Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

ПАТ КБ „Приватбанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ „Приватбанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKH3GK04440042 від 24.05.2005 року в розмірі 25202,80 доларів США, що за курсом 10,67 відповідно до службового розпорядження від 27.03.2014 року складає 268913,88 грн., та виселення відповідача із вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Миколаїв, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати кредиту та відсотків за кредитним договором №NKH3GK04440042 від 24.05.2005 року. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 24.05.2005 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та відповідачем був укладений кредитний договір №NKH3GK04440042, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 18900 доларів США строком до 23.05.2025 року із розрахунку 12.00% річних. 09.11.2012 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору №NKH3GK04440042 від 24.05.2005 року. Сума заборгованості, що виникла у період с дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшити на 1284,76 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 1284,76 доларів США. Забезпеченням виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором є іпотека нерухомого майна - квартири [ADDRESS] на підставі договору іпотеки № NKTGGK04440007 від 10.10.2006 року. Майно належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 103525 грн. Дотепер відповідач не виконує свої грошові зобов'язання за вказаним договором належним чином, що привело до виникнення заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 25202,80 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом - 21064,26 доларів США, заборгованість по процентам - 1847,84 доларів США, заборгованість по комісії - 158,76 доларів США, пеня - 2131,94 доларів США. На час розгляду справи сума заборгованості в розмірі 25202,80 доларів США, що за курсом 10,67 відповідно до службового розпорядження від 27.03.2014 року складає 268913,88 грн. відповідачем не погашена. У відповідності зі ст. ст. 525, 526, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором №NKH3GK04440042 від 24.05.2005 року на суму в розмірі 268913,88 грн. У відповідності до ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі ж самі умови передбачені п. 2.3.7 кредитного договору. Згідно до п. 16.7.1. договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. На підставі вищевикладеного, слід звернути в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKH3GK04440042, що був укладений 24.05.2005 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON], в розмірі 25202,80 доларів США, що еквівалентно 268913,88 грн, стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством комерційним банком „Приватбанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приват Банк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішуючи питання щодо виселення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Із змісту ч.3 ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України "Про іпотеку" випливає, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснення у п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року при розгляді позову іпотекодержателя при виселені мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, щ о відповідач проживає у вищевказаній квартирі, оскільки згідно довідки САДР УДМС України в Миколаївській області від 05.05.2014 року відповідач [PERSON] з адреси: [ADDRESS] вибув та там не зареєструвався. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позову в частині вимог про виселення відповідача із спірної квартири, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Миколаїв, оскільки суду не надано доказів на підтвердження вище перелічених обставин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 2889,14 грн.

Outcome: partial