Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що 28.04.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 215/12-07-0282, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 100000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % та строком погашення 15.04.2014 року. Відповідач [PERSON] зобов`язалась щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. На забезпечення виконання зобов`язання позивальника за кредитним договором від 28.04.2007 року, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 215/12-07-0282/1 від 28.04.2007 року, за яким [PERSON] поручився за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Оскільки відповідачі не виконали умови договору станом на 04.09.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 73477,58 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 67687,12 доларів США - сума заборгованості за відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку, а також просив стягнути судовий збір у розмірі 59422,32 гривень. Відповідно до ухвали суду від 05.11.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.04.2019 року підготовче засідання закінчено, а справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 02.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачу вручена копія ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача Дегтярьов Є. В . в судовому засідання підтримав доводи позову з підстав зазначених у ньому. Так в обґрунтування позову додатково зазначив, що додатковими угодами підписаними між відповідачем та банком до спірного кредитного договору був змінений кінцевий термін погашення кредиту з 15.04.2014 року на 15.04.2022 року. Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо в зобов`язання встановлений строк, термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). До того ж вважає, що вимога банку на яку посилається відповідач в своєму відзиві в контексті ч. 5 ст. 261 ЦК України, то ця вимога анульована самим відповідачем відповідно до п.п.3.3.14.1 додаткової угоди № 5 від 04.04.2011 року до кредитного договору, за якою у випадку усунення позичальником порушень вказаних в п. 3.2.3 договору в тому числі погашення простроченої заборгованості за кредитом, відсотками та можливими штрафними санкціями вимога кредитора щодо повернення в повному обсязі кредиту втрачає чинність. Крім того зазначив, що сторони визначити строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту до 15.04.2022 року, і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів, і визначили умови дострокового погашення кредиту. З огляду на це строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, тіло кредиту, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Стосовно платежів у сумі 2,75 та 1,36 доларів США за 17.09.2012 року та 24.11.2016 року зазначив, що окрім того, що це дійсно "конвертація коштів на погашення кредитної заборгованості", як це вказано у виписці, то інших додаткових пояснень не надав. Просив суд прийняти дані пояснення до відповіді на відзив, а позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Судовим повідомленням, відповідачі [PERSON] та [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлені про розгляд справи в загальному порядку. Використали надане їм законом право на подачу відзиву на позовну заяву. Так відповідач [PERSON] в своєму відзиві зазначив, що з позовними вимогами не погоджується з наступних підстав. Не заперечував проти того, що 28.04.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, а між ним та банком договір поруки для забезпечення виконання основного зобов`язання. Так з доданих до позову доказів слід, що відсоткова ставка у кредитному договорі з 20.10.2008 року була змінена з 13% на 15%, відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року, при тому, що банк відповідно до умов договору поруки зобов`язався на змінювати умови кредитного договору без попередньої письмової згоди поручителя (п.3.3.2). Крім того, уклавши додаткову угоду № 1 "Про внесення змін до договору поруки № 215/12-07-0282/1 від 28.04.2007 року" лише 25.05.2009 року, тобто майже через рік після внесення змін до кредитного договору, та через шість місяців після фактичної зміни відсоткової ставки за кредитним договором. Оскільки банк без згоди поручителя збільшив процентну ставку, а як наслідок і обсяг його відповідальності, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України поручительство за договором поруки припиняється. Таким чином незважаючи на те, що його як поручителя про збільшення процентної ставки за кредитним договором було повідомлено лише під час підписання договору про внесення змін до договору поруки від 25.05.2009 року вважає, що порука має бути припинена з 20.10.2008 року. До того ж, вважає договір припиненим також і на підставі п. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки прострочена заборгованість за кредитним договором виникла 15.09.2012 року, а після цього строку позивач не пред`явив жодної вимоги до нього, як поручителя, то право вимоги до поручителя припинилося. Просив суд прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, визнати договір поруки № 215/12-07-0282/1 від 28.04.2007 року укладеним між [PERSON] та банком припиненим з 20.10.2008 року; відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з нього кредитної заборгованості за кредитним договором №215/12-07-0282 від 28.04.2007 року. Відповідач [PERSON] в своєму відзиві зазначила, що з позовними вимогами не погоджується з наступних підстав. Не заперечувала проти того, що 28.04.2007 року між банком та нею був укладений кредитний договір, за яким вона отримала грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних на поточні потреби з кінцевим терміном погашення до 15.04.2014 року. Так між нею та банком 20.04.2008 року було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якої була змінена процентна ставка за користування кредитом до 15%. Так, в квітні 2011 року банком було спрямовано на її адресу лист-претензію від 30.03.2011 року про наявність несплачених 2-х чергових платежів за кредитом, а також банк встановив строк до 30.04.2011 року про погашення простроченої заборгованості за кредитом в сумі 76304,00 доларів США та процентами в сумі 4251,56 доларів США, штрафні санкції відповідно до умов кредитного договору. Останній платіж нею був здійснений 22.08.2012 року у розмірі 950 доларів США, а тому і право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав у позивача виникло 16.12.2012 року. Таким чином вважає, що строк позовної давності у позивача сплив у грудні 2015 року, відповідно до листа претензії у квітні 2014 року, а позивач звернувся до суду із позовом лише у жовтні 2018 року. Стосовно платежів 17.09.2012 року у сумі 2,76 доларів США, 24.11.2016 року в сумі 1,36 доларів США, то вказані платежі нею не здійснювалися. Оскільки вказані суми є конвертацією коштів на погашення кредитної заборгованості, тобто пов`язані з переходом банку на нове програмне забезпечення, а тому вказані платежі не можуть бути підставою для переривання позовної давності. Просила суд застосувати при розгляді справи позовну давність та у задоволенні позову відмовити за спливом строку позовної давності. Представник позивача Дегтярьов Є.В., який діє на підставі довіреності в судове засідання надіслав відповідь на відзив, в якому зазначив, що додатковими угодами укладеними між банком та відповідачем був змінений кінцевий термін погашення кредиту з 15.04.2014 року на 15.04.2019 року. Відповідно до п. 7.3 договору кредитний договір діє з моменту його укладення та до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо в зобов`язанні встановлений строк, термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Також просив суд не брати до уваги факт щодо вимоги банку від 30.03.2011 року, оскільки така вимога анульована самим відповідачем відповідно до п.п.3.3.14.1 кредитного договору. Просив суд прийняти дану відповідь на відзив та долучити до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернулась до суду із запереченнями на відповідь позивача, в яких зазначила, що в договорі сторони врегулювали питання зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такої зміни. Так банк звернувся до неї із вимогою про повернення кредитного договору, при цьому з відповіді на відзив сторони позивача слід, що вказану претензію банк анулював, проте такі твердження не відповідають дійсності, оскільки вказана дія банку була логічною дією на плато неспроможність відповідача [PERSON] . В подальшому за її згодою фактично було отримано новий кредит з відстрочкою платежу до 15.04.2013 року. Так починаючи з 15.04.2013 року відповідач не змогла здійснити жодного платежу. Таким чином починаючи з 15.06.2013 року сплив строк користування кредитом. Тому вже з 17.06.2013 року після того як 16.06.2013 року [PERSON] не було погашено кредит у повному обсязі разом із процентами за фактичний час користування кредитом та нарахованими штрафними санкціями у кредитора виникло право на звернення до суду щодо захисту свої порушених прав. Вважає, що строк позовної давності позивача сплив 17.06.2016 року, а позивач звернувся до суду лише у жовтні 2018 року. Просила прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи заперечення на відповідь, застосувати при розгляді справи позовну давність та відмовити банку у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] укладено договір кредиту № 215/12-07/0282, за яким остання отримала грошові кошти в сумі 100000 доларів США, зі сплатою 13 процентів річних зі строком погашення основної заборгованості до 15 числа кожного місяця, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15.04.2014 року. (а.с.5-8) Правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" є ПАТ "Укрсоцбанк", яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство "Укрсоцбанк". Додатковою угодою № 1 про внесення змін до договору кредита № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року, від 20.10.2008 року укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] визначено, що сторони домовилися про те, що з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 процентів річних. (а.с.9) Додатковою угодою № 3 про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року, укладеного 11.09.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] , сторони дійшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умови кредитування, а саме: викласти перший абзац п.1.1 та п.п.1.2 Договору в новій редакції: "1.1. Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 100000 доларів США зі сплатою 15 процентів річних, надалі за текстом "Кредит" та кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 15 квітня 2019 року (включно), на умовах визначених цим Договором." Крім того визначено, що всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково слід розглядати в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Також сторони домовилися, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4.1 Договору та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальника. Позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти, можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного повідомлення Кредитора. (а.с.10) З метою забезпечення виконання зобов`язання позивальника за кредитним договором від 28.04.2007 року, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 215/12-07-0282/1 від 28.04.2007 року, за яким [PERSON] поручився за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. (а.с.15-16) Відповідно до Додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору поруки № 215/12-07-0282/1 від 28.04.2007 року, укладеної 19.05.2009 року між банком та [PERSON] , [PERSON] про наступне: внесено зміни до графіку погашення кредиту в частині сплати основної суми боргу у розмірі 250,00 гривень (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.04.2009 року 770,00 гривень за 100 доларів США) щомісяця протягом 7 місяців, сторони прийшли до згоди про викладення п.2.1, 2.1.1., 2.1.2 договору в наступній редакції: змінено графік повернення кредиту в сумі 100000 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15 квітня 2014 року, а також дострокового погашення у випадках передбачених Договором кредиту, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 15 процентів річних та комісій, визначених Договором кредиту. (а.с.17) За Додатковою угодою № 3 про внесення змін до договору поруки №215/12-07-0282/1 від 28.04.2007 року, укладеної 04.11.2011 року між банком та [PERSON] , [PERSON] сторони домовилися про наступне: викласти п.п.2.1.1 Договору поруки в наступній редакції: повернення кредиту в розмірі 100000,00 доларів США з порядком погашення, що визначений Договором кредиту №215/12-07-0282 від 28.04.2007 року з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, далі - Договір, яким обумовлене Основне зобов`язання, та кінцевим терміном погашення всієї заборгованості по кредиту до 15 квітня 2022 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором, яким обумовлене Основне зобов`язання. (а.с.18) З договору про внесення змін № 5 від 04.11.2011 року до Договору кредиту № 215/12-07-0282, укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] слід, що кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту визначено до 15 квітня 2019 року (включно). (а.с.145-154) Додатковою угодою № 6 від 04.11.2011 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року, укладеною між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] визначено п.1.1. Договору у новій редакції: кредитор надає позивальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою 15 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15 квітня 2022 року. (а.с.206-207) Відповідно до вимоги про усунення порушень за вих. № 2477 від 13.09.2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, відсотках за користування кредитом і нараховану неустойку, яка виникла станом на 04.09.2018 року у розмірі 73477,58 доларів США за кредитом, 67687,12 доларів США по відсотках, 12773,17 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 19557,60 доларів США пеня за несвоєчасне повернення відсотків. (а.с.21) Позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000 доларів США, що підтверджується розпорядження про видачу грошових коштів, проте відповідачі належним чином не виконали умови договору. (а.с.12) З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року слід, що станом на 04.09.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 73477,58 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 67687,12 доларів США - сума заборгованості за відсотками. (а.с.26-27) Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Судом встановлено, що пунктом 4.5. договору кредиту сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, встановивши, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначити умови такої зміни. Так судом встановлено, що останній платіж [PERSON] було внесено 22.08.2012 року у розмірі 947,24 долари США, а черговий платіж повинен був надійти до 15.09.2012 року. При цьому, суд не приймає до уваги зазначені позивачем чергові платежі від 17.09.2012 року у розмірі 2,76 долари США та від 24.11.2016 року у розмірі 1,36 долари США, оскільки в платежі від 17.09.2012 року не зазначено призначення платежу, а в призначенні платежу від 24.11.2016 року зазначено "Конвертація коштів на погашення кредитної заборгованості", оскільки відповідачем [PERSON] категорично заперечувався факт внесення саме нею вказаних сум, а стороною позивача не надано належних та допустимих доказів того, що вказані платежі були здійснені саме позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутність події встановленою. Отже оскільки представником позивача в своїх додаткових поясненнях доказів походження вказаних платежів не надано, тому суд приходить до висновку, що платежі від 17.09.2012 року у розмірі 2,76 долари США та від 24.11.2016 року у розмірі 1,36 долари США не є платежами з внесення готівки на рахунки фізичних осіб за кредитом. Таким чином, оскільки останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 22.08.2012 року, тому відповідно до пункту 4.5 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 90 днів після сплати боржником останнього платежу, тобто 22 листопада 2012 року. Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено, до того ж у кредитному договорі вказаний пункт чітко визначений, то з 22.11.2012 року у позивача виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав, проте банк звернувся до суду лише 03 жовтня 2018 року (дата поштового штемпеля), тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення клопотання відповідача [PERSON] та застосування строків позовної давності в цій частині позову. Стосовно позовної вимоги про стягнення суми заборгованості в солідарному порядку з поручителя [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так відповідно до п.3.3.2 Договору поруки № 215/12-07-0282/1 від 28.04.2007 року кредитодавець зобов`язався до моменту виконання забезпеченого порукою зобов`язання, не змінювати Договору кредиту При цьому відповідно до Додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредита № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року, від 20.10.2008 року укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] змінено з 20.10.2008 року процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 процентів річних. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки, на підставі частини першої статті 559 ЦК України, зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою. Так, зміна умов зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов`язанням. Виходячи з результату аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки або зміни ануїтетного платежу (зміни схеми погашення кредиту) в бік збільшення тощо. Згідно з п.22 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності , то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦПК України порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його відповідальність. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Враховуючи умови додаткової угоди до кредитного договору, якою збільшено обсяг відповідальності позичальника без згоди поручителя, суд приходить до висновку, що порука позивача за цим правочином припинилася в силу норми частини першої статті 559 ЦК України Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. В той же час відповідно до змісту ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Отже, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що договір поруки укладений між банком та [PERSON] є припиненим з огляду на те, що змінюючи основне зобов`язання без згоди останнього, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України. Суд не приймає до уваги додаткову угоду № 1, укладену між банком та [PERSON] та [PERSON] , оскільки така угода укладена лише 19.05.2009 року, тобто після спливу річного строку з дня зміни основного зобов`язання. Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України). У договорі поруки та додаткових угодах, укладеними між банком та відповідачами строк дії поруки не встановлено. При обраховуванні шестимісячного строк із дня погашення чергового платежу, то такий строк був пропущений банком, оскільки останній платіж відповідно до розрахунку, наданого позивачем за черговим щомісячним платежем надійшов - 22 серпня 2012 року, а відтак заявлені вимоги про солідарну відповідальність за кредитним договором не мають правового обґрунтування, оскільки договір поруки є припиненим. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), постанови Верховного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 266/2511/16-ц (провадження №61-17693св18), які є обов`язковими для застосуваннями судами при ухваленні рішення. Отже, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителя [PERSON] , оскільки договір поруки є припиненим. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, суд відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає судовий збір на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed