Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» (далі - ТОВ «Гоуфінгоу») про визнання недійсним договору про надання фінансового кредитув частині односторонньої пролонгації / продовження кредитором строку дії договору та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами у понад визначений договором строк, посилаючись на те, що 02 серпня 2020 року між сторонами укладено договір про надання фінансового кредиту№2534805360/290868 в електронній формі, відповідно до якого відповідач надав їй грошові кошти в сумі 6 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Вказуючи, що в порушення вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не ознайомив її з умовами кредитування та ризиками, а умови договору щодо права кредитора змінювати процентну ставку у разі несвоєчасного виконання умов договору та продовження строку дії договору є порушенням принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, позивач просила визнати недійсними пункт 2.3, підпункт 3.3.3 та пункт 4.3 договору про надання фінансового кредиту№2534805360/290868 від 02 серпня 2020 року. Суддя своєю ухвалою провадження у справі відкрив та розгляд справи постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач ТОВ «Гоуфінгоу» подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Також, відповідач надав позивачу повну інформацію про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, підписавши договір про надання фінансового кредиту, позивач погодилася на всі його умови. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Журба С.В. не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 31, 32). Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 33), однак подав адресовану суду заяву, в якій просив розглядати вказану справу за їхньої відсутності тавідмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (а.с.43). Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Так, як установив суд, що 02 серпня 2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредитув електронній формі (далі - договір, а. с. 15 - 18). Відповідно до пункту 1.1 договору відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 6 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2.38 % на добу від суми кредиту, тобто 868.7 процентів річних (пункт 1.3 договору). Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 31 серпня 2020 року, але в будь - якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Пунктом 1.6 договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства: http:// www. gofingo.com.ua. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 вищевказаного закону визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Сторонами не заперечується факт укладення спірного кредитного договору в електронному вигляді у формі електронного документу. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору видно, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, відображені умови кредитування. Звертаючись із цим позовом до суду, позивач просила визнати недійсними пункт 2.3, підпункт 3.3.3 та пункт 4.3 договору про надання фінансового кредиту№2534805360/290868 від 02 серпня 2020 року, посилаючись на те, що відповідач не ознайомив її з умовами кредитування та ризиками, а умови договору щодо права кредитора змінювати процентну ставку у разі несвоєчасного виконання умов договору та продовження строку дії договору є порушенням принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Так, відповідно до пункту 2.3, підпункту 3.3.3 та пункту 4.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до повного дня погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. У разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений у пункті 1.2 цього договору, проценти, передбачені в пункті 1.3 цього договору, продовжують нараховуватись за кожен день користування кредитними коштами, але в будь - якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як зазначено у статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. В позовній заяві позивача не зазначені обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору про надання фінансового кредиту№2534805360/290868 від 02 серпня 2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Доводи позивача про те, що договір про надання фінансового кредиту№2534805360/290868 від 02 серпня 2020 року було укладено з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", так як перед його укладенням, всупереч частині другій статті 11, позичальнику не було повідомлено про умови кредитування та ризики, суд вважає безпідставними, з огляду на таке. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "Гоуфінгоу" перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки, звернувшись до відповідача з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, [PERSON] засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Відповідно до статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача [PERSON] на те, що вона не мала змоги ознайомитися з правилами отримання кредитних коштів до підписання договору, не заслуговує на увагу суду, оскільки остання погодилася на укладення договору саме в такій редакції, про що свідчить її заявка до фінансової установи та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також позивач мала змогу ознайомитись із умовами отримання кредиту із сторінки відповідача у мережі інтернет http:// www. gofingo.com.ua, яка є відкритою. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення, розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Позивач не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилалась у позовній заяві, про те, що умови оскаржуваного договору суперечать вищевказаним положенням законодавства, тому суд не вбачає підстав для визнання спірного договору частково недійсним.

Outcome: dismissed