Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач в січні 2014 року звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом Державного казначейства України, Головного управління МВС в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями працівниками БМОП «Беркут» ГУМВСУ в Харківській області в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 986 580 грн., нанесену співвідповідачем в наслідку незаконного силового вторгнення в квартиру, незаконної активної участі в проведенні обшуку, в наслідку якого співвідповідач спричинив тривалі моральні, та фізичні страждання. З метою всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи, позивач також просив витребувати з прокуратури Дзержинського району м.Харкова матеріали кримінального провадження, внесені в ЕРДР №42012220090000005, 42012220090000006, зобов'язати керівництво спецпідрозділу «Беркут» ГУМВСУ в Харківській області, після набрання рішення законної сили, направити на його адресу офіційне письмове вибачення за незаконне вторгнення в приватне володіння співробітників та незаконної активної участі в проведенні незаконного обшуку. В ході розгляду справи, позивач зменшив позовні вимоги, просив суд стягнути з Державного казначейства України моральну шкоду, заподіяну незаконними діями працівниками БМОП «Беркут» ГУМВСУ в Харківській області в сумі 657 720 (шістсот п'ятдесят сім тисяч сімсот двадцять) грн., а також відмовився від вимог стосовно витребування з прокуратури Дзержинського району м.Харкова матеріали кримінального провадження, внесені в ЕРДР №42012220090000005, 42012220090000006. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.09.2010 року до квартири [ADDRESS], яка належить позивачу по справі, з застосуванням насилля, не маючи на то належний дозвіл, вторглися співробітники БМОП «Беркут» ГУМВСУ в Харківській області, які проводили незаконний обшук квартири. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник співвідповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, просив відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що позивачем не наведено жодного доказу, який би вказував на незаконність проведення зазначеної слідчої дії, яка проводилась, не співробітниками БМОП «Беркут», а старшим слідчим СУ УМВС України в Полтавській області Лоскот С.С., який згідно ст.183 КПК України (в редакції 1961 року) проводить зазначену слідчу дію та несе відповідальність за додержання законності, контролюючи та керуючи дії осіб, яких він має право залучати для участі в обшуку. У тому випадку, якщо для позивача є суттєвим посилання саме на факт проведення незаконного, як на його думку, обшуку, відшкодування шкоди за проведення якого передбачено п.1.ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то відповідним співвідповідачем має бути УМВС України в Полтавській області, в провадженні співробітників якого знаходилась кримінальна справа №10231067, та у рамках розслідування якої, відбувалося проведення обшуку за місцем мешкання позивача. Крім того, позивач не навів жодного доказу, яким би підтверджував факти отриманої ним моральної шкоди, зокрема пов'язаних з фізичним та душевним болем, стражданнями, страхом, приниженням тощо. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, повернуті на адресу суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Розглядом справи встановлено, що 02.09.2010 року до квартири [ADDRESS], яка належить позивачу по справі, знаходились десять співробітників БМОП «Беркут» ГУМВСУ в Харківській області, які проводили незаконний обшук квартири. Даний факт підтверджується листом командиру батальйону особливого призначення «Беркут» ГУМВС України в Харківській області П’ятаченко С.В. №112/5 від 08.01.2014 року, згідно якого вбачається, що мало місце перебування в оселі позивача працівників Харківського «Беркуту». Згідно висновку судово-психологічної експертизи №2942 від 18.04.2014 року ХНДІСЕ ім.Засл.професора М.С.Бокаріуса, вбачається, що за умови, якщо судом буде встановлено, що ступень вини відповідача пов'язана з прямим умислом, можливий розмір компенсації моральної шкоди, заподіяній позивачу, складає 657720 грн., або еквівалент 540 мінімальних заробітних плат. Відповідно до статті 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За положеннями пункту 2 частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Порядок захищення порушених прав, обраний позивачем, не суперечить загальним принципам цивільного судочинства, гарантує йому конституційні права на судовий захист цивільного права і інтересу, визначеному статтею 3 ЦК України, тому, даний позов розглянутий судом в порядку позовного провадження. Судом також встановлено, що 13.09.2010 року старшим слідчим СУ УМВСУ в Полтавській області Дичук І.А. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України. 05.11.2010 року старшим слідчим СУ УМВСУ в Полтавській області Лоскот С.С. порушено кримінальну справу відносно позивача за ознаками частин 2,3 статті 358 КК України. 08.11.2010 року відносно [PERSON] винесена постанова про притягнення в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190, ч.2,3 ст.358 КК України і в цей же день він оголошений у розшук. Під час досудового слідства на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Полтави від 02.09.2010 року, був проведений обшук за місцем проживання позивача, за наслідками якого були вилучені його особисті речі. Також 08.11.2010 року був накладений арешт на майно обвинуваченого [PERSON] 21.07.11 року кримінальна справа відносно позивача була закрита на підставі пункту 2 статті 6, пункту 2 статті 213 КПК України, тобто за відсутністю у його діях ознак інкримінованих злочинів. Знятий арешт з майна. Прийняте рішення про повернення вилучених особистих речей. Таким чином, наведені вище висновки спеціалістів є належними письмовими доказами на підтвердження суми спричиненої моральної шкоди. Стаття 1 Закону України № 266/94-ВР від 1 грудня 1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" в редакції, що діяла на час перебування під слідством позивача, зі змінами (далі Закон) встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України: "Про оперативно-розшукову діяльність" , "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Посилання представника відповідача на недоведеність позивачем своїх вимог та спричинення моральної шкоди, голослівні, надумані, такі, що суперечать вимогам Закону та спростовуються вище приведеними доказами. Суд вважає доведеним, що позивач зазнав моральних страждань у зв'язку з кримінальним переслідуванням, проведення у нього обшуку, вилученням та утриманням особистих речей, чим були порушені його права відповідно до статті 62 Конституції України та звичайний життєвий уклад, таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає доцільним та достатнім стягнення на користь позивача моральної шкоди. На підставі

Outcome: partial