Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому вказано, що 09.06.2008 р. між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання заяви укладено кредитний договір № б/н, за яким Банк надав відповідачу кредит у розмірі 11200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стверджує, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неналежного виконання зобов`язання, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 31.08.2019 р. складає 832464,66 грн. з врахуванням того, що рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 21.05.2015 р. з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором б/н від 09.06.2008 р. у розмірі 21 973,42 грн. Тому, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 09.06.2008 р. у розмірі 832464,66 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 12486,97 грн. Від представника позивача Міроєвського Є.Є. надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем його проживання та реєстрації, відзивів та заяв від неї не надходило. Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та АТ КБ "Приватбанк" уклали договір б/н від 09.06.2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов. Позивачем до матеріалів справи приєднано розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.06.2008 р., укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , з якого вбачається, що у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань по кредитному договору станом на 31.08.2019 р. відповідач має заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 832464,66 грн, з врахуванням того, що рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 21.05.2015 р. в цивільній справі № 620/282/15-ц позов щодо стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором б/н від 09.06.2008 року укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] задоволено у повному обсязі та стягнуто заборгованість з відповідача у сумі 21973,42 грн. Відповідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Судом встановлено, що рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 21.05.2015 р., яке набрало чинності, у цивільній справі № 620/282/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.06.2008 року із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість у сумі 21973,42 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору (п.1.1.2.6) у разі невиконання зобов`язань по договору, АТ КБ «Приват Банк» має право вимагати виконання боргових зобов`язань по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту и овердрафту), оплаті винагороди банку. Позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рішенням Зачепилівського суду Харківської області від 21.05.2015 р. у справі №620/282/15-ц. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. В оцінці застосування наведених норм права Верховним Судом України зроблено висновок, викладений у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на наведене суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Суд дійшов до переконання, що, звернувшись до Зачепилівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який 21.05.2015 р. задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у сумі 21 973,42 грн., позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача. З огляду на те, що АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів, тому у задоволенні даного позову слід відмовити. Судові витрати по справі у сумі 12486,97 грн. підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed