Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою:[ADDRESS]. Позивачем було передано відповідачу домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 20 000,00 грн., про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 17 січня 2017. На даний час позивач не має можливості оформити вищевказаний правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. На підставі викладеного, позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач в судове засідання не з'явився, суду надав заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом було встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 5). Між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 17 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). [PERSON] було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 20 000,00 грн., про що свідчить розписка від 17 січня 2017 року (а.с.17). Згідно п. 10 Договору [PERSON] був зобов'язаний з'явитися до приватного нотаріуса Троїцького районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] для посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу від 02 лютого 2017 року о 10 годині. Однак з невідомих причин, до нотаріуса не з'явився. В наступному йому були направлені повідомлення, в яких було запропоновано з'явитися до нотаріуса 28 лютого 2017 року (а.с. 16), однак до нотаріуса [PERSON] знову не з'явився. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до частини 3 статті 640 ЦК України вбачається, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Суд звертає увагу на те, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 Суд враховує положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,яким передбачено, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Так, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, вказана правова позиція висловлена в аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved