Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. \~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON] , [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулися до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, про скасування рішення державного реєстратора, позов обґрунтовували наступним. \~ \~ \~ \~ [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2002. [PERSON] проживає у вказаній квартирі з моменту її купівлі по теперішній час. Окрім [PERSON] у зазначеній квартирі зареєстрований та проживає [PERSON] , також проживають родичі [PERSON] - [PERSON] та її син, [PERSON] , [INFO] . 16.09.2005 між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено кредитний договір №27/кф-05, за яким Банк надав кредит позичальнику в розмірі 40 000,00 дол. США строком до 15.09.2015. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 16.09.2005 між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено іпотечний договір №10/1-05 від 16.09.2005 за умовами якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором №27/кф-05 від 16.09.2005 та іпотечним договором №10/1-05 від 16.09.2005. 29.05.2019 на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON] було замінено власника квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] на ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказана квартира була передана ТОВ «Кредитні ініціативи», як звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №10/1-05 від 16.09.2005 року. Посилаючись на не отримання позивачами повідомлення про звернення стягнення, відсутність оцінки нерухомого майна, порушення порядку проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, порушення норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивачі просили - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47154467 від 01.06.2019 року, прийняте Державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON] , яким було замінено власника квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] на ТОВ «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності: 31816692) та поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно відзиву ТОВ «Кредитні ініціативи» на позовну заяву, відповідач вимоги позову не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що позов є безпідставним та незаконним, поданим виключно з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань. У відзиві викладені доводи проти доводів позивача, із застосуванням позицій викладених у Постановах Верховного суду, відповідно до яких приходить до висновку про правомірність рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що є предметом іпотеки, оскільки вони прийняті з наданням відповідачем усіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до Закону України «Про іпотеку». Також, зазначено, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягають застосуванню до цих правовідносин. У відповіді на відзив містяться доводи аналогічні доводам позовної заяви, позивачі відхиляють всі заперечення відповідача, вважає що їх права порушені та підлягають судовому захисту. Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.12.2020 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 14.12.2020 постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.12.2020 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , шляхом заборони відчуження та розпорядження квартирою. Заходи забезпечення позову застосовано до набрання законної сили остаточним рішенням у цій справі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 24.02.2021, ухвалу суду від 30.12.2020 у цій справі залишено без змін. Ухвалою суду від 18.03.2021 витребувано у Василівської районної державної адміністрації Запорізької області\~копію матеріалів реєстраційної справи, зведеної державним реєстратором виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., на підставі якої було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47154467 від 01.06.2019, а саме: змінено власника квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] (№ запису про право власності 31816692). Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до\~державного реєстратора відділу державної реєстрації Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни\~про скасування рішення державного реєстратора\~залишено без розгляду. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування рішення державного реєстратора,\~у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Василівську адміністрацію\~Запорізької області. Продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, про скасування рішення державного реєстратора. 24.05.2021 постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивачів та витребувано з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради\~копію матеріалів реєстраційної справи, зведеної державним реєстратором виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., на підставі якої було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47154467 від 01.06.2019, а саме: змінено власника квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] (№ запису про право власності 31816692). Ухвалою суду від 24.05.2021 закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засідання представник позивачів - адвокат Димитрашко Д.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник відповідача адвокат Ременюк Т.О., у судовому засіданні, проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направлено на адресу суду заяву про розгляд вказаної справи у відсутності представника. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 16.09.2005 ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] (надалі за текстом Боржник), було укладено договір про іпотечний кредит № 27/кф-05 (надалі за текстом кредитний договір), з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до умов якого Банк надав Боржнику кредит у сумі 40000,00 доларів США, а Боржник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сума, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Дата повернення кредиту не пізніше 15.09.2015. (а.с. 17-29). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 16.09.2005 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі за текстом Банк, Іпотекодержатель) та [PERSON] (надалі за текстом\~ Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір № 10/1-05 від 16.09.2005, відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку 3-х кімнатну квартиру загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 43,41 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., що належить Іпотекодавцю на праві власності (а.с. 30-35). Відповідно до Договору про внесення змін №1 до Іпотечного договору № 10/1-05 від 16.09.2005 від 25.12.2007, сторони оцінили предмет іпотеки в 379\~760,00 грн. (а.с.160-161). 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, зокрема відбулося відступлення Права вимоги за договором про іпотечний кредит № 27/кф-05 від 16.09.2005, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] . Вказані обставини визнані учасниками справи, а тому в силу ч.1\~ст. 82 ЦПК України\~ не підлягають доказуванню. 01.06.2019 державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON] , було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47154467. Вказаним рішенням, на квартиру [ADDRESS] , було здійснено перереєстрацію права власності, а саме: право власності на вказану квартиру було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ЄДРПОУ 35326253 (а.с.153). Вказана вище реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.10.2020 (а.с. 36-40). Дата та час державної реєстрації: 29.05.2019 року 16:43:50; Номер запису:31816692. Як підставу звернення до суду з позовом позивачі посилаються на не отримання позивачами повідомлення про звернення стягнення, відсутність оцінки нерухомого майна, порушення порядку проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, порушення норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Розділом 4 зазначеного Іпотечного договору був передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація. Пунктом 5.1 Іпотечного договору Сторонами було погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 5.2 Іпотечного договору Сторонами було погоджено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку. Пунктом 5.3 Іпотечного договору були встановлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». (п.5.3.3). У відповідності до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У зв`язку із порушенням позичальником [PERSON] умов кредитного договору у іпотекодержателя виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Отже, з вищенаведеного вбачається, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, суд враховує, що позивач [PERSON] підписуючи Іпотечний договір, погодила всі умови, які викладені у договорі; підтвердила свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю Предмета іпотеки у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки, відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що у вказаному вище Іпотечному договорі передбачено відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, на підставі якого за банком і було зареєстровано право власності на належний позивачці [PERSON] на праві власності предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, які забезпечені цією іпотекою. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі та заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Так, пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону № 1952-ІV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Надання інших документів для державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки нормами законодавства не передбачено. Так, судом встановлено, що на виконання норм Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю [PERSON] за двома адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , та позичальнику [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: копіями повідомлень (а.с.73-78), реєстром відправки рекомендованої кореспонденції №66 від 05.04.2019 з чеком поштового відправлення відділення від 08.04.2019 та штемпелем ПАТ «УКРПОШТА» (а.с.82) та списком №9626 згрупованих відправлень ПАТ «УКРПОШТА» (а.с.83). Також суд враховує, що відповідно до листів-повідомлень ТОВ «СЛУЖБА ЕКСПРЕС-ДОСТАВК И «МЕРКУРІЙ» за вих. №302/08, №303/08, №304/08 відправлення від 28.04.2019 для [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та для [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] після двох невдалих спроб вручення кур`єром повернуто відправнику (а.с. 79, 80, 81 відповідно). Відповідно до пункту 8.5 Іпотечного договору, сторони погодили, що всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів (або телеграм), чи приймаються кожною стороною власноручно. Отже, суд враховує, що іпотекодержателем дотримано вимоги п.8.5. іпотечного договору та здійснено належне направлення листів-повідомлень іпотекодавцю та позичальнику засобами рекомендованої кореспонденції та окремо кур`єром, а повернення від іпотекодавця та позичальника належно направленої вимоги свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості та намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, відповідно до яких належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Таким чином, доводи позивача про обов`язкове отримання іпотекодавцем та позичальником вимоги, суд не приймає до уваги, оскільки спростовані вищевикладеним. Доводи представника позивачів щодо відсутності доказів проведення оцінки спірного майна на момент набуття на нього права власності відповідачем, зокрема, відсутність у переліку документів наданих державному реєстратору, суд вважає безпідставними, оскільки перелік документів, передбачений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, які надаються державному реєстратору, такого документу, як оцінка майна, не містить. При цьому, судом встановлено, що відповідачем проводилася оцінка спірного нерухомого майна, що підтверджується копією висновку про вартість майна від 25.04.2019. (а.с.86). Щодо посилання на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд зазначає про наступне. Відповідно до положень пункту 1 ч. 1. Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна. Відповідно до висновку Верховного Суду в постанові Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 у справі № 750/5622/19 для правильного застосування\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~судам необхідно було встановити чи відповідає квартира вимогам, встановленим у пункті 1 зазначеного\~закону, а саме: 1) чи використовується\~таке нерухоме житлове майно\~\~як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя,\~за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; 2) чи таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; 3) чи загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири\~та 250 кв.\~м для житлового будинку». Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №644/3116/18, квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону №1304-VII ( Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті), у тому числі і шляхом реєстрації права власності за кредитором як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Проте, позивачами не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що спірна квартира, яка була передана позивачем [PERSON] банку в іпотеку за відповідним іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором у іноземній валюті, є постійним місцем проживання позивачів. Суд враховує, що згідно копії паспорту [PERSON] серії [NUMBER] з відміткою про реєстрацію місця проживання з 21.01.2005 за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-13), а згідно з відміткою про реєстрацію у копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Інших доказів місця проживання позивачами не надано. Отже, позивачка [PERSON] зареєстрована не у спірній квартирі, а надана позивачем [PERSON] копія паспорту громадянина Україна з відміткою про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, не свідчить про наявність достатніх підстав про твердження того що спірна квартира є постійним місцем проживанням позивача [PERSON] . Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що матеріалами справи не підтверджено факту проживання позивачів у спірній квартирі, як на час вчинення спірної реєстраційної дії, так і на час судового розгляду. Позивачами не надано належних доказів використання спірної квартири, як місця свого постійного проживання. При цьому встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , щ підтверджується копією Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.12.2020 (а.с.88-91). Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень Закону України ««Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що дії державного реєстратора щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на спірне нерухоме майно на підставі договору іпотеки є правомірними, оскільки такий договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~ст.37 Закону України "Про іпотеку". Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд не знаходить підстав для скасування рішення про державну реєстрацію, оскільки останнє відповідає вимогам\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", та приходить до висновку, що позивачами не доведено, що спірне рішення державного реєстратора прийнято протиправно, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі суд відносить судові витрати позивача при зверненні до суду на його рахунок.

Outcome: dismissed