Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначили наступне. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить квартира [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сторони у справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у оформленні спадкових прав їм було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, з огляду на це, позивачі просять суд визнати за спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] , по 1/3 частці за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 13.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 18.11.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, згідно з яким відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Ухвалою суду 10.12.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, витребувано докази у справі - від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 27.01.2020 року, у зв`язку із наявною в матеріалах спадкової справи № 196/2015, заведеної після смерті [PERSON] , витребуваної судом, вимоги кредитора ПАТ АБ „Украгазбанк" до спадкоємців [PERSON] по нарахованій заборгованості за договором, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство „Укргазбанк". 26.02.2020 року представником третьої особи ПАТ „Укргазбанк" надано пояснення на позовну заяву, згідно з якими третя особа, яка є кредитором у зобов`язанні [PERSON] за кредитним договором, забезпеченим іпотекою квартири [ADDRESS] , заперечує проти позову, оскільки вважає не підтвердженим факт прийняття спадщини спадкоємцями у встановленому законом порядку. Крім того, зазначає, що спадкоємці після смерті [PERSON] відмовилися від виконання зобов`язання спадкодавця перед Банком, тому у задоволенні позову просить відмовити. Представник позивачів 03.03.2020 року подав відповідь на пояснення третьої особи, у якій наполягає на прийнятті спадщини спадкоємцями після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Вважає помилковим посилання третьої особи на норми ст. 392 ЦК України, виходячи з того, що позивачами заявлено позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно, а вирішення питання про задоволення спадкоємцями вимог кредитора у зобов`язанні, не є перешкодою у оформленні спадкових прав на майно, яке належить спадкоємцям за законом. Інших заяв по суті справи від сторін у справі не надходило. Представник позивачів суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому зазначив, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої проти позову заперечує. На підставі ст.ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] , виданим АРДС Тбіліська служба цивільного реєстру від 16.10.2017 року, актовий запис № 01147003727 (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю за життя на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нечипуренко Г.Ф., який зареєстровано в реєстрі за № 1392, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП „ЗМБТІ" № 19100122 від 06.06.2008 року, Витягом з Державного реєстру правочинів № 5850215 від 24.04.2008 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 159792758 від 16.03.2019 року (а.с. 11, 12, 119). Спадкоємцями [PERSON] , на підставі ст. 1261 ЦК України, є його син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ісанського району м. Тбілісі, актовий запис № 893 (а.с. 58); син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Відділом ЗАЦС району ім. 26 Комісарів м. Тбілісі, актовий запис № 1724 (а.с. 69); дружина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 08.10.1988 року, актовий запис № 1855 (а.с. 63). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, факт прийняття спадкоємцями спадщини після смерті [PERSON] встановлено постановою Апеляційного суду Запорізької області від 05.06.2018 року (а.с. 139). Таким чином, з матеріалів спадкової справи № 196/2015, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадкоємцями спадкового майна після померлого є позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, які прийняли спадщину, а оформити її через нотаріальну контору не мають можливості з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Постановами Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 18.10.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 135-137). На підставі аналізу наданих суду доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину та є спадкоємцями після смерті [PERSON] , а відтак на законних підставах набули права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця. Інших спадкоємців судом не встановлено. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до глави 10 п. 4.15 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Разом з тим, статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Отже, враховуючи, що матеріали справи не містять укладеного між спадкоємцями договору щодо визначення розміру часток у спадковому майні - квартирі [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що частка кожного із спадкоємців становить 1/3 частину спадкового майна. Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту прав спадкоємців шляхом визнання за спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] по 1/3 частці за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , передбачений законом і відповідає йому. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини" Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Доводи третьої особи щодо відсутності встановлених законом підстав для оформлення спадкових прав спадкоємцями не підтверджені належними доказами. Виходячи з того, що предметом судового розгляду є захист та відновлення права, а матеріалами справи не підтверджено наявність підстав для оспорювання права на оформлення права власності на спадкове майно спадкоємцями, а також судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що визнання права власності на спадкове майно порушує права ПАТ „Укргазбанк", суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів Банку, на які він посилається в обгрунтування заперечень проти позову. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved