Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

06.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами (з урахуванням уточнень), якими просить суд визнати за [PERSON], [INFO], право на приватизацію 7/40 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул.Польська (колишня назва Шмідта Лейтенанта), 10 в м. Ізмаїлі Одеської області, що належить Ізмаїльській міській раді; зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області, усунути перешкоди у реалізації мною, [PERSON], [INFO], права на приватизацію 7/40 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Польська (колишня назва Шмідта Лейтенанта), 10 в м. Ізмаїлі Одеської області. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вона проживає та зареєстрована у [INFO] (Шмідта) в м. Ізмаїл Одеської області. Квартира належить до комунальної власності, і відповідно до чинного законодавства вона має право на безоплатну приватизацію цього житла, однак коли вона звернулась до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради з заявою про передачу у власність квартири за вищезазначеною адресою, їй було відмовлено у звязку з відсутністю ордеру на квартиру. Позивач вважає таки дії протиправними, оскільки вона на законних підставах користуються спірним житлом, зареєстрована за його адресою, до теперішнього часу не використала своє право на безкоштовну передачу житла, у звязку з чим має право на приватизацію 7/40 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Польська, б. 10. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачами у порушення п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян не надано всі передбачені переліком документи, а саме ордеру на квартиру. Представник третьої особи позовні вимоги визнав та проти задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що розпорядженням Ізмаїльського міського голови за №57 від 19.02.2016р. вул. Шмідта Лейтенанта в м. Ізмаїл перейменована на вул. Польська. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №236998 від 01.09.2015р. [PERSON] змінила своє прізвище на «Делігіоз». Згідно довідки комунального підприємства «Житсервис 2» № 1156 від 30.08.2016 року в квартирі [ADDRESS] (Шмідта) в м. Ізмаїл Одеської області зареєстрована та проживає позивач [PERSON] та вона має право на приватизацію зазначеної квартири. Згідно договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 30.08.2016р., укладеному між КП «Житсервіс-2» та [PERSON], наймачем квартири, остання сплачує надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку по вул. Польська, б. 10, кв. 3. 18 серпня 2016 року позивач звернулася до відповідача з завою про передачу у власність зазначеної квартири. Листом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № Д-1315 від 09.09.2016р. [PERSON] було відмовлено у прийнятті рішення про передачу їй у власність вищезазначеної квартири, оскільки нею в порушення п.п. 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на житло. Згідно рішення Ізмаїльської міської ради за №5584-п від 30.09.2015р, та рішення №28-п1 від 27.11.2015р. відповідно до п. 51 ст. 26, ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надана згода на прийом безоплатно у комунальну власність міської громади 7/40 частин домоволодіння по вул. Шмідта, б. 10 в м. Ізмаїл від ПАТ «Ізмаїльський річковий порт «Дунайсудсервіс». Згідно довідки ПАТ «Ізмаїльський річковий порт «Дунайсудсервіс» за №72 від 22.07.2016р. ПАТ «Ізмаїльський річковий порт «Дунайсудсервіс» є балансоутримувачем будинку за адресою: м. Ізмаїл, вул. Польська (Шмідта), б. 10. За наявними на підприємстві обліковими документами єдиною мешканкою квартири [ADDRESS] (Шмідта) в м. Ізмаїл є [PERSON], яка мешкає та зареєстрована за цією адресою. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №77 від 23.01.2017р. власником 7/40 часток обєкту нерухомості по вул. Польська, 10 в м. Ізмаїл Одеської області зареєстрована Територіальна Громада в особі Ізмаїльської міської ради на підставі рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №5584-VI від 30.09.2015р. та рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №28-VIІ від 27.11.2015р., зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №958452851106 від 16.06.2016р., копії вказаних документів наявні в матеріалах справи. Отримати копію ордеру на квартиру неможливо, так як в організації, де зберігаються такі документи, він відсутній. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до довідки від 25.07.2016 року за №227, наданої ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON], яка мешкає за адресою: м.Ізмаїл, вул. Шмідта, б. 10, кв. 3, житлові чеки не отримувала та право своє на них не використала. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Відповідно до\~ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно до змісту ч. 3 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання зави громадянина. При цьому частина 10 наведеної статті зазначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правомірність вселення та проживання позивача у квартирі [ADDRESS] (Шмідта) в м. Ізмаїл Одеської області підтверджено наявними у справі документами та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України. Згідно із договором найму позивач має право користування квартирою, проживає у ній постійно, згадане приміщення є жилим - воно підлягає приватизації, оскільки не відноситься до службових, належить територіальній громаді, тому позивач відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" має право на приватизацію цього житла. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючи, що ордер для вселення в квартиру № 3, що складає 7/40 будинку по вул. Польська (Шмідта), буд. 10 в м. Ізмаїл видавався і відсутність його копії позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у позивача є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеної квартири, та доведена підставність вимог щодо приватизації житла, суд приходить до висновку що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved