Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2001 року по 24.07.2012 року, від якого мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначив, що після розірвання шлюбу з зими 2012 року він проживає за адресою - [ADDRESS], а діти разом з відповідачкою проживають за адресою - [ADDRESS]. Вказує, що відповідачка безвідповідально відноситься до виховання дітей, дозволяє собі тривалий час бути відсутньою дома, не цікавиться їх життям та здоров"ям, не займається їх розвитком. Посилаючись на те, що він належним чином займається вихованням та розвитком дітей, матеріально їх забезпечує, а відповідачка негативно впливає на розвиток, емоційний стан дітей та у добровільному порядку відмовляється вирішити даний спір, просив визначити місце проживання синів - [PERSON] та [PERSON] з ним. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач пояснив, що відповідачка з 2010 року не займається вихованням дітей, зловживає спиртними напоями, дозволяє собі тривалий час бути відсутньою дома, залишаючи дітей одних. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що вона належним чином виконує свої батьківські обов'язки, займається вихованням синів, має постійне місце проживання з належними умовами, постійний дохід, може забезпечувати дітей самостійно усім необхідним. Крім того зазначила, що не вживає спиртних та наркотичних засобів, вважає, що діти повинні залишитися проживати з нею. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації при винесенні рішення посилається на розсуд суду. Зазначила, що висновок щодо розв'язання спору про визначення місця проживання дітей надається за місцем проживання дітей, у зв'язку з чим у них не має підстав надати висновок про розгляд даної справи. Представник Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що діти проживають разом з матір"ю у задовільних умовах, не перебувають у складних життєвих обставинах, а тому відсутні виключні умови, щоб змінити місце проживання дітей. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, представників третьої особи, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що з 10 серпня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 липня 2012 року (а.с. 7, 12). Від шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу відповідачка разом з дітьми проживає за адресою - [ADDRESS] (а.с. 15). Позивач у судовому засіданні зазначив, що після розірвання шлюбу з зими 2012 року він проживає за адресою - [ADDRESS]. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, що може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ст. 19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні,а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. 21 листопада 2014 року службою у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації було проведено обстеження умов проживання позивача за адресою - [ADDRESS], про що було складено акт обстеження умов проживання (а.с. 65). Відповідачка разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 25 грудня 2014 року зазначено, що санітарно-гігієнічні умови в квартирі відповідають нормі, кімнати обладнані всіма необхідними для дітей меблями. Умови для проживання та виховання малолітніх [PERSON] та [PERSON] створені ( а.с.96). Як позивач, так і відповідач характеризуються позитивно, що підтверджується наданими суду характеристиками (а.с. 20, 34). Позивач [PERSON] працює у ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОНСЕРТ" та отримує дохід (а.с. 20-21). Як вбачається з довідки, виданої ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД", [PERSON] на даний час працює у них на посаді касира торговельного залу, відділ кас та теж отримує дохід (а.с. 33, 60). Суд критично оцінює посилання позивача на ту обставину, що відповідачка не має можливості забезпечувати дітей, оскільки на даний час вона працює та отримує дохід. З листа Подільського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді вбачається, що психологічний стан [PERSON] та [PERSON] задовільний, вони потребують тісного контакту з обома батьками (а.с. 92). Відповідно до висновку від 29 січня 2015 року № 106-606 Подільська районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільним проживання малолітніх разом з їх матір"ю [PERSON] (а.с. 90-91). У листі КНП "ЦПМСД № 2" Подільського району м. Києва зазначено, що діти спостерігаються амбулаторією даної лікарні. У період з 2002 року по 2014 рік амбулаторію діти відвідують регулярно у супроводі матері. При виклику дільничного лікаря додому, присутніми були мама та бабуся. Всі рекомендації та призначення лікарів виконуються. Претензій до мами по догляду за дітьми у дільничної бригади не має (а.с. 82). Враховуючи ч. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, згідно з якою для розлучення дитини з матір'ю мають бути наявні виняткові ситуації, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували достатні підстави та обставини щодо необхідності розлучення дітей з матір'ю. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки діти проживають з матір"ю у нормальних умовах, вона отримує дохід, нею створені всі необхідні умови для нормального розвитку та навчання дітей. При постановлені рішення суд виходить виключно з інтересів дітей, вважає, що у дітей склався певний уклад життя, порушувати який не є доцільним з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, залишення дітей з матір'ю не позбавляє позивача права виховувати дітей, утримувати їх, спілкуватися з ними.

Outcome: dismissed