Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач у вересні 2014р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11361002000 від 18.06.2008р. в розмірі 60076,36 дол. США, що по курсу НБУ станом на 21.05.2014 р. становить 704287,79 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту в розмірі 60076,36 дол. США, що по курсу НБУ станом на 21.05.2014р. становить 704287,79 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.06.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11361002000. Відповідно до умов вказаного договору банк надав позичальнику кредит у іноземній валюті в розмірі 55075,00 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16.06.2023р. Додатковою угодою до вказаного договору, укладеною 14.01.2010р. між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON], сторони домовились, що в період з 18.06.2008р. до 13.01.2011р. відповідачка сплачує за користування кредитом 9,5 % річних, а в період з 14.01.2011р. до кінця терміну дії договору про надання споживчого кредиту - 15 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11361002000 від 18.06.2008р. між AT «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №211723 від 18.06.2008р. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №11361002000 від 18.06.2008р. між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 18.06.2008р., за умовами якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати та кухні; комори в підвалі - 3,0 кв.м.; загальна площа квартири змінилась з 37,3 кв.м. на 38,5 кв.м. внаслідок дорахування площі балкону (розпорядження Залізничної районної адміністрації № 678 від 13.06.2006р.) і житловою площею 20,6 кв.м. та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу №6753 від 29.12.1998р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. Станом на 21.05.2014р. заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11361002000 від 18.06.2008р., становить 60076,36 дол. США, що по курсу НБУ станом на 21.05.2014р. становить 704287,79 грн., з яких 43137,38 дол. США заборгованості за простроченим кредитом, 14702,15 дол. США заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 805,98 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 1430,85 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Оскільки відповідачі свої зобов'язання, щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконують, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути всю суму заборгованості по кредиту, проценти за його користування та пеню за прострочення виконання зобов'язань, а також звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26.09.2014р. позов задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором надання споживчого кредиту № 11361002000 від 18.06.2008р. в розмірі 60076,36 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.05.2014р. становить 704287,79 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2014р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014р. відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитим договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, яка постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.05.2015р. скасована, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015р. рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.09.2014р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26.11.2014р. в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що станом на 07.10.2016р. існує заборгованість [PERSON] за договором надання споживчого кредиту №11361002000 від 18.06.2008р., яка становить 60076,36 дол. США, а тому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], вартість якої станом на 18.02.2016р. становить 835 437 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив та просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила та зазначила, що позивач вже обрав свій спосіб захисту порушеного права, стягнувши з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором надання споживчого кредиту від 18.06.2008р. у розмірі 60076,36 дол. США., а тому вважає, що відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] і є його єдиним житлом. Окрім цього, вважає, що на даний час діє мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а тому просить в позові відмовити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча належно повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, і суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26.09.2014р. позов задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором надання споживчого кредиту № 11361002000 від 18.06.2008р. в розмірі 60076,36 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.05.2014р. становить 704287,79 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2014р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014р. відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитим договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, яка постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.05.2015р. скасована, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015р. рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.09.2014р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26.11.2014р. в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Як вбачається з даних рішень, судами встановлено, що 18.06.2008р. між АКІБ "УкрСиббанк", який у подальшому перейменований у ПАТ "УкрСиббанк", та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 55075 доларів США, а остання зобов'язувалась сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі не пізніше 16.06.2023р. Додатковою угодою до вказаного договору, укладеною 14.01.2010р., сторони домовились, що в період з 18.06.2008р. до 13.01.2011р. [PERSON] сплачує за користування кредитом 9,5 % річних, а в період з 14.01.2011р. до кінця терміну дії договору про надання споживчого кредиту - 15 % річних. У забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту 18.06.2008р. між АКІБ "УкрСиббанк" та: [PERSON] укладено договір поруки, а в січні 2010р. додаткову угоду до нього; [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 20,6 кв.м., загальною площею 38,5 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №6753 від 29.12.1998р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрованого за реєстровим №6753. [PERSON] не виконала своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, внаслідок чого в неї перед "УкрСиббанк" виникла заборгованість у розмірі 60076,36 дол. США, в тому числі 43137,38 дол. США заборгованості за простроченим кредитом, 14702,15 дол. США заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 805,98 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 1430,85 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. З пояснень представника позивача встановлено, що на даний час існує заборгованість [PERSON] за договором надання споживчого кредиту №11361002000 від 18.06.2008р., яка становить 60076,36 дол. США. Доказів, які б спростовували наявність заборгованості по кредитному договору, відповідачами суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-1205цс15 від 23.12.2015 року, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першоїстатті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). З висновку оцінювача ТОВ «Реноме Груп» про вартість майна - однокімнатної квартири № 4, загальною площею 38,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вбачається, що ймовірна ринкова ціна об'єкта оцінки станом на 18.02.2016р. становить без ПДВ 835437 грн. Як вбачається з правової позиції Верховного суду України у справі №6-1080цс15, яка є обов"язковою для застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов"язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Крім того, як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №6753 від 29.12.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрованого за реєстровим № 6753. Судом встановлено, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] яка складається з однієї житлової кімнати, кухні та комори в підвалі загальною площею 38,5 кв.м. і яка належить йому на праві приватної власності, та що іншого житла у нього не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно від 07.10.2016р. 07 червня 2014р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Тобто, даний закон визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду на час дії закону не підлягає виконанню, але не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] є піставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи викладене, слід відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] загальною площею 38,5 кв.м. на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved