв.м., вільну від забудови земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] площею 371,71 кв.м., .[PERSON] та [PERSON] площею 50,95 кв.м. З державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №756025 виданого 10.12.2008 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010800200349 вбачається, що на підставі рішення Вінницької міської ради від 23.11.2007 року №1542, власниками земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0324 га кадастровий номер 0510136300:01:005:0075, яка розташована в [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Із Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 07.12.2012 року №ВН18212241460 вбачається, що житловий будинок "Л" по [ADDRESS] вважається закінченим будівництвом, об'єкт готовий до експлуатації. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.05.1992 року, прізвище дружини після одруження [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] встановлено, що в графі батько записано [PERSON], в графі мати [PERSON]. Як вбачається з довідки МСЕК серії 10-ААВ №542057 від 17.10.2013 року, [PERSON], [INFO] є інвалідом другої групи. Із договору про надання споживчого кредиту №11053346000 від 09.10.2006 року укладеного між Акціонерним комерцйним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] вбачається, що Акціонерний комерцйний інноваційний банк "УкрСиббанк" надав [PERSON] кредит в сумі 35 755 доларів США 00 центів. Із кредитного договору №313/035-38/40219 від 22.06.2006 року укладеного між Акціонрним пошово-пенсійним банком "Аваль" та [PERSON] вбачається, що Акціонерний пошово-пенсійний банк "Аваль" відкрив [PERSON] кредитну лінію в сумі 7 000 грн. 00 коп. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору №313/035-38/40219 від 22.06.2006 року, кредитну лінію в сумі збільшено до 7 500 грн. 00 коп. 18.07.2013 р. між позивачем та АППБ "Аваль" була укладена додаткова угода до дог. №313/035-38/40219 від 22.06.2006 р. (продовження кредитної лінії) на суму 7 500 грн.. Із кредитного договору №550/7705BCL1A від 07.05.2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та [PERSON] вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Платинум Банк" надало [PERSON] кредит в сумі 21 200 грн. 00 коп. Відповідно до розписки від 05.06.2012 року, [PERSON] позичала у своєї сестри 5 000 доларів США 00 центів та 1000 євро для будівництва будинку по [ADDRESS]. Відповідно до розписки від 19.09.2013 року, [PERSON] позичала у своєї подруги [PERSON] 900 доларів США 00 центів для продовження будівництва будинку по [ADDRESS]. Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 08.10.2012 року №03-74, заробіта плата [PERSON] з 1989 рік по 1999 рік склала 13 884 грн. 043 коп. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 09.10.2006 року, засвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2220 та витягу з Держанвого реєстру правочинів № 2994635 від 09.10.2006 року, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Згідно висновку експерта №207 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 06.06.2014 року надано варіанти поділу майна між сторонами, а саме, домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0324 га, яка розташована по [ADDRESS]. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно положень ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень, що містяться в п. п. 23 - 25, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач, перебуваючи у шлюбі, набули у спільну власність частину домоволодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0324 га, зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак, підлягає розподілу між сторонами. Згідно положень ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі нерухомого майна суд враховує, що дане нерухоме майно було набуте сторонами за час шлюбу у спільну сумісну власність. Крім того, суд враховує, що дане майно було набуте частково за кошти подружжя, а частково за кошти, отримані позивачем від продажу належного їй нерухомого майна та отриманих нею в позику. Дані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечуються. На підставі викладеного, суд вважає доцільним в даному випадку відхід від засад рівності часток подружжя при поділі нерухомого майна на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час судового розгляду справи, позивачем доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка просить судові витрати залишити без відшкодування та приходить до висновку, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved