Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

03 жовтня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого в подальшому зменшила та просила ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на її, [PERSON], РНОКПП [NUMBER], користь: додаткові витрати на дитину - [PERSON], [INFO], в розмірі 13 651,04 гривні та судові витрати у справі. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 2011 по 2014 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2015 року (справа № 520/7782/14-ц), Відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого на відповідний вік дитини. В подальшому ухвалою суду від 01 червня 2018 року у справі № 520/10409/17 було затверджено мирову угоду між нею та відповідачем, в якій відповідач погодився вирішувати питання про додаткові витрати на дитину на підставі домовленостей. Первісно позивач стверджувала, що з травня 2016 року по теперішній час нею були понесені витрати на лікування дитини, оплату гуртків, відвідування культурних та розважальних заходів, в розмірі 71 344 гривень. З метою компенсації 50 % додаткових витрат на дитину, її представник звернувся до [PERSON] з проханням виплатити їй половину коштів, але останній відмовився це робити та запропонував вирішити це питання в судовому порядку, що, в свою чергу, і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 12.10.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечував, надавши суду відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25 червня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. В період вказаного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], про що в книзі записів про народження було зроблено актовий запис за № 8749. Подружні стосунки між сторонами не складись, в результаті чого рішенням Київським районного суду м. Одеси від 17.10.2014 року, справа № 520/11483/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] - було розірвано. В подальшому рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року, справа № 520/7782/14-ц, стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх доходів [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини, починаючи з 27.06.2014 року до настання повноліття дитини. Також судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №520/10409/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В ході розгляду даної справи, ухвалою суду від 01.06.2018 року було затверджено укладену між стронами мирову угоду, за умовами якої: [PERSON] передав у власність малолітньої доньки [PERSON], [INFO], від імені та в інтересах якої діє як законний представник її мати - [PERSON], належну йому на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року (справа № 520/13016/14-ц) Ѕ частину квартири [ADDRESS]; у власність [PERSON] Ѕ частину автомобіля «KIA CEED», 2008 р.в., д/н [NUMBER], що належить йому на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року (справа № 520/13016/14-ц) в рахунок сплати аліментів за весь період до досягнення дитиною [PERSON] повноліття - до [INFO] року. На виконання умов мирової угоди припиняється право власності [PERSON] на Ѕ частину квартири і Ѕ частину автомобіля та право [PERSON] на отримання аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Сторони підтвердили відсутність заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання [PERSON], [INFO]. На виконання умов мирової угоди [PERSON] зобов'язався щомісяця надавати матеріальну допомогу [PERSON], [INFO] шляхом перерахунку на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» (рахунок [NUMBER]; МФО: 305299; ЄДРПОУ банку: 14360570) 1000 гривень, починаючи від місяця набрання чинності ухвалою суду про затвердження умов цієї Мирової угоди та до досягнення дитиною повноліття до [INFO] року. Закрито провадження у справі. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що в період з травня 2016 року та по теперішній час нею були понесені витрати на лікування дитини, оплату гуртків, відвідування культурних та розважальних заходів, половина яких становить 13 651, 04 гривень які й просить стягнути з відповідача. Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. П. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Суд при розгляді даного позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідивши надані докази, суд вважає, що стягненню підлягає 1/2 частина витрат, понесених позивачем на лікування дитни, у розмірі 2 714,65 грн., так як вказані витрати підтверджені медичними виписками, призначеннями лікарів та чеками на купівлю ліків, а також 1/2 частина витрат у розмірі 1620 гривень на заняття дитини в КУ "Дитяча школа мистецтв №4 м.Одеси", що підтверджується довідкою від 17.01.2019 року №10 і квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.118,119) та витрати на придбання інвентарю для заняття малюванням у розмірі 278,95 грн., що складає половину від суми 557,9 грн, вказаної в товарних чеках (а.с.15), а разом 3803,6грн. В той же час суд не може погодитись з твердженнями представника позивача щодо необхідності стягнення витрат, понесених на придбання квитків в театри та цирк у розмірі 4099грн., що підтверджується відповідними вхідними білетами, так як відвідування зазначених вистав не відноситься до особливих витрат, а лише сприяє вихованню у дітей високих моральних якостей, сприяють формуванню естетитчних смаків, розширенню кругозору засобами мистецтва. Щодо стягнення з відповідача витрат на відвідування дитиною технічної студії Європейського центру розвитку та навчання "Винахідник" у розмірі 7095грн., суд зазначає наступне. На підтвердження вказаних вимог позивачем було надано документи з написом "квитанція" та позначкою "технічна студія "Винахідник" від 21.09.2017р., 09.09.2017р., №10808 б/д, выд 19.10.2017 р., 16.11.2017р., 11.02.2018р., 14.12.2017р., які, на думку суду, не можуть бути належним доказом проведення оплати, так як не містять назву підпиємства, від імені якого складено документ, підпису особи, яка отримала грошові кошти, тобто не являються касовим чеком, товарним чеком, квитанцією тощо. З наведених підстав також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення витрат на відвідування студії сучасного танцю "Алеко", так як надана позивачем довідка від 16.07.2018 року, що міститься на аркуші справи 12, не є розрахунковим документом, не містить прізвища особи, яка її підписала, печатки тощо. При ухваленні рішення суд бере до уваги той факт, що в рахунок сплати аліментів відповідач [PERSON] передав у власність малолітньої доньки [PERSON] належну йому Ѕ частину квартири [ADDRESS], а також зобов'язався щомісяця надавати матеріальну допомогу у розмірі 1000 гривень. Біль того, під час укладення даної мирової угоди (01.06.2018 року) була відсутня заборгованість по аліментам, натомість позивач звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача додатково понесенні витрати починаючи з 2016 року. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено пільги по сплаті судового збору для позивачів у справах про оплату додаткових витрат на дитину. Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно договору про надання правової допомоги від 19.09.2018 року та акту виконаних робіт від 16.01.2019 року для представництва інтересів [PERSON] Адвокатське бюро "Віталія Досковського", адвокатом якого є [PERSON], надало позивачеві юридичні послуги на загальну суму 8000 гривень (а.с.140-144). Враховуючи часткове задоволення позову, вказані витрати підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2228 гривень. Окрім того, представником відповідача заявлена вимога про присудження та стягнення понесених відповідачем витрат в сумі 7 000 грн. Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи, 11 листопада 2018 року між відповідачем [PERSON] та Адвокатською компанією «Полонський і Партнери» було укладено договір № 11/11/2018/1 про надання правової допомоги, де в п. 4.1 сторонами визначений гонорар у розмірі 7 000 гривень, які як вбачається з квитанції № ПН 1202 були перераховані позивачем. Відповідно до приписів ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Слід зазначити, що відповідно до нової редакції ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу не встановлений. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, що підлягають відшкодуванню, суд враховує характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. З врахуванням вищевикладеного та положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заява є частково обґрунтованою та з позивача на корись відповідача слід стягнути 3000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. Стягуючи таку суму витрат на правову допомогу, суд бере до уваги, що доказів дотримання умов мирової угоди в частині вирішення питання участі батька у додаткових витратах витратах на дитину шляхом домовленостей між сторонами, позивачем у судовому засіданні надано не було, а надана переписка між адвокатом позивача та відповідачем у мессенджері Viber не свідчить про проведення таких перемовин між сторонами.

Outcome: partial