Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпраці в Полтавській області звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконними дій роботодавця та зобов`язання вчинити дію, в якому просив визнати незаконним вчинок ПАТ «Полтаваобленерго» від 21 вересня 2018 року - недопущення директора з правової роботи [PERSON] у цей день та упродовж наступних днів до робочого місця та зобов`язання ПАТ «Полтаваобленерго» усунути дане порушення, надавши можливість доступу директора з правової роботи [PERSON] до свого робочого місця. Згідно ухвали суду від 28 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження. В ході підготовчого провадження стороною відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому прохали відмовити в задоволенні позову [PERSON] , в зв`язку з необґрунтованістю. У відповідності до ухвали суду від 13 березня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 03 липня 2020 року поновлено позивачу [PERSON] процесуальний строк для звернення до суду з заявою про витребування доказів у справі. Витребувано з Управління держпраці в Полтавській області належним чином завірену копію листа ПАТ «Полтаваобленерго» від 21 вересня 2018 року та належним чином завірених копій документів про виготовлення дублікату ключа [PERSON] .. Витребувано у ПАТ «Полтаваобленерго» табель обліку робочого часу директора з правової роботи [PERSON] за 4 робочих дні в період з 21 вересня (п`ятниця) по 26 вересня 2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпраці в Полтавській області в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Полтаваобленерго» позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши в ході судового розгляду справи сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно наказу по ПАТ «Полтаваобленерго» від 17.11.2017 року [PERSON] було поновлено на посаді директора з правової роботи. У відповідності до ст. 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року « Практику розгляду судами трудових спорі, а саме п. 1 визначено, що діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем вказувалось про те, що він, обіймаючи посаду директора з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго», 21 вересня 2018 року, прийшовши на своє робоче місце, що у м. Полтава по вул. Н. Сотні, 106, після відпустки, не був допущений до свого робочого місця, оскільки охоронцем товариства не було надано позивачу ключа від службового кабінету, оскільки свій комплект ключів останнім був втрачений в період тривалої відпустки. При цьому, вказавши, що заборону видачі ключів від службового кабінету [PERSON] в телефонному режимі охоронцю [PERSON] було висловлено Директором з економічної безпеки [PERSON] .. На підставі даних обставин, 21 вересня 2018 року о 07 год. 20 хв. [PERSON] було складено Акт в присутності свідків з його сторони [PERSON] , [PERSON] про те, що останніми засвідчено наступний факт: [PERSON] - директор з правової роботи 21 вересня 2018 року вийшов на роботу в ПАТ «Полтаваобленерго» за адресою м. Полтава , вул. Небесної Сотні, 106 о 07 год. 20 хв.. У свій робочий кабінет він не зміг попасти у зв`язку з відсутністю у нього ключа від дверей робочого кабінету. Даний Акт було підписано вказаними вище особами та охоронцем підприємства [PERSON] (а.с.4). Наведені вище твердження позивача, як підстави для звернення до суду з вказаним позовом, суд визнає неспроможними за наступних підстав. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що 21 вересня 2018 року [PERSON] повинен був вийти на роботу після тривалої відпустки, згідно графіку роботи по ПАТ « Полтаваобленерго», робочий час на підприємстві встановлено з 07 год. 30 хв.. Так, представником відповідача не ставився під сумнів та визнавався той факт, що 21 вересня 2018 року позивач [PERSON] , обіймаючи посаду директора з правової роботи, завчасно о 07 год. 20 хв. прийшов на робоче місце, що знаходиться у м. Полтава по вул. Небесної Сотні, 106, та повідомив охоронця товариства [PERSON] на прохідній про те, що в період тривалої відпустки, в якій останній перебував, ним було втрачено ключ від свого службового кабінету, на що охоронцем було повідомлено [PERSON] про те, що він не має можливості в даний час зайти до свого службового кабінета та має зачекати в коридорі поруч зі службовим кабінетом, а дублікат ключа від його службового кабінета йому буде надано в найкоротші строки, приймаючи до уваги, що даний факт мав місце о 07 год. 20 хв. та робочий день, що не розпочався. Натомість позивачем [PERSON] самовільно було залишено приміщення підприємства, що у м. Полтава по вул. Небесної Сотні, 106, без будь-яких пояснень. При цьому, відповідно до тверджень сторони відповідача службовий кабінет директора з правової роботи - [PERSON] був відкритий дублікатом ключів протягом короткого проміжку часу 15-20 хвилин, та був залишений у відкритому стані під загальною охороною. Роботодавцем в особі ПАТ «Полтаваобленерго» вказаний вище факт не заперечувався з самого початку виникнення вказаного інциденту з працівником підприємства [PERSON] та хронологія подій, яка мала місце 21 вересня 2018 року, була в повному обсязі описана останнім в листі ПАТ «Полтаваобленерго» на адресу Управління Держпраці в Полтавській області від 26 вересня 2018 року ( а.с.203) та узгоджується з лінією захисту, обраною стороною відповідача у ході судового розгляду даної справи. Слід звернути увагу на те, що дані обставини були предметом перевірки скарги, поданої 21.09.2018 року [PERSON] до Управління Держпраці в Полтавській області, відповідно до результатів якої даним контролюючим органом не було встановлено порушення з вини роботодавця трудових прав [PERSON] , про що зазначено у листі Управління Держпраці в Полтавській області за підписом заступника начальника управління, направленого на адресу [PERSON] ( т. 1 а.с.127). В свою чергу не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що ним було повідомлено роботодавця ПАТ «Полтаваобленерго» 18 вересня 2018 року про втрату ключа від службового кабінету в період тривалої відпустки, оскільки будь-яких заяв та звернень [PERSON] на адресу підприємства з даного питання не надавалось взагалі. Як вбачається з тексту заяв [PERSON] на адресу Управління держпраці у Полтавській області, датованих 21 та 26 вересня 2018 року, про факт відсутності у заявника ключа від службового кабінету останнім було повідомлено контролюючий орган лише в даних заявах. Дані обставини свідчать про те, що сам позивач 21 та 20 вересня 2018 року повідомив, як контролюючий орган, так і роботодавця, про відсутність у нього ключа від службового кабінету, а не завчасно 18.09.2018 року, як вказувалось позивачем. Дані висновки суду підтверджуються і відповіддю Управлінння держпраці у Полтавській області від 26.09.2018 року ( а.с.127), відповідно до якої вбачається, що про відсутність у нього ключа від свого службового кабінету [PERSON] повідомив лише 21.09.2018 року. В свою чергу з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що Управлінням держпраці в Полтавській обалсті було розпочато перевірку відповідності робочого місця [PERSON] на підставі рішення Окружного адміністративного суду Полтавської області, що було та є іншою самостійною підставою для здійснення перевірки, котра відбулася 18.09.2018 року, а тому даний факт про відсутність у [PERSON] ключа від службового кабінету, про який і було повідомлено контролюючий орган лише 21.09.2018 року, не був предметом здійснення спільної перевірки саме 18.09.2018 року. На підтвердження даних обставин вказує і факт відсутності офіційних заяв [PERSON] про порушення його трудових прав в період часу з 18.09.2018 року по 21.09.2018 року, а тому обов`язку роботодавця щодо передаі [PERSON] ключа від службового кабінету на час проведення 18.09.2018 року перевірки жодним чином не виникало, що свідчить про безпідставність твердження позивача з даного питання. На спростування даних обставин позивачем не було надано належних та допустимих доказів, поданих в порядку передбаченому законом, не зважаючи на те, що суд всіляко сприяв позивачу у збиранні доказів, навіть в ході з`ясування обставин справи. З огляду на вищевикладені висновки суду, суд звертає увагу на те, що Актом, яким позивач підтверджує протиправність дій роботодавця - ПАТ "Полтаваобленерго", засвідчено лише, відповідно до його тексту, що " [PERSON] 21.09.2018 року вийшов на роботу в ПАТ "Полтаваобленерго" за адресою м. Полтава вулю Небесної Сотні, 106 о 07 год. 20 хв.. У свій робочий кабінет він не зміг попасти у зв`язку з відсутністю у нього ключа від дверей робочого кабінету". Таким чином, зазначені в даному Акті особи, які його підписали, повинні були перебувати за вказаною адресою о 07 год. 20 хв. 21.09.2018 року, що було фізично не можливим, оскільки [PERSON] та [PERSON] , відповідно до своїх пояснень, з`явилися за зазначеною адресою того ж дня, але приблизно о 09 годині ранку, що не відповідає змісту даного Акту. А також підтвердили ту обставину, що [PERSON] о 07 год. 20 хв. за зазначеною адресою не міг потрапити до свого робочого кабінету, в зв`язку з відсутністю у нього особистого ключа від дверей кабінету. З огляду на викалдене вбачається, що о 07 год. 20 хв. 21.09.2018 року [PERSON] не зміг потрапити до службового кабінету з власної необачності, а саме втрати особистого ключа від службового кабінету. Будь-яких застережень щодо вчинення з боку роботодавця протиправних дій у будь-який спосіб відносно позивача [PERSON] вказаний Акт не містить, що свідчить про надуманість тверджень позивача щодо незаконності у діях відповідача щодо трудових прав останнього. Неспроможними і безпідставними є доводи позивача про підтвердження порушення вказаних трудових прав відносно нього з боку роботодавця шляхом наявності підпису на даному Акті охоронця [PERSON] та не бажання сторони відповідача його допиту в судовому засіданнні в якості свідка, з огляду на неналежнісь даного доказу, котрий не містить фактичних даних на підтвердження обставин, зазначених позивачем як в позові, так і в ході судового розгляду, щодо порушення трудових прав останнього роботодавцем. Той факт, що о 07 го. 20 хв. 21.09.2018 року [PERSON] не міг попасти до свого службовоого кабінету, в зв`язку з відсутністю у нього особистого ключа, жодним чином не оспорювався стороною відповідача, як в ході судового розгляду даної справи, так і в ході досудового врегулювання даного інциденту. Крім того, вказаний Акт не містить даних щодо дати його складання, а також зазначення періоду часу протягом якого, на думку позивача чи осіб, які його складали і засвідчували, тривало саме порушення трудових прав [PERSON] з боку роботодавця, що є суттєвим та ключовим в розрізі предмету даного спору. Посиланння позивача про те, що охоронець був зобов`язаний надати йому дублікат ключа від службового кабінету останнього є виключно його припущенням та не мають нормативного підгрунття. Аналізуючи дані правовідносини, які склались між працівником [PERSON] та роботодавцем ПАТ «Полтаваобленерго» слід звернути увагу на положення ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Згідно ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого життя і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, про те, що приватне «життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Саме поняття «приватного життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. В рамках трудової діяльності у більшості людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя»(Олександр Волков проти України № 21722/11 ЄСПЛ від 09.01.2013 року. Поряд з цим, Конституційний Суд України у рішеннях від 074 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначено, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливістю працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Суд визнає доводи сторони відповідача логічними, послідовними, обґрунтованими та такими, що узгоджуються з фактичними обставинами, які мали місце 21.09.2018 року, які обгрунтовано спростовують доводи сторони позивача у справі. Таким чином, з боку роботодавця «Полтаваобленерго» не було порушено або обмежено у будь-який спосіб гарантоване конституційне право позивача - [PERSON] , який обіймав посаду директора з правової роботи, на працю та не обмежено його доступ до реалізації даного права. Беззаперечним доказом, у наданні позивачу [PERSON] можливості реалізації його права працю та його доступі є табель обліку робочого часу директора з правової роботи [PERSON] за вересень 2018 року, де у відповідності до відомостей табелювання робочого часу за 21 вересня 2018 року зазначено, як відпрацьований робочий день [PERSON] у кількості 7 год. та проведено оплату даного робочого дня ( а.с.198). Даний факт в ході судовоого розгляду був визнаний [PERSON] та останнім не заперечувалася обставина отримання ним заробітної плати за даний робочий день, що спростовує доводи сторони позивача про те, що з боку ПАТ «Полтаваобленерго» було порушено його право на доступ до службового кабінету та вчинено перешкоди до реалізації його права на працю. Наведені вище факти не вказують на порушення з боку роботодавця права працівника в особі директора з правової роботи [PERSON] щодо свободи праці, оскільки останній не був позбавлений самої можливості займатися працею та був забезпечений рівними можливостями для реалізації свого права на працю, яке по своїй природі є невідчужуваним. Судом встановлено, та фактично визнавалось позивачем [PERSON] , що після складення ним з власної ініціативи Акту від 21 вересня 2018 року о 07 год. 20 хв. ним було самовільно залишено службове приміщення ПАТ «Полтаваобленерго» . Дана відсутність позивача [PERSON] у службовому приміщенні за місцем роботи у м. Полтава по вул. Небесної Сотні, 106, на його думку, була обгрунтована тим, що в зв`язку з недопущенням його роботодавцем до робочого місця він був змушений повернутися додому для складанння скарги до Управління Держпраці в Полтавській області, а в подальшому замйатися її особистим поданням. Таким чином, наявність об`єктивних обставин, які б вказували [PERSON] на порушення роботодавцем його трудових прав та в свою чергу надавали йому право самовільно залишати робоче місце, позивачем не доведено та судом не встановлено. Разом з цим, позивачем не було спростовано належними і допустимими доказами ту обставину, що в найкоротші терміни роботодавцем було забезпечено наданння дублікату вказаного ключа, яким службовий кабінет позивача був відчинений і залишений у відкритому стані під загальною охороною протягом усього робочого дня 21.09.2018 року. З пояснень в ході судового розгляду самого позивача вбачається, що останній не намагався потрапити впродовж робочого дня 21.09.2018 року до свого робочого місця, за відсутності поважних причин, що вказує про належність складених роботодавцем Актів про його відсутність на роботі цього дня. Не намагався останній самостійно з`являтися на своєму робочому місці і в продовж наступних днів, також за відсутності поважності причини для такої неявки, що також підтверджує про належність складених роботодавцем Актів 24 та 25 вересня 2018 року про його відсутність на роботі. Очікування позивачем офіційного повідомлення контролюючого органу та роботодавця на офіційні заяви останнього , датовані 21.09.2018 року та 26.09.2018 року, не позбавило останнього прав а та не звільнило його від обов`язку з`являтися на роботу, як 21 вересня, так і впродовж 24 та 25 вересня 2018 року. Таким чином, позивач з власної ініціативи самоусунувся від свого права на працю та обов`язку виходу на роботу 21, 24 та 25 вересня 2018 року. Будь-яких доказів щодо спростування даних обстваин позивачем суду так надано і не було. При цьому, наведені вище висновки суду щодо забезпечення з боку роботодавця належних, рівних умов для реалізації працівником в особі [PERSON] - директора з правової роботи , права на працю та умов праці є - Акт передачі матеріальних цінностей від 25 вересня 2018 року, згідно якого [PERSON] з метою належного оформлення забезпечення робочого місця необхідними технічними засобами та меблями, ПАТ «Полтаваобленерго» в особі т.в.о. Голови правління Стройного Р.В. з однієї сторони та працівник - директор з правової роботи [PERSON] цим Актом підтверджується фактична передача в користування від ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] матеріальних цінностей з моменту поновлення на роботі працівника: 1. Інв №19005384 Комп`ютер PRIME PC Celeron 1.7 GHZ: монітор SAMSUNG 710 N s/n-MJ17HMCL302005, сист. блок s/n-85792; стіл Інв. №31000426 - 2шт.; тумба Інв.№ 31000456 - 2 шт., шафа для одягу Інв № 32002894 - 1 шт.; стілець ISO Інв.№ 31004145 -2 шт., крісло Престиж Інв.№ 32000013- 1 шт., ключ від вхідних дверей до робочого кабінету - 1 шт.. В даному Акті зафіксовано , що матеріальні цінності передані працівнику в справному та комплектному стані. Даний Акт підписано обома сторонами 25.09.2018 року та не оспорювався самим позивачем ( а.с.29). Поряд з цим, в обгрунтування позову позивачем - [PERSON] вказувалось про те, що він з вини роботодавця був позбавлений доступу до службового приміщення, а саме службового кабінету, що у м. Полтава по вул. Небесної Сотні, 106, безпосередньо 21 вересня 2018 року та впродовж наступних робочих днів 24 та 25 вересня 2018 року, оскільки дублікат ключа від кабінету був вручений йому лише 25 вересня 2018 року. При цьому, суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав залишення 21 вересня 2018 року о 07 год. 20 хв., до початку робочого часу, службового приміщення та його відсутність на робочому місці впродовж наступних робочих днів 24 та 25 вересня 2018 року. Судом встановлено та не було спростовано позивачем шляхом подання належних та допустимих доказів факт його відсутності 24 вересня 2018 року та 25 вересня 2018 року, протягом повного робочого дня за місцем роботи, на підтвердження чого роботодавцем в особі ПАТ «Полтаваобленерго» було складено відповідні Акти, котрі суд визнає належними та допустимими доказами. Твердження позивача про фіктивність чи фальсифікація вказаних Актів не заслуговують на увагу, в зв`язку з надуманістю даних тверджень та їх невідповідність фактичним даним встановленим в ході судового розгляду даної справи і зібраним доказам в їх сукупності на їх взаємозв`язку, за обставин наведених і рішенні. Так, відповідно до Акту про відсутність працівника на роботі від 21 вересня 2018 року , складеного комісією у складі: начальника відділу з обслуговування структурних підрозділів Олійника О.Ю., інженера 1 категорії відділу кадрів Шмигло Л.В., інженера 2 категорії відділу кадрів Янченко А.Г. про те, що директор з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] 21 вересня 2018 року був відсутній на роботі з 7 год. 35 хв. до 12 год. 00 хв. ( обідня перерва з 12 год. 00 хв. до 12 год. 45 хв.). Про причини своєї відсутності на роботі [PERSON] не повідомив, документів, підтверджуючих поважну причину відсутності на роботі до комісії або керівництву Товариства не надавав (а.с.25). Відповідно до Акту про відсутність працівника на роботі від 21 вересня 2018 року , складеного комісією у складі: начальника відділу з обслуговування структурних підрозділів Олійника О.Ю., інженера 1 категорії відділу кадрів Шмигло Л.В., інженера 2 категорії відділу кадрів Янченко А.Г. про те, що директор з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] 21 вересня 2018 року був відсутній з 12 год. 45 хв. до 15 год. 15 хв.. Про причини своєї відсутності на роботі [PERSON] не повідомив, документів, підтверджуючих поважну причину відсутності на роботі до комісії або керівництву Товариства не надавав ( а.с.26). Актом про відсутність працівника на роботі від 24 вересня 2018 року, складеного комісією у складі: начальника відділу з обслуговування структурних підрозділів Олійника О.Ю., інженера 1 категорії відділу кадрів Шмигло Л.В., інженера 2 категорії відділу кадрів Янченко А.Г. зафіксовано те, що директор з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] 24 вересня 2018 року був відсутній з 07 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв. ( обідня перерва з 12 год. до 12 год. 45 хв.). Про причини своєї відсутності на роботі [PERSON] не повідомив, документів, підтверджуючих поважну причину відсутності на роботі до комісії або керівництву Товариства не надавав ( а.с.24). Актом про відсутність працівника на роботі від 24 вересня 2018 року, складеного комісією у складі: начальника відділу з обслуговування структурних підрозділів Олійника О.Ю., інженера 1 категорії відділу кадрів Шмигло Л.В., інженера 2 категорії відділу кадрів Янченко А.Г. зафіксовано те, що директор з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] 24 вересня 2018 року був відсутній з 12 год.45 хв. до 16 год. 30 хв.. Про причини своєї відсутності на роботі [PERSON] не повідомив, документів, підтверджуючих поважну причину відсутності на роботі до комісії або керівництву Товариства не надавав ( а.с.23). Актом про відсутність працівника на роботі від 25 вересня 2018 року, складеного комісією у складі: начальника відділу з обслуговування структурних підрозділів Олійника О.Ю., інженера 1 категорії відділу кадрів Шмигло Л.В., інженера 2 категорії відділу кадрів Янченко А.Г. зафіксовано те, що директор з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] 25 вересня 2018 року був відсутній з 07 год.30 хв. до 12 год. 00 хв. (обідня перерва з 12 год. 00 хв. до 12 год. 45 хв.). Про причини своєї відсутності на роботі [PERSON] не повідомив, документів, підтверджуючих поважну причину відсутності на роботі до комісії або керівництву Товариства не надавав (а.с.22). Актом про відсутність працівника на роботі від 25 вересня 2018 року, складеного комісією у складі: начальника відділу з обслуговування структурних підрозділів Олійника О.Ю., інженера 1 категорії відділу кадрів Шмигло Л.В., інженера 2 категорії відділу кадрів Янченко А.Г. зафіксовано те, що директор з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] 25 вересня 2018 року був відсутній з 12 год.45 хв. до 15 год. 50 хв.. Про причини своєї відсутності на роботі [PERSON] не повідомив, документів, підтверджуючих поважну причину відсутності на роботі до комісії або керівництву Товариства не надавав ( а.с.21). Таким чином, з наведених вище Актів, обставини зафіксовані в даних первинних документах, які були предметом перевірки Управлінням Держпраці в Полтавській області, встановлено відсутність в діях ПАТ «Полтаваобленерго» протиправних дій відносно працівника [PERSON] та забезпечення з боку роботодавця можливості працівником виконувати роботу і створення можливості доступу та допуску до робочого місця [PERSON] , де зі сторони працівника вбачається факт самовільного залишення роботи та приміщення ПАТ «Полтаваобленерго», і його відсутність 21, 24, 25 вересня 2018 року . З системного аналізу вказаних обставин вбачається, що роботодавцем, не зважаючи на частково відсутність позивача 21.09.2018 року на робочому місці, на власний розсуд, що не суперечить нормам трудового законодавства, було табельовано 7 годин робочого часу, котрі і були оплачені останньому, а також надано дублікат ключа від службового кабінету одразу після отримання такої інформації, що вказує про забезпечення трудових прав останнього з боку роботодавця, та в свою чергу свідчить про безпідставність та надуманість позовних вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватися добросовісно, а не в супереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Таким чином, чинна редакція ЦПК, прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, що свідчить про те, що вітчизняне законодавство закріплює не лише обов`язок учасників справи сприяти суду у з`ясуванні обставин справи, однак і їх обов`язок подавати усі наявні у них докази. Так, п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК передбачає право учасників справи подавати докази, п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК - їх обов`язок подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, а ст. 81 ЦПК регламентує правило розподілу обов`язків із доказування (тягар доказування) між сторонами. У даному випадку слід виходити із різної природи обов`язків щодо доказування, регламентованого ч. 1 ст. 81 ЦПК, відповідно до якої кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, та обов`язку учасників справи подавати усі наявні у них докази, закріпленому у п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК. Положення ст. 81 ЦПК відбивають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно, то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду. Згідно ч.1 ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права ( ч.1 ст. 129 Конституції України), що і закріплено у ст. 10 ЦПК України. Елемент принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття « якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньої чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що впливають на конвенційні права цих людей рішення Європейського суду з прав людини у справа « G.G. та інші проти Болгарії», «Олександр Волков проти України). Таким чином, суд приходить до беззаперечного висновку, про те, що наведені позивачем [PERSON] підстави для звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права на працю та обрані останнім спосіб та лінія захисту, яка побудована на доказах, що не відповідають принципу належності та допустимості, а наповнені правовою невизначеністю, свідчать про безпідставність заявлених [PERSON] позовних вимог. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судовий збір у даному спорі підлягає віднесенню за рахунок держави, в зв`язку з належністю позивача до категорії громадян, звільнених від сплати судового збору, у відповідності до ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: dismissed