Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення боргу з відповідачки та просив стягнути 5098,10 грн., мотивуючи свою вимогу тим, що відповідачка не оплачувала своєчасно у повному обсязі комунальні послуги за надану позивачем теплову енергію, в результаті чого виник борг у зазначеному розмірі. Також позивач просить стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, погодившись на ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була своєчасно та належним чином сповіщена, до канцелярії суду 22.12.2014 року особисто подала клопотання щодо відкладення розгляду справи через хворобу, надавши консультативний висновок спеціаліста від 19.12.2014 року. Враховуючи можливість особистого звернення та подання клопотання відповідачкою до суду за день до судового засідання, суд вважає наданий консультативний висновок спеціаліста неналежним доказом хвороби, яка б перешкодила явці до суду та вважає причину неявки відповідачки неповажною і направленою на затягування розгляду справи. Крім того, матеріали справи містять заперечення відповідачки, у відповідності до яких вона свою думку висловила та вважала вимоги безпідставними, оскільки договір з позивачем не укладала, тривалий час за місцем реєстрації не проживала та просила застосувати строки позовної давності. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідачки, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що у користуванні відповідачки знаходиться квартира [ADDRESS], вона являється основним квартиронаймачем, на її ім'я позивачем відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Позивач забезпечує тепловою енергією квартиру відповідачки, котра оплату за надані послуги здійснювала нерегулярно. Згідно наданого позивачем розрахунку, у відповідачки станом на 19.09.2014 року борг за надані комунальні послуги становить 5098 гривень 10 копійок. Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року мешканець зобов'язаний здійснювати оплату за спожиті послуги опалення та гарячого водопостачання щомісячно. Статтею 162 ЖК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.68 ЖК України, ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п.п.6, 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов'язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно із п.17 Правил платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до вимог ст.ст.526, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Факт проживання відповідачки певний час за іншою адресою жодного значення для вирішення спору по суті не має, оскільки послуги позивачем надавались у повному обсязі. З приводу відсутності договору між сторонами про надання послуг, на що звернула увагу суду відповідачка у запереченнях, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-УІ відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірній основі. Статтями 20, 21 цього Закону визначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язками споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору; оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору; підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 572 від 8 жовтня 1992 року . Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем послуг на основі типового договору, є не правом, а обов'язком споживача. Ухилення останнього від укладення договору не звільняє від плати за надані та спожиті комунальні послуги. Відсутність договору не є безумовною підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості плати за фактично спожиті послуги. З приводу застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк загальної позовної давності, з урахуванням попереднього звернення позивача із заявою про видачу судового наказу у сукупності з нормами ст.ст.263, 264 ЦК України, не сплив, перебіг позовної давності починається після скасування судового наказу. Крім того, відповідачка здійснювала періодичні оплати заборгованостей, що підтверджується роздруківкою руху коштів по її особовому рахунку, тому строк позовної давності у даному випадку не може бути застосовано. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати.

Outcome: approved