Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Обґрунтовуючи вимоги позивач в своїй позовній заяві вказував на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана відповідачем заява 14.04.2011 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, згідно якої відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна 55 днів». У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість в розмірі 115\~772,26 грн., з яких: 3\~961,36 грн. - заборгованість за кредитом; 101\~306,74 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 4515,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5489,16 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача та в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не зявився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як вбачається із заяви від 14.04.2011 року, відповідач подав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. З вказаної анкети-заяви також вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, з якими він був ознайомлений і згоден, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, між позивачем та відповідачем укладено договір приєднання, який у відповідності до вимог ст. 634 ч. 1 ЦК України є договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що згідно до умов договору від 14.04.2011 року відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна (55 днів льотного періоду)», зі сплатою за користування кредитом 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Довідкою (а.с.9) підтверджується, що за договором від 14.04.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було надано кредитну картку «Універсальна 55 днів» №5577212704318297. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] картрахунку №5577212704318297 від 14.04.2011 року (а.с.9), яка мається в матеріалах справи, вбачається, що банком [PERSON] було надано кредитну картку «Універсальна 55 днів» №5577212704318297, за якою змінювався кредитний ліміт наступним чином: 14.04.2011 р. 300,00 грн., 14.04.2011 р. 5000,00 грн.; 26.05.2011 р. 6000,00 грн.; 22.06.2011 р. 8000,00 грн.; 03.05.2012 р. 7430,00 грн.; 25.06.2012 р. 6840,00 грн., 11.03.2013 р. 4850,00 грн.; 22.03.2013 р. 4850,00 грн.; 06.09.2013 р. 3970,00 грн. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішення Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що за користування Кредитом і [PERSON] нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік, якщо інше не передбачено. Судом встановлено, що свої обов'язки за кредитним зобов'язанням відповідач в повній мірі не виконав та кошти не повертав, у наслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Станом на 30.11.2017 року заборгованість за кредитом у відповідача становить 115\~772,26 грн., що складається із наступних сум: 3\~961,36 грн. - заборгованість за кредитом; 101\~306,74 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 4515,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5489,16 грн. - штраф (процентна складова). Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.6-8). Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. В позовній заяві та в розрахунку заборгованості за кредитом позивачем зазначено (а.с.4,8), що станом на 30.11.2017 року у відповідача існує заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4515,00 грн. При цьому, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстав нарахування комісії. Оскільки ні з анкети-заяви від 14.04.2011 року, ні з Умов та правил надання банківських послу, а ні зі змісту позовної заяви не вбачається підстав щодо нарахування комісії за укладеним між сторонами кредитним договором суд, своєю ухвалою від 07.03.2018 року розяснив позивачу про те, що обовязок доведення наявності заборгованості лежить на позивачеві, також було визнано явку представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до судового засідання 29.03.2018 року обовязковою, для зясування питання щодо підстав нарахування комісії. Але в судове засідання 29.03.2018 року представник позивача не зявився та не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження підстав нарахування комісії за укладеним між сторонами кредитним договором від 14.04.2011 року. Доводи позивача про заборгованість за комісією - матеріалами справи не підтверджуються. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що у відповідача за кредитним договором від 14.04.2011 року є заборгованість за комісією. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.37) та повідомленням з виконавчого комітету Білицької міської ради від 22.01.2018 р. №160 (а.с.44). Враховуючи наведене, суд вважає, що на договірні правовідносини між сторонами у справі розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, до таких населених пунктів віднесено і м.Білицьке Донецької обл., де зареєстрований відповідач. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 14.04.2014 року по 30.11.2017 року задоволенню не підлягають на підставі ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня в розмірі 4515,00,00 грн. є нарахованою після 14.04.2014 року, тобто є такою що не підлягає стягненню відповідно до ЗУ від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також не підлягає стягненню штрафи, які нараховані відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, так як вони нараховані після 14.04.2014 року. Зважаючи на викладене, розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає задоволенню в даному випадку становить 105 268,10 грн., з яких: 3\~961,36 грн. - заборгованість за кредитом; 101\~306,74 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. В решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також розяснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1602,13 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (90,93 %). Решту судового збору в сумі 159,87 гривень слід залишити за позивачем. .

Outcome: partial