Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

07.04.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві ГТУЮ у м. Києві, треті особи: ДП «СЕТАМ», [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними електронних торгів, у якому просила визнати недійсними електронні торги з примусової реалізації квартири [ADDRESS] та покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 13.02.2020 року в результаті проведення електронних торгів організованих ДП «СЕТАМ», була реалізована належна позивачу квартира [ADDRESS] . За твердженням позивача електронні торги було проведено незаконно і тому вони мають бути визнані недійсними. 08.11.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» був укладений кредитний договір, майновими поручителями по якому виступили позивачка та [PERSON] 19.06.2013 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист на виконання рішення суду від 21.03.2013 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 672549,32 грн. та пені у сумі 3306,66 грн. Постановою державного виконавця від 21.11.2013 року за вказаним виконавчим листом було відкрите виконавче провадження №40864753. За результатами відкритих торгів 22.01.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2018 року було змінено кредитора у виконавчому провадженні №40864753 на [PERSON] . В межах виконавчого провадження належна позивачу квартира була реалізована 13.02.2020 року при проведенні третього етапу електронних торгів за ціною 594300,00 грн. При цьому, на час складання заявки на реалізацію арештованого майна та передачі квартири на примусову реалізацію, у ній було зареєстроване місце проживання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, державний виконавець передаючи на реалізацію квартиру мав додати до заявки на реалізацію арештованого майна копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. Однак державний виконавець навіть не намагався отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування. Крім того, державний виконавець не може приступати до підготовки проекту заявки на реалізацію арештованого майна раніше ніж сторони виконавчого провадження будуть ознайомлені з результатами оцінки. Матеріали виконавчого провадження №40864753 не містять доказів на підтвердження повідомлення державним виконавцем позивача про результати визначення вартості чи оцінки майна позивача. Із супровідного листа державного виконавця не вбачається, що він був направлений наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку від 09.07.2019 року, відсутній реєстр направлення поштової кореспонденції. Згідно фіскального чеку долученого до супровідного листа, він містить дату направлення 15.07.2019 року, тобто того ж дня, коли до ДТ «СЕТАМ» була направлена заявка на реалізацію арештованого майна, при цьому звіт про оцінку від 09.07.2019 року був отриманий виконавчою службою 10.07.2019 року. За оцінкою майна проведеного в межах виконавчого провадження квартира оцінена у 849000,00 грн., натомість за проведеною на замовлення [PERSON] оцінкою майна від 18.07.2019 року, квартира коштує 1549576,00 грн. В результаті електронних торгів квартиру реалізовано за ціною втричі нижчою від реальної вартості, що зумовило порушення прав позивача. Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року по справі №755/12052/19 було зупинене стягнення на підставі виконавчого листа №2604/29397/12 у ВП №40864753. При цьому, державний виконавець невчасно виніс постанову про зупинення виконавчих дій, тому електронні торги не були зупинені в ході першого туру. Як наслідок квартиру було виставлено на другий етап електронних торгів, а пізніше на третій та незаконно реалізовано за зниженою ціною. Крім того, позивач звертався до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження, оскільки кредитний договір був забезпечений іпотекою за договором іпотеки від 08.11.2007 року і стягувач в позасудовому порядку звернув стягнення на кв. [ADDRESS] , тож оскільки предмет іпотеки був фактично переданий стягувачу в позасудовому порядку, всі вимоги стягувача щодо виконання основного зобов`язання є недійсними, тому були наявні всі підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Державний виконавець заяви позивача проігнорував в результаті чого квартиру було реалізовано. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2013 року було стягнуто солідарно 675855,98 грн. В межах ВП №57595482 відкритого за виконавчим листом №2604/29397/12 стягувачу було передане в рахунок погашення боргу належне боржнику майно за актом від 09.07.2019 року на суму 295058,40 грн. Квартира, право власності на яку стягувач зареєстрував в позасудовому порядку за договором іпотеки була оцінена у 396324,00 грн. Таким чином, стягувачу надійшла сума у розмірі 691382,40 грн., що фактично перевищує розмір боргу. Крім того, позивач посилається на те, що право вимоги [PERSON] було відступлене незаконно. У зв`язку зі зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому, фізична особа у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Тому, на думку позивача, всі дії в межах ВП на користь [PERSON] , в тому числі і електронні торги з реалізації квартири, були вчинені без належної правової підстави, оскільки право вимоги було відступлене стягувачу незаконно. Ухвалою суду від 09.04.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 09.04.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 23.04.2020 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову за змістом якої позивач змінює предмет свого позовну на: «відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача та дітей, внаслідок проведення електронних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] , шляхом визнання незаконним факту проведення електронних торгів та відновлення запису про право власності позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно». Також у вказаній заяві позивач просив суд за власною ініціативою перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.04.2020 року заяву позивача про зміну предмету позову прийнято до розгляду та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про постановлення судом за власною ініціативою ухвали про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 08.05.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі ДП «СЕТАМ» зі змісту яких вбачається, що третя особа не підтримує заявленого позову та зазначає, що державним виконавцем були вчинені дії щодо винесення постанови про відкриття ВП №60614470 та накладення арешту на майно боржника, а в подальшому, після визначення вартості, арештоване майно було передане на реалізацію до ДП «СЕТАМ». 13.02.2020 року відбулись треті торги з реалізації квартири, які пройшли успішно, про що було складено протокол електронних торгів №465712, згідно якого переможцем став учасник №26. Відповідно до абз. 4 п. 4 Порядку перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно практики Верховного Суду дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб і строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб. Порушення Закону України «Про виконавче провадження» має місце тільки на стадії підготовки та передачі майна на реалізацію обов`язки з виконання яких покладено на органи державної виконавчої служби дії яких мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Судом не можуть братися до уваги посилання позивача на дії державного виконавця, як на підставу для визнання електронних торгів недійсними, так як надання оцінки діям органів державної виконавчої служби не може відбуватись в межах розгляду цивільної справи, про визнання електронних торгів недійсними, а тільки в межах скарги на дії державного виконавця. У разі встановлення факту реєстрації місця проживання у житловому приміщенні дитини, яка не є членом сім`ї власника, або у разі фактичного проживання дитини в іншому, ніж місце реєстрації приміщенні, така дитина не набуває права користування житловим приміщенням, а тому дозвіл органу опіки та піклування на примусову реалізацію не вимагається. Позивач додав до позовної заяви довідки про реєстрацію місця проживання дітей з 15.07.2019 року та з 11.07.2019 року, тобто такою довідкою підтверджується, що діти були навмисно зареєстровані в квартирі з метою утруднення вчинення виконавчого провадження в порушення ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», і позивач не вчиняв жодних дій для повідомлення обставин, які не могли бути відомі державному виконавцю, адже з матеріалів справи чітко вбачається, що майно було передано на реалізацію 15.07.2019 року. Позивач не надає жодних доказів, що діти є членами сім`ї позивача, або він є їх опікуном. Позивач має довести належними та допустимими доказами, що відбулось порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів, що ці порушення вплинули на результати торгів та що порушені законні інтереси позивача під час проведення електронних торгів. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення Порядку в ході проведення електронних торгів, що ці порушення вплинули на результат торгів, та що під час торгів були порушені права позивача. 19.05.2020 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову за змістом якої, позивач змінює предмет свого позову на: «визнати недійсними електронні торги з реалізації квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво серія та номер: 1078, видане 30.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.; визнати недійсним та скасувати Акт про проведені електронні торги, виданий Дніпровським РВ ДВС у м. Києві за результатами електронних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] ». Ухвалою суду від 29.05.2020 року заяву позивача про зміну предмету позову було залишено без руху та надано позивачу термін на усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 29.05.2020 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 05.06.2020 року до суду надійшла заява позивача про виправлення недоліків заяви про зміну предмету позову у якій, зокрема, відповідачами вказані [PERSON] , Дніпровський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), треті особи: ДП «СЕТАМ», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 05.06.2020 року заяву позивача про зміну предмету позову прийнято до розгляду, задоволене клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, задоволене клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи. Ухвалою суду від 11.06.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Станом на час ухвалення рішення у справі відповідачі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались, відповідач [PERSON] повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення судової кореспонденції за наявною в матеріалах справи його адресою у Запорізькій області, за місцем знаходження спірного майна, що належить останньому, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Треті особи у справі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] своїм правом на подання письмових пояснень з приводу поданої позовної заяви не скористались. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка була власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.02.2010 року та Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі правочинів. За змістом копії виконавчого листа №2604/29397/12 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 19.06.2013 року, суд вирішив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0426/07/01-CL від 08.11.2007 року у розмірі 84142,29 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 28.11.2012 року становить 672549,32 грн. та пені у розмірі 3306,66 грн. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2018 року (справа №2604/29397/12) здійснено заміну стягувача у ВП №51141805 та №40864753 по виконанню виконавчих листів виданих 19.06.2013 року про солідарне стягнення на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості в розмірі 675855,98 грн. Із протоколу проведення електронних торгів №465712 від 13.02.2020 року вбачається, що переможцем торгів з продажу квартирі [ADDRESS] став учасник №26 із ціновою пропозицією 594300,00 грн. Згідно акту державного виконавця про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) від 25.03.2020 року, в порядку примусового виконання виконавчого листа №2604/29397/12 від 19.06.2013 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] боргу за кредитним договором №0426/07/01-CL від 08.11.2007 року в розмірі 84142,29 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 28.11.2012 року становить 672549,32 грн. та пеню в розмірі 3306,66 грн. складено відповідний акт про проведені електронні торги квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] Продажна ціна лоту склала 594300,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2020 року приватним нотаріусом КМНО Пономарьовою Д.В. було видане свідоцтво на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки він 25.03.2020 року, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , яка придбана останнім за 594300,00 грн., що раніше належала [PERSON] . За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.05.2020 року, 30.04.2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва, серія та номер: 1078, виданий 30.04.2020 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Пономарьова Д.В. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5. Законом України «Про виконавче провадження» встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» й відповідної Інструкції, свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Відповідно до положень ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Отже, державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, у тому числі й оцінку та уцінку майна, на яке звернуто стягнення, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5. Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до передачі на реалізацію арештованого майна, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом та відповідно до положень Розділу 7 ЦПК України. Отже, відповідна незгода та посилання позивача на те, що оцінка проведена державним виконавцем майже вдвічі менша ніж оцінка квартири проведена на замовлення третьої особи у справі (849000,00 грн. - 1549576,00 грн.), а також стосовно зазначення про те, що позивач з оцінкою ознайомлений не був, що відсутні дані про день направлення оцінки боржнику, що згідно фіскального чеку направлення здійснене 15.07.2019 року, тобто у день направлення заявки на реалізацію, хоча до виконавчої служби звіт про оцінку від 09.07.2019 року надійшов 10.07.2019 року, мають окремий порядок оскарження шляхом звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність виконавця. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності, зокрема, державних виконавців. При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року, справа №755/12052/19 стосувалась визнання протиправними дій державного виконавця щодо передачі квартири [ADDRESS] на реалізацію ДП «Сетам» та визнання незаконним висновку про вартість нерухомого майна. При цьому, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, 15.09.2020 року Київським апеляційним судом було ухвалено постанову, якою скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року у справі №755/12052/19 та у задоволенні скарги [PERSON] на дії державного виконавця відмовлено. Зокрема, у постанові Київського апеляційного суду заначено: «суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах виконавчого провадження №40864753 не містять докази на підтвердження повідомлення державним виконавцем боржника про результати визначення вартості чи оцінки майна: квартири [ADDRESS] , оскільки 10.07.2019 року канцелярією відділу отримано вказаний висновок, а передано державному виконавцю у п`ятницю 12.07.2019 року, тобто в останній робочий день тижня. Тому, державним виконавцем повідомлення боржнику направлено у понеділок 15.07.2019 року, тобто на наступний день після вихідного дня. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що державний виконавець діяв на підставі ч. 5 ст. 57 закону України «Про виконавче провадження» та направив боржнику повідомлення на наступний робочий день після отримання звіту про оцінку об`єкта. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та на підставі положень ЗУ "Про виконавче провадження", а тому підстави для задоволення скарги відсутні». Згідно копії звіту про оцінку майна, проведеного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 18.07.2019 року становить 1549576,00 грн. При цьому, суд звертає увагу, що в межах розгляду скарги позивача на дії державного виконавця, предметом оцінки, як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції, була законність висновку про вартість нерухомого мйна, і скаржником обгрунтованість таких вимог не була доведена. При розгляді ж даного спору судом встановлено відсутність підтвердження про неналежну оцінку арештованої квартири проведеної в межах виконавчого провадження, оскільки звіт про оцінку майна від 18.07.2019 року, проведено за особистим замоленням другого з боржників за рішенням суду про стягнення забогованості - [PERSON] , без дотримання процедури встановленої законом, і доказів, які б спростовували звіт про оцінку майна проведену в межах ВП, як то рецензування відповідного звіту, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.07.2019 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 15.07.2019 року по теперішній час. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 11.07.2019 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 11.07.2019 року по теперішній час. За повідомленням Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 31.07.2019 року, виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Лагоцька В.Ф. до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації не зверталась. Відповідно до п. 3 Розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. На обґрунтування своїх позовних вимог до позовної заяви долучено копію супровідного листа виконавчої служби на адресу ДП «СЕТАМ» від 15.07.2019 року про направлення пакету документів щодо реалізації майна боржника та заявку на реалізацію арештованого майна вартістю 849000,00 грн. Зі змісту зазначених документів вбачається, що неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у квартирі в день направлення державним виконавцем пакету документів щодо реалізації майна боржника, а саме 15.07.2019 року. Неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у квартирі за чотири дні до направлення державним виконавцем пакету документів щодо реалізації майна боржника, а саме 11.07.2019 року. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Відповідно до ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. При цьому, із матеріалів справи не вбачається, що позивач сумлінно користуючись своїми правами та сумлінно виконуючи свої обов' язки боржника, повідомив державного виконавця про здійснення реєстрації неповнолітніх осіб у квартирі. А наведені дати реєстрації дітей у цій квартирі свідчать про порушення боржником свого обов`язку утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Також, при вирішенні спору по суті суд звертає увагу, що за змістом постанови Київського апеляційного суду від 15.09.2020 року, якою скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року у справі №755/12052/19, 08.07.2019 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Лагоцькою В.Ф. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно положень ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. При цьому, станом на час винесення державним виконавцем постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , тобто станом на 08.07.2019 року, неповнолітні діти у арештованій квартирі зареєстровані не були, а відповідна реєстрація була здійснена 11.07.2019 року та15.07.2019 року відповідно. Крім того, як вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 15.09.2020 року, якою скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року у справі №755/12052/19 та у задоволенні скарги [PERSON] на дії державного виконавця відмовлено: «Суд апеляційної інстанції, не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволеня скарги в частині визнання неправомірними дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про передачу нерухомого майна: квартири [ADDRESS] на реалізацію з прилюдних торгів Державному підприємству «Сетам», оскільки права малолітніх дітей при відчуженні майна, що належить на праві приватної власності боржнику - [PERSON] , не порушуються, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що у власності малолітніх [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Мати малолітніх дітей [PERSON] володіє на праві власності 1/3 частиною вказаної квартири. Отже, місцем проживання дітей є місце проживання матері [PERSON] (батьків), а не їх баби [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] . Крім того, суд першої інстанції розглядаючи скаргу, не взяв до уваги положення ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження". Так, боржник [PERSON] будучи обізнаною про наявність судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором №0426/07/01-CL від 08.11.2007 в сумі 675855,98грн., порушила зобов`язання визначене ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" та вчиненила дії, що ускладнюють виконання рішення, а саме зареєструвала у квартирі, яка її належить на праві власності малолітніх дітей (онуків). Таку поведінку боржника, суд апеляційної інстанції розцінює, як умисне зволікання та ухилення від виконання судового рішення, та при таких обставинах вважає, що з урахуванням наявності у малолітніх детей зареєстрованого права власності на інше нерухоме майно, відстутні порушення їх житлових чи інших прав. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що державним виконавцем під час передачі на реалізацію державному підприємству «Сетам» не порушено права боржника та її малолітніх онуків, оскільки державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.». Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. За змістом копії договору іпотеки від 08.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Банк Форум», цим договором забезпечено виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №0426/07/01-CL від 08.11.2007 року. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , заставною вартістю 396324,00 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 14.05.2018 року, квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 7463, виданий 08.11.2007 року. видавник: приватний нотаріус КМНО Колєсник С.А.; договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 08.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Колєсник С.А., за реєстровим №7463, серія та номер: 11-58, виданий 22.01.2018 року, видавник: п`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Мазур О.Ю. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач, зокрема, посилається на положення ст. 36 Закону України «Про іпотеку», згідно якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, позивач посилається на положення п. 15 ч. 1, ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» за змістом яких, виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Враховуючи наведені обставини сторона позивача вважає, що державний виконавець безпідставно не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, внаслідок чого була реалізована квартира позивача. Натомість суд вважає наведені посилання позивача, як на підставу для визнання електронних торгів недійними, безпідставними, з огляду на наступне. По-перше, дії або бездіяльність державного виконавця, в тому числі стосовно відмови у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, мають окремий порядок та спосіб оскарження, що встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Розділом 7 ЦПК України, однак матеріали справи не містять будь-яких посилань та доказів про те, чи звертався боржник до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця стосовно не винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження, та якими є результати судового розгляду такого звернення. З іншої сторони слід зазначити, що положення п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не мають правового відношення до обставин описаних стороною позивача як підстава для закінчення виконавчого провадження, адже вказана норма регулює порядок закінення виконавчого провадження за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки. При цьому, вичерпний перелік виконавчих листів наведений у ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/12052/19 було зупинене стягнення на підставі виконавчого листа №2604/29397/12 виданого 19.06.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 675855,98 грн. Посилаючись на наявність вказаної ухвали суду позивач зазначає, що державний виконавець будучі достеменно обізнаним з фактом наявності ухвали про зупинення виконавчих дій, невчасно виніс постанову про зупинення виконавчих дій, що призвело до того, що електронні торги не були зупинені в ході першого туру. Як наслідок ДП «СЕТАМ» виставив квартиру на другий етап електронних торгів, а пізніше на третій, з якого квартира була незаконно реалізована за заниженою ціною. Як вбачається з відмітки на ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року, її копія була отримана Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва 05.08.2019 року, а згідно змісту роздруківки з сайту ДП «СЕТАМ» перший етап торгів з реалізації арештованого майна відбувся 06.08.2019 року. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову. При цьому, матеріали справи не містять належних даних про те, коли саме за вказаною ухвалою суду державним виконавцем було винесено постанову про запинення вчинення виконавчих дій, як і відсутні докази на підтвердження недодержання державним виконавцем вимог ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» щодо терміну винесення відповіданої постанови, оскільки за змістом ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» термін на винесення відповідної постанови має відраховуватись від часу коли безпосередньо саме виконавцю у відповідному виконавчому провадженні стало відомо про наявність такої ухвали суду, а не загалом відділу державної виконавчої служби. За таких умов відсутні підстави для констатування порушення державним виконавцем строку винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях. Крім того, судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначена ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року у справі №755/12052/19 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2604/29397/12 виданого 19.06.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 675855,98 грн., була скасована постановою Київського апеляційного суду від 01.10.2019 року. Другий етап торгів, які не відбулись, проходив 28.10.2019 року, тож відсутні підстави для висновку про доведеність посилань сторони позивача, що невчасне винесення постанови про зупинення виконавчих дій призвело до проведення першого етапу торгів, а в подільшому другого та третього етапу. Відповідно до акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 09.07.2019 року у ВП №57595482 в межах виконання виконавчого листа №2604/29397/12 виданого 19.06.2013 року (боржник - [PERSON] , стягувач - [PERSON] ) стягувачу в рахунок погашення заборгованості передане майно на суму 295058,40 грн. в перерахунку по курсу НБУ до долара США станом на 09.07.2019 року. Безпідставними на думку суду є посилання позивача, що звернення стягнення на квартиру відбулось за зобов`язанням, яке було виконане в поному обсязі. Обгрунтовуючи таку позицію позивач вказує, що за наведеним вище актом стягувачу було передане майно на суму 295058,40 грн., а за договором іпотеки вартість квартири [ADDRESS] , на яку стягувач набув право власності в позасудовому порядку, становить 396324,00 грн., тож загалом стягувачу надійшла сума у розмірі 691382,40 грн., що фактично перевищує розмір боргу. Однак, зі змісту виконавчого листа вбачається, що заборгованість за кредитним договором була стягнута в іноземній валюті, а саме в доларах США у розмірі 84142,29 доларів США з визначенням, що згідно курсу НБУ станом на 28.11.2012 року вказана сума в іноземній валюті дорівнює 672549,32 грн. Згідно ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Отже, державний виконавець виконуючи рішення суду про стягнення заборгованості в іноземній валюті здійснює зарахування коштів на погашення боргу саме в іноземній валюті, як і здійснює перерахунок вартості майна боржника переданого в рахунок погашення боргу стягувачу в іноземній валюті за крусом НБУ на час вчинення відповідної виконавчої дії, тому наденені стороною позивача розрахунки в національній валюті є безпідставними та жодним чином не підтверджують виконання рішення суду в поному обсязі. При цьому, суд повторно зазначає, що не винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в поному обсязі має окремий спосіб та порядок оскарження бездіяльності державного виконавця, а також у випадку навності у позивача переконання про повне виконання ним свого зобов`язання, позивач мав можливість звернутись до суду у порядку ст. 432 ЦПК України. Крім зазначеного, в обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що стягувач набув право вимоги на підставі Договору №954-Ф про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного між ним та ПАТ «Банк Форум», однак таке право вимоги було відступлене стягувачу незаконно, адже фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціальними установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Наведені посилання сторони позивача суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, жодних даних, які б свідчили про наявність рішення суду стосовно визнання недійсним відповідного договору відступлення права вимоги, матеріали справи не містять. Підсумовуючи все вище викладене, відсутні підстави для визнання проведених електронних торгів недійсними, тож суд дійшов висновку про відмову у задовленні позову, як стосовно основної вимоги, так і стосовно похідних вимог, вирішення яких залежить від обгрунтованості та доведеності вимог про визнання електронних торгів недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed