Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

11.06.2021 року представник позивача звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 22.06.2021 року судом отримана інформація щодо місця реєстрації відповідача та цього ж дня відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. В обґрунтування свого позову представник позивача зазначив, що відповідачка звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 01.04.2008 року та довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 30 днів пільгового періоду". Банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано в користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 12.05.2021 року має заборгованість 15722,29 грн., яка складається з наступного: 14315,26 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1407,03 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача. Просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 15722,29 грн., та судові витрати у вигляді судового збору. Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що кредитний договір вона не укладала та не підписувала. Позивач не повідомляв її про збільшення кредитного ліміту, на даний час вже минуло 13 років, як вона співпрацює з банком. У 2008 році їй надали карту, якою з 2017 року вона не користується. Картка дійсна до 2023 року. Також надала відзив (а.с.60-65) на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив (а.с.76-79, 130-133) позивача, згідно яких позовні вимоги не визнала та зазначила, що банком безпідставно було збільшено відсоткову ставку, в справі відсутні будь-які фактичні докази того, що відповідач отримав, чи був ознайомлений з розміром підвищення процентної ставки й дав згоду на отримання кредитних коштів саме за умови оплати за користування коштами у розмірі зміненої в односторонньому порядку процентної ставки. Вважає, що Умови є зміненими в односторонньому порядку без письмового узгодження з відповідачем, тобто порушенням закону, а отже - є незаконними. Згідно наданої позивачем до суду виписки за період з 01.04.2008 року по 13.05.2021 року вбачається, що відповідачка за весь час кредитування скористалася загальною сумою коштів банку в розмірі 46911,89 грн., а сплатила - 65779,91 грн. Проте банк розподіляв внесені відповідачем суми за складовими, зокрема: відсотки за використання кредитного ліміту, комісію за обслуговування, страховий платіж, які є незаконними, бо вона не підписувала жодних договорів, що обумовлювали такі нарахування. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем надано три розрахунки заборгованості та виписка по рахунку, за якими станом на 31.05.2015 року загальна сума заборгованості становить 4872,41 грн. У розрахунку ж станом на 30.06.2019 року позивачем змінено порядок проведення розрахунку та введено додаткову графу "відсотки погашені за рахунок кредиту" та з 01.06.2015 по 12.05.2021 року тіло кредиту безпідставно збільшувалося на суму відсотків, розрахованих за ставкою 3,6% (ставка весь час змінювалася) в місяць, хоча фактично вказана сума нею не витрачалася, отже, визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту з урахуванням відсотків є необгрунтованою. Вважає, що розрахунок заборгованості здійснено з грубим порушенням законодавства з боку позивача та відповідачем внесено всі кошти, якими вона користувалася. Анкета-заява, що підписана відповідачем не містить відомостей про встановлену договором процентну ставку в місяць. У відзиві заявила клопотання про застосування позовної давності за період з 01.04.2008 р. по 12.05.2018 року, посилаючись на те, що заява підписана нею 01.04.2008 року, а заборгованість банк вимагає стягнути станом на 12.05.2021 року. Також, долучила до матеріалів справи квитанції про поповнення нею картки/рахунку (а.с.81-88). Представник позивача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.5). Представник позивача надав суду відповідь на відзив, згідно якої, позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на те, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та тарифів. Грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В Анкеті-Заяві зазначено: "Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.". Таким чином, підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, яка підписана особисто відповідачем, з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. З виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки строк дії картки до 07.2023 року, а позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 24.05.2021 року - до спливу строку позовної давності. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, відзив, відповідь на відзив, пояснення на відповідь на відзив, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 01.04.2008 року відповідачка звернулась до АТ Комерційний банк «ПриватБанк» з Анкетою-заявою, відповідно до якої виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", з бажаним кредитним лімітом в розмірі 1600 грн. з процентною ставкою 3,0% на місяць (а.с.23). Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" від 01.04.2008 року, базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 діб у році), - становить 3,0 %. Довідка містить підпис відповідача про ознайомлення (а.с.24). Відповідно до довідки наданої позивачем, [PERSON] були видані наступні кредитні картки, - 11.03.2008 року була видана кредитна картка [NUMBER] , з терміном дії до 03/12; 30.03.2012 року [NUMBER] з терміном дії до 12/15; 27.11.2015 року [NUMBER] з терміном дії до 11/19; 07.04.2020 року [NUMBER] з терміном дії до 01/23 та 07.11.2019 року [NUMBER] з терміном дії до 07/23 (а.с.22). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] : 01.04.2008 року, встановлено кредитний ліміт - 1600; 24 та 25.10.2008 року, зменшено кредитний ліміт - 800; 05.11.2008 року та 07.07.2009 року, зменшено кредитний ліміт - 500; 27 та 28.05.2001 року, збільшено кредитний ліміт - 600; 30.05.2011 року, збільшено кредитний ліміт - 8000; 25.07.2011 року, збільшено кредитний ліміт - 10000; 23.08.2011 року, збільшено кредитний ліміт - 13000; 02.10.2011 року, зменшено кредитний ліміт - 10000; 14.05.2014 року, зменшено кредитний ліміт - 5700; 04.11.2020 року кредитний ліміт - 0 (а.с.21). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.04.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , та випискою по рахунку, станом на 12.05.2021 року: заборгованість за тілом кредиту - 14315,26 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 1407,03 грн. (а.с.7-20). Відповідно до квитанцій про поповнення картки/рахунку, на протязі з 2014 року по квітень 2021 року (а.с.81-88), [PERSON] частково здійснювались платежі в погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на\~підставі ст.\~13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, їх взаємозв`язок у сукупності, та вважає, що вони є достатніми для вирішення справи по суті. Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За вимогами ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 599 ЦК України, передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За вимогами частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом, 01.04.2008 року відповідачка звернулась з заявою до позивача з метою отримання банківських послуг. У зв`язку з чим в заяві-анкеті від 01.04.2008 року, зазначила свої персональні дані (п.1); контактну інформацію (п.2), інформацію про працевлаштування (п.3); додаткові відомості (п.4) (а.с.23). Анкета-заява містить наступні відомості: п. 5: тип картки - кредитка "Універсальна" 30 днів пільгового періоду; кредитний ліміт - 1600; валюта картрахунку - гривня; базова відсоткова ставка на місяць - 3%. Анкета-заява містить графу "Кредитную картку и ПИН получил". В графі зазначена дата 01.04.2008 року та підпис відповідача, що свідчить про отримання нею кредитної картки (а.с.23 зворот). Довідка про умови кредитування містить наступні відомості: базова відсоткова ставка на місяць - 3%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім. Довідка підписана позивачкою 01.04.2008 року (а.с.24). Позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, про що свідчить довідка про встановлення та зміну кредитних лімітів (а.с.21). Зазначені докази фактично не спростовані відповідачем в судовому засіданні та у поданому відзиві. Відповідач в свою чергу не виконав свої зобов`язання з повернення коштів, не надав своєчасно банку грошові кошти в необхідному розмірі для погашення заборгованості за кредитом, а також відсотками в результаті чого утворилась заборгованість. Посилання відповідачки у своєму відзиві, що анкету-заяву вона не підписувала, суд вважає безпідставними, оскільки з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів (а.с.7-20) слідує, що відповідачка, активно користувалася наданими їй банком коштами, систематично, частково сплачувала заборгованість за договором, що і підтвердила наданими в судовому засіданні квитанціями про поповнення нею картки/рахунку, на протязі 2014-2021 років, що свідчить про визнання відповідачем умов кредитного договору та згоди з його умовами. Крім того, ці посилання відповідача, були спростовані нею в судовому засіданні у своїх поясненнях, згідно яких вона зазначила, що вона дійсно отримувала кредитну картку в 2008 році та користувалась нею. Судом було роз`яснено відповідачці вимоги ст. 12-13 ЦПК, в тому числі її право на клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, для надання експертом висновку на підтвердження її доводів, щодо непідписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування. Відмову відповідача від заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, суд розцінює, як визнання відповідачкою належності саме їй підпису у зазначених документах. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до однозначного висновку, що між сторонами було укладено договір фінансових послуг, який тривалий час частково виконувався відповідачкою, а відтак його слід вважати укладеним. Щодо клопотання відповідачки про застосування позовної давності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За вимогами ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з постановами Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, від 21.03.2018 року № 441/569/17 та від 28.03.2018 року по справі №332/3802/14-ц перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Строк дії кредитної картки отриманої відповідачем 07.11.2019 року спливає - 07.2023 року. Згідно з розрахунком заборгованості, випискою за договором та наданими відповідачем квитанціями, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідачка як позичальник користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої кредитні зобов`язання, щодо повернення цих коштів. 28.04.2021 року відповідачкою внесено останній платіж по кредиту в сумі 1 000 грн. (поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування) (а.с.13 зворот, 15, 88), а з позовом в суд, банк звернувся 24.05.2021 року (а.с.46), тобто в межах строку позовної давності. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки, отриманої відповідачем не сплив та відповідач вчиняла дії по сплаті заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання нею свого боргу. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 15722,29 грн. за кредитним договором № б/н від 01.04.2008 року, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позов містить вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14315,26 грн., а також заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 1407,03 грн. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Таким чином, розглянувши вимоги позивача про стягнення 14315,26 грн. - заборгованості за тілом кредита, суд вважає що ця позовна вимога підлягає задоволенню, оскільки зазначена сума підтверджена наданим позивачем розрахунком та випискою з карткового рахунку, та не спростована відповідачем у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву. Розглянувши вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1407,03 грн., суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Суд погоджується з посиланнями відповідача у своєму відзиві на те, що позивачем неправомірно нараховано відсотки у розмірі 3,6 на місяць. Але, відповідачем не надано суду контррозрахунку нарахованих відсотків. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провести власний розрахунок заборгованості відповідача за простроченими відсотками, з розрахунку 3% на місяць, починаючи з 01.12.2020 року (початок заборгованості). За грудень місяць 2020 року, заборгованість за простроченими відсотками становить 86,52 грн., з розрахунку: 2883,89 (тіло кредиту) х 3 (базова ставка відсотків на місяць)/100 (відсотків); За січень місяць 2021 року, заборгованість за простроченими відсотками становить 116,43 грн., з розрахунку: 3880,95 (тіло кредиту) х 3 (базова ставка відсотків на місяць)/100 (відсотків); За лютий місяць 2021 року, заборгованість за простроченими відсотками становить 147,38 грн., з розрахунку: 4912,60 (тіло кредиту) х 3 (базова ставка відсотків на місяць)/100 (відсотків); За березень місяць 2021 року, заборгованість за простроченими відсотками становить 429,46 грн., з розрахунку: 14315,26 (тіло кредиту) х 3 (базова ставка відсотків на місяць)/100 (відсотків); За квітень місяць 2021 року, заборгованість за простроченими відсотками становить 429,46 грн., з розрахунку: 14315,26 (тіло кредиту) х 3 (базова ставка відсотків на місяць)/100 (відсотків); За травень місяць 2021 року, заборгованість за простроченими відсотками становить 429,46 грн., з розрахунку: 14315,26 (тіло кредиту) х 3 (базова ставка відсотків на місяць)/100 (відсотків); Загальна сума заборгованості за простроченими відсотками за вказаний період становить 1638,70 грн. Враховуючи те, що відповідачкою 28.04.2021 року було сплачено 1000 грн. (а.с.13 зворот), суд, враховує цю суму в погашення заборгованості за відсотками. Таким чином, остаточна сума заборгованості за простроченими відсотками, що підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача становить 638,70 грн. (1638,70-1000). Судові витрати позивача по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в розмірі 2159,07 грн. (14953,96*2270/15722,29). На підставі викладеного,

Outcome: partial