Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому вказала, що [INFO] помер [PERSON], після його смерті залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка йому належала на підставі договору купівлі - продажу від 11.10.2006 року, а також спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] та земельна ділянка, яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, СТ „Ремонтник", яке належало [PERSON], матері, яка померла [INFO], спадкоємцем якої був син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. За життя [PERSON] склав заповіт від 15.07.2009 року, згідно до якого на випадок своє смерті заповідав [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що, він за законом матиме право. В передбачений законом шести місячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття вказаної спадщини в порядку ст. 1268 ЦК України. Постановами державного нотаріуса № 3118/02-31, № 3116/02-31, № 3119/02-31 від 19.12.2013 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначене майно, у зв'язку з тим, що нотаріусу не було надано документи, які підтверджують право власності на об'єкт нерухомого майна, потрібні для вчинення нотаріальної дії. Позивач просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом, за померлим [PERSON], на квартиру [ADDRESS], на 1/6 частку квартири [ADDRESS], на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 0926 га., яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області СТ «Ремонтник», а також стягнути з відповідача судові витрати. В подальшому позивачем була уточнена позовна заява, а саме: в частині стягнення з відповідача судових витрат позивач відмовилась, на задоволенні іншій частині позовних вимог наполягала. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи третьої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, заперечень не надав, на вимогу суду надані копії спадкових справ № 250/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON], № 230/2007 до майна померлого [INFO] [PERSON] За слухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 11.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 11.10.2006 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 5664, належить квартира [ADDRESS], що також підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.10.2014 року (а.с. 108, 112). Згідно до свідоцтва про право власності на житло № 982 від 06.06.2003 року, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частини кожному (а.с. 13), що також підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.10.2014 року (а.с. 117). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЗП № 023432 виданого Вільнянським районним відділом земельних ресурсів 14.07.2005 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0926 га., яка розташована за адресою: Люцернянська сільська рада СТ „Ремонтник" (а.с. 11). Згідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] [INFO] померла (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,0926 га., яка розташована за адресою: Люцернянська сільська рада СТ „Ремонтник". Відповідно до положень ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 230/2008 до майна померлого [INFO] [PERSON], 03.04.2008 року [PERSON] звернувся у встановлений законом строк до третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, згідно до ст. 1268 ЦК України, що залишилась після смерті матері [PERSON] Однак, у встановленому законом порядку [PERSON] свої спадкові права не оформив. Згідно положень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Отже [PERSON] є таким, що в силу ч. 5 ст. 1268, ч. 1 ст. 1261 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] Згідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] помер (а.с. 9). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, визначають, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. При житті [PERSON] залишив заповіт на випадок своєї смерті від 15.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], згідно до якого, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження яким усе своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] (а.с. 4). Зазначений заповіт не скасований та не визнаний недійсним. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року: „При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину." Так, п. 24 вказаної вище Постанови Пленуму також встановлює, що суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою. Згідно до матеріалів спадкової справи № 250/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON], 01.11.2010 року [PERSON] звернулася до сьомої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с. 47). Постановою державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 19.12.2013 року № 3118/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 15.07.2009 року і зареєстрованого у реєстрі за № 2054 від імені [PERSON], який помер [INFO], на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що нотаріусу не було надано документ, який підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, потрібний для вчинення нотаріальної дії (а.с. 6). Постановою державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 19.12.2013 року № 3116/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 15.07.2009 року і зареєстрованого у реєстрі за № 2054 від імені [PERSON], який помер [INFO], на 1/2 частку у спадщині, яка складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], матері, яка померла [INFO], спадкоємцем якої був син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв'язку з тим, що нотаріусу не було надано документ, який підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, потрібний для вчинення нотаріальної дії (а.с. 5). Постановою державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 19.12.2013 року № 3119/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 15.07.2009 року і зареєстрованого у реєстрі за № 2054 від імені [PERSON], який помер [INFO], на 1/2 частку у спадщині, яка складається з земельної ділянки, яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, СТ „Ремонтник", цільове призначення - для ведення садівництва, яка [PERSON], матері, яка померла [INFO], спадкоємцем якої був син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв'язку з тим, що відсутній оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 023432, виданого Вільнянською райдержадміністрацією Запорізької області 14.07.2005 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 67 Закону України „Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Оскільки право позивача на отримання спадщини за заповітом не визнається в зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на об'єкт нерухомого майна, відтак це право підлягає судовому захисту шляхом визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], на квартиру [ADDRESS], на 1/6 частку квартири [ADDRESS], на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 0926 га., яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області СТ «Ремонтник» підлягають задоволенню.

Outcome: approved