Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

[PERSON] 13 січня 2014 р. звернувся до Кіровського міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Орендне підприємство "Шахта "Жданівська" про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20.000 грн., посилаючись на те, що він з 11 грудня 1998 р. по 19 листопада 2000 р. та з 17 жовтня 2012 р. по 01 червня 2013 р. р. працював у відповідача прохідником з повним робочим днем під землею. 30 липня 2013 р. Донецькою обл. МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку з професійним захворюванням - пневмоконіозом строком на два роки до 01 серпня 2015 р. та повторно 15% втрати професійної працездатності від трудового каліцтва , що сталося 08 жовтня 2003 р. у ТОВ "Донпромбызнес" та по сукупності визначено втрату 55% професійної працездатності та він був визнаний інвалідом третьої групи строком на 2 роки. Професійне захворювання було спричинено тяжкими умовами праці на підземних роботах на вугільних підприємствах у сукупності з недосконалістю технологічних процесів видобутку вугілля, запиленістю повітря та несприятливим мікрокліматом робочої зони, де він працював тривалий час, внаслідок чого в теперішній час його постійно турбує його фізичний стан: постійно триваючий кашель, болі в грудині при кашлі, задишка при ходьбі, слабкість, неможливість вільно пересуватися, через що він вимушений постійно лікуватися, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, не може як раніше в повному обсязі виконувати роботу по господарству, спілкуватися з оточуючими людьми, розуміє безповоротність зміни, що сталися в його організмі, що потребує від нього додаткових зусиль для нормальної організації життя, що вкрай негативно відбивається на його душевному та психічному стані, завдаючи йому щодня моральні страждання, тобто моральну шкоду. Моральну шкоди від професійного захворювання він оцінює у 20.000 грн. Судове засідання фіксувалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу - комплексу "Оберіг". У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що при складанні позову була припущена деяка неточність, а саме не вказано, що 55% втрати професійної працездатності було встановлено йому за сукупністю, з яких 40% - за професійне захворювання пневмоконіоз та 15% - через трудове каліцтво, що він одержав 08 жовтня 2003 р. в ТОВ "Донпромбізнес". Позовач вточнив, що звертається він до Публічного акціонерного товариства "Орендне підприємство "Шахта "Жданівська" за відшкодуванням моральної шкоди, спричиненої виключно професійним захворюванням. У відповідача він працював з 11 грудня 1998 р. по 19 листопада 2000 р. та з 17 жовтня 2012 р. по 01 червня 2013 р. прохідником з повним робочим днем під землею, а потім вимушений був через стан здоров'я звільнитися з роботи за власним бажанням, тобто загалом у відповідача на підземних роботах він працював 2 роки 6 місяців 22 дні , всього має безпосередньо підземного стажу 29 років 1 місяць 26 днів (без врахування подвійного обчислення стажу під час роботи в районах Крайньої Півночі), з яких більше як 10 років працював гірничим робітником, прохідником, машиністом електровозу в ш/у "Комсомольське", 4 роки 6 місяців в ТОВ "Угледобича" та на інших вугільних підприємствах. Звертається з позовом про відшкодування моральної шкоди до відповідача, оскільки у відповідача умови праці були тяжкими, багато пилу від роботи відбійного молотка та тому, що звільнився він з роботи саме з цієї шахти. 30 липня 2013 р. Донецькою обл. МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку з професійним захворюванням - пневмоконіозом строком на два роки до 01 серпня 2015 р. та повторно 15% втрати професійної працездатності від трудового каліцтва , що сталося 08 жовтня 2003 р. та по сукупності визначено втрату 55% професійної працездатності та він був визнаний інвалідом третьої групи строком на 2 роки. Дуже жалкує, що через стан здоров'я вимушений покинути роботу, яка давала можливість матеріально забезпечити потреби сім'ї. Через хворобу він має задуху, слабкість, кашляє, не може далеко ходити, він не може виконувати вдома роботи, пов'язані з будь-якими навантаженнями, навіть не може допомогти дружині принести харчі з ринку. Позивач в судовому засіданні підтримав ціну позову та вартість моральної шкоди оцінив у 20000 грн. через необхідність придбання ліків, лікування в санаторії , необхідність додаткового лікування. Пенсія за віком йому призначена в 2000 році за стажем та він продовжував працювати до 2013 року через необхідність матеріально забезпечити родину. До інших підприємств з позовом він не бажає звертатися за відшкодуванням шкоди, оскільки звільнився від відповідача, тобто через незабезпечення відповідачем умов праці щодо захисту від пилу. На цей час він отримує щомісячно пенсію 2800 грн. та щомісячні страхові виплати з Фонду у розмірі 3000 грн. Представник відповідача Топоровська Світлана Олексіївна позов визнала частково у розмірі 1500 грн. з тих причин, що відповідач працював у них лише 2 роки 6 місяців 22 дні, а всього має тривалий став на підземних роботах, а саме більше 20 років років. Вважає, що професійне захворювання не змогло би розвинутися за той час роботи, який позивач працював виключно на їх підприємстві, оскільки причиною професійного захворювання є тривалий вплив шкідливих факторів; з медичного висновку видно, що лікарями враховано час роботи позивача в підземних умовах на протязі 28 років, а отже винними за виникнення у нього професійного захворювання є ш/у "Комсомольське", ТОВ "Донпромбізнес" (де він ще і отримав трудове каліцтво), ТОВ "Угледобича", шахта "Шахтарська Глибока", шахти "Рассвет", "Комсомолець Донбасу", КП "Шахтар" ТОВ "Карбон", де він працював також на підземних роботах переважно прохідником, а отже період роботи позивача на їх підприємстві складає лише 11% від загального підземного стажу його роботи, а отже вона просить визначити розумну та справедливу суму відшкодування у сумі 1500 грн. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO] з 18 років почав працювати на підземних роботах на різних шахтах: З 03 жовтня 1977 р. по 04 листопада 1977 р. працював в шахтоуправлінні "Комсомольське" стволовим підземним (6 місяців 22 дні);після чого був призваний до лав Радянської Армії, а потім знову працював на підземних роботах у шахтах: з 04 вересня 1980 р. по 10 березня 1990 р. працював в шахтоуправлінні "Комсомольське" гірником, машиністом електровозу, прохідником підземними (09 років 6 місяців 6 днів); з 20 березня 1990 по 05 жовтня 1992 р. (2 роки 6 місяців 15 днів) знаходився у відрядженні на архіпелазі Шпіцберген у Норвегії; з 28 вересня 1992 р. по 17 листопада 1992 р. (1 місяць 19 днів) - працював прохідником підземним на шахті "Шахтарська-Глибока"; з 18 листопада 1992 р. по 17 березня 1993 р. ( 3 місяці 29 днів) працював на шахті "Рассвєт" прохідником підземним; з 22 березня 1993 р. по 29 березня 1994 р. (1 рік 7 днів) працював у ВАТ "Шахта "Комсомолець Донбасу" прохідником підземним; з 03 квітня 1994 р. по 18 січня 1995 р. (9 місяців 15 днів)- КП "Шахтар" прохідником підземним; з 23 січня 1995 р. по 11 грудня 1996 р. (1 рік 10 місяців 18 днів) в ТОВ "Карбон" прохідником підземним; з 23 грудня 1996 р. по 30 листопада 1998 р. (1 рік 11 місяців 7 днів) працював у ВАТ "Шахта "Комсомолець Донбасу" прохідником підземним; з 11 грудня 1998 р. по 19 листопада 2000 р. (1 рік 11 місяців 8 днів) працював у ДВАТ "Шахта "Жданівська" прохідником підземним; з 08 грудня 2000 р. по 30 вересня 2001 р. (9 місяців 22 дні) працював на приїску "Ленінградський" на Чукотці в районах Крайньої Півночі гров з повним робочим днем під землею; з 01 жовтня 2003 р. по 31 березня 2006 р. (2 роки 6 місяців) р. у ТОВ "Донпромбізнес" прохідником підземним ; з 01 квітня 2006 р. до 15 жовтня 2010 р. (4 роки 6 місяців 14 днів) у ТОВ "Угледобича" прохідником підземними з 17 жовтня 2012 р. по 01 червня 2013 р. (7 місяців 14 днів) працював у ПАТ "Шахта "Жданівська" прохідником підземним. Таким чином, позивач працював у відповідача загалом 2 роки 6 місяців 22 дні : - з 11 грудня 1998 р. по 19 листопада 2000 р. (1 рік 11 місяців 8 днів) працював у ДВАТ "Шахта "Жданівська" прохідником підземним; - з 17 жовтня 2012 р. по 01 червня 2013 р. (7 місяців 14 днів) працював у ПАТ "Шахта "Жданівська" прохідником підземним; а 01 червня 2013 р. звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В цілому позивач 29 років 1 місяць 26 днів календарного часу (без врахування зарахування подвійного обчислення стажу у районах Крайньої Півночі) працював на різних роботах (переважно прохідником) з повним робочим днем під землею, тобто на роботах, передбачених Списком №1 виробництв, робіт, професій і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, як роботи з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, навіть при умові забезпечення процесу видобутку вугілля найсучаснішими технологічними процесами. Саме тому працівникам , зайнятим на роботах з повним робочим днем під землею, діючим трудовим законодавством надається ряд пільг, в тому числі у вигляді скороченого робочого часу, додаткових відпусток, підвищених розмірів тарифних ставок, зменшенню віку для переходу на пенсію за віком, пільгових умовах обчислення різного роду пенсій. [PERSON] за власним бажанням пропрацював у офіційно визнаних на державному рівні та всім відомим особливо шкідливих умовах праці на протязі 29 років 1 місяць 26 днів, в тому числі 11 років після призначення йому пенсії за стажем, з яких 2 роки 6 місяців 22 дні працював в ПАТ "Орендне підприємство "Шахта "Жданівська", не приділяючи при цьому достатньо уваги власному здоров'ю задля забезпечення добробуту своєї сім'ї, не звертаючи уваги на негативні фактори умов праці , жалкує про неможливість продовжувати роботу в шкідливих умовах праці, вважаючи цей чинник одним із показників спричинених йому моральних страждань. До того ж, два роки до останньої його роботи у відповідача в трудовій книжці позивача записи відсутні, а це означає, що він або ніде не працював, або працював неофіційно. Отож, те, що умови праці були дуже тяжкими є скоріше закономірним, передбаченим, дуже відомим для позивача з перших днів його трудової діяльності , оскільки шкідливі умови праці давали змогу отримати відносно високу платню, бо саме в цих добре відомих йому тяжких умовах праці він за власним бажанням працював більше 29 років, не зважав на вияви починаючих хронічних професійних хвороб, які не виникають раптово, не захоплюють зненацька; працював, доки дозволяли лікарі після проходження передбачених законодавством періодичних медичних оглядів навіть після переходу на пенсію. За медичним висновком Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань №1370/1249 від 05 липня 2013 р. професіями, що обумовили розвиток професійного захворювання - пневмоконіозу: антрако-силікатозу інтерстіціальної форми (1/1, s/s), ускладненого хронічним бронхітом, легеневою недостатністю першого-другого ступеня, слід вважати стаж роботи 28 років в професіях: прохідник - 25 років 1 місяць, гірничий робітник підземний - 1 рік 5 місяців. 30 липня 2013 р. Донецькою обл. МСЕК №3 [PERSON] вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку з професійним захворюванням - пневмоконіозом строком на два роки до 01 серпня 2015 р.; 15% втрати професійної працездатності від трудового каліцтва , що сталося 08 жовтня 2003 р. в ТОВ "Донпромбізнес" вдруге та по сукупності визначено втрату 55% професійної працездатності та він був визнаний інвалідом третьої групи строком на 2 роки до 01 серпня 2015 р У відповідності з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12 липня 2013 р. професійне захворювання - пневмоконіоз виникло через тривалий період роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактора 40-91,6% часу робочої зміни та перевищення ГДК по пилу (9-69 мг/м3 при ГДК 2-4 мг /м3) до 40-91,6% часу зміни. Позивач категорично заперечив в судовому засіданні проти притягнення у якості співвідповідачів інші шахти, де він працював, оскільки вважав, що винним в спричиненні йому професійного захворювання є саме відповідач, який не забезпечив належну охорону праці щодо пилоподавлення та, крім того, останній період він працював саме у відповідача; проте відповідач по справі не є правонаступником ні однієї з вказаних шахт, на яких працював позивач, не входить в одне об'єднання ні однієї з них та повинно відповідати лише за свою провину у спричиненні моральної шкоди працівнику, оскільки ні один нормативний акт не покладає на будь-яке підприємство вугільної промисловості матеріальної відповідальності за шкоду, спричиненої за час роботи на всіх підприємствах вугільної галузі. Позивач не одержував компенсацію за спричинене йому професійне захворювання - пневмоконіоз, встановлений МСЕК вперше 30 липня 2013 р., моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань, оскільки її відшкодування виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України спочатку було призупинено в 2006, 2007 роках, а потім обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди вже не покладався на установи Фонду, оскільки ці положення були скасовані Законом України від 23 лютого 2007 р. №717-У, а рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 р. №20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок работодавця. За висновком обласної клінічної лікарні профзахворювань №1370/1249 від 05 липня 2013 р., позивачу протипоказана робота в підземних умовах, контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих мікрокліматичних умовах, важка фізична праця, з чого випливає, що позивач може виконувати роботу на поверхні без вказаних протипоказань, про що вказано у довідці до акту огляду МСЕК серії 10ААВ №495387 від 30 липня 2013 р., що об'єктивно спростовує твердження позивача про неможливість виконання ним хатньої роботи, котру ніякий законодавчий акт до тяжкої не відносить. До того ж, аналізуючи надані позивачем довідку Кіровської центральної міської лікарні та епікризів захворювань видно, що найбільш активними були звернення позивача до лікарів з приводу бронхо-легеневих захворювань напередодні проходженням ним МСЕК лише у 2013 році, хоча вказував, що хворим вважає себе на протязі останніх 16 років а після встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності позивач звертався до лікарів один раз в листопада 2013 р. Пояснення позивача в позові про те, що він не може виконувати роботу по дому не підтверджені в судовому засіданні достатніми доказами, бо якщо за рекомендацією МСЕК позивач може виконувати роботу на поверхні без вказаних протипоказань, то нічого не заважає йому виконувати помірні фізичні навантаження і вдома , т.я. ніякими законодавчими нормами хатня робота не віднесена до тяжких та, крім того, відповідачем не надані суду докази протипоказань щодо виконання цих робіт. Правовідносини сторін регулюються ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 р., відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ч.1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Втрата часткової працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов'язків, що свідчить про те, що роботодавці не створили нешкідливі умови праці, проте суд вважає покласти на відповідача відповідальність пропорційно відпрацьованого позивачем на даному підприємстві часу, що складає набагато менше 50% від всього відпрацьованого позивачем на підземних роботах часу (29 років 1 місяць 26 днів всього підземного стажу, з яких 2 роки 6 місяців 22 дні підземного стажу - у відповідача). Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода умовами виробництва внаслідок втрати ним частково професійної працездатності внаслідок професійного захворювання через те, що його непокоять болі в легенях, кашель, втома, слабкість; негативні фактори він усуває за допомогою ліків , вимушений періодично лікуватися, що обмежує умови праці та порушує нормальні життєві зв'язки. Дана моральна шкода підлягає відшкодуванню пропорційно відпрацьованого на підприємствах часу за підземними професіями, на яких працював позивач, що потягла виникнення професійного захворювання. На погляд суду, позивач не пропустив тримісячний строк позовної давності, встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України, оскільки моральні страждання внаслідок стійкої втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання тривають та продовжуються безперервно з 30 липня 2013 р. до теперішнього часу. Крім того, відповідно до ст. 268 ч.1 п.3 Цивільного кодексу України, позовна давність взагалі не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Суд вважає необов'язковим та недоцільним проходження позивачем МСЕК для визначення факту наявності моральної шкоди, проте суд вважає, що визначена позивачу ступінь втрати професійної працездатності в зв'язку із професійним захворюванням у розмірі 40% пневмоконіоз не є показником розміру спричинених потерпілому моральних страждань, оскільки ні один нормативний акт, напряму пов'язуючи розмір одноразової допомоги та щомісячних виплат у відшкодування шкоди зі ступенем втрати професійної працездатності, не пов'язує з ним розмір моральних страждань, що оцінюються виключно з фактично спричиненими потерпілому моральними стражданнями (фізичних, психічних, душевних тощо). На погляд суду, належить відшкодуванню тільки моральні страждання потерпілого, що знаходяться в прямому причинному зв'язку з професійними захворюваннями, а не потребу у матеріальному забезпеченні сім'ї. Причому відшкодування моральної шкоди повинно відповідати конкретним заходам реабілітації по усуненню моральної шкоди від професійного захворювання. Позивач в судовому засіданні пояснив суду, що моральну шкоду, яку він бажає стягнути з відповідача, він оцінює у 20000 грн., що, на погляд суду, є надмірною сумою, виходячи з конкретних обставин справи, глибини, характеру , тривалості страждань, віку позивача, власного відношення до збереження здоров'я, можливості виконувати роботу на поверхні без шкідливих факторів, визначення часткової втрати професійної працездатності строком на два роки, тривалості праці в підземних умовах у відповідача на підземних роботах на протязі 2 років 6 місяців 22 днів та 26 років 7 місяців 4 дні - на інших підприємствах вугільної промисловості, а саме на в шахтоуправлінні "Комсомольське" 10 років, ТОВ "Угледобича - 4 роки 6 місяців, шахтах "Рассвєт", "Шахтарська-Глибока", "Комсомолець Донбасу", КП "Шахтар", ТОВ "Карбон", ТОВ "Донпромбізнес", приїск Ленінградський у районі Крайньої Півночі. Суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди позивачу слід брати до уваги лише заходи реабілітаційного характеру та можливість покращення здоров'я при здійсненні заходів по його реабілітації, які позивач вбачає в проходженні санаторно-курортного лікування та додатковому лікуванні. Суд враховує те, що позивач отримує, за його ж поясненнями, матеріальне забезпечення у вигляді пенсії у розмірі 2800 грн. та щомісячних страхових виплат у відшкодування шкоди у розмірі 3000 грн., які також дають можливість підтримувати здоров'я з метою його реабілітації та має можливість періодично пройти санаторне-курортне лікування за путівкою, виданою відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кіровське Донецької області. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з втратою ним частково професійної працездатності через професійне захворювання, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково: на користь позивача за заподіяну моральну шкоду внаслідок часткової втрати професійної працездатності через професійне захворювання має бути стягнено з відповідача 6.000 грн., а в решті позову слід відмовити за його необґрунтованістю. Відповідно до ст. 81 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 р. №3674-У1, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.)

Outcome: partial