Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

09 березня 2016 року Очаківський міськрайонний центр зайнятості (далі Очаківський МРЦЗ) звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач, перебуваючи на обліку в Очаківському МРЦЗ як безробітний, незаконно отримав допомогу по безробіттю за період з червня по серпень 2015 року в розмірі 1066 грн. 36 коп., оскільки у вказаний період знаходився в трудових відносинах, про що не повідомив Очаківський МРЦЗ. Посилаючись на те, що вказана допомога отримана [PERSON] незаконно, просив стягнути з останнього на користь держави 1066 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що їх надав позивач, суд дійшов наступного. 26 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського МРЦЗ з заявою про надання йому статусу безробітного та призначення виплати по безробіттю. При цьому, в заяві зазначив про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. На підставі зазначеної вище заяви [PERSON] був поставлений на облік в Очаківському МРЦЗ як безробітний та отримував допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що підтверджується копією картки персонального обліку [PERSON], копіями наказів директора Очаківського МРЦЗ від 03 березня 2015 року № НТ150303 та від 05 березня 2015 року № НТ150305. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1 Закону України від 05.07.2012р. №5067-VI "Про зайнятість населення" (далі - Закон №5067-VI) безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно ст.\~4 Закону №5067-VI, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ст. 43 Закону №5067-VI, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам"; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону №5067-VI, зареєстровані безробітні мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону. Пунктом 8 ч. 1 ст. 45 Закону України №5067-VI встановлено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Відповідно до статті 7 Закону України від 02.03.2000р. №1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття" (далі - Закон - №1533-III) допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності є видом забезпечення. Відповідно статті 36 Закону №1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. На виконання Закону №1533-III був розроблений Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136 (далі - Порядок №307), який визначає механізм призначення, виплати допомоги по безробіттю, у т.ч. одноразової для організації безробітними підприємницької діяльності, та обчислення страхового стажу. Згідно пункту 1.2 розділу 1 Порядку №307 допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними. Відповідно до п. 5.5 Порядку №307 виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Пунктом 6.14 Порядку №307 передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Як вбачається з акту розслідування страхових випадків та обґрунтування виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення» від 21 серпня 2015 року №74, [PERSON] перебував у якості засновника та керівника ТОВ «ЗЕРНО ЕКС» та ТОВ «ТРАНС. ЗЕРНО» з 08 червня 2015 року, тобто в період перебування на обліку як безробітного в Очаківському МРЦЗ, та не повідомив про вказаний факт, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Вказані обставини підтверджуються копіями витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 07 серпня 2015 року [PERSON] надав заяви до Очаківського МРЦЗ, в яких просив припинити його реєстрацію як безробітного та зобовязався повернути безпідставно отриману допомогу по безробіттю, однак не виконав своє зобовязання. Відповідно до довідки-розрахунку, [PERSON] отримав матеріальне забезпечення в за період з 08 червня 2015 року по 06 серпня 2015 року у розмірі 1066 грн. 36 коп. а саме: у червні 2015 року - у розмірі 417 грн. 07 коп., в липні 2015 року - у розмірі 544 грн., в серпні 2015 року - у розмірі 105 грн. 29 коп. Таким чином, суд вважає, що відповідач незаконно отримував допомогу по безробіттю у період з 08 червня 2015 року по 06 серпня 2015 року, оскільки в цей період одночасно перебував на обліку в Очаківському МРЦЗ як безробітний, та був засновником та керівником ТОВ «ЗЕРНО ЕКС» та ТОВ «ТРАНС. ЗЕРНО», про що не повідомив Очсківський МРЦЗ. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо неповідомлення про працевлаштування були неправомірними та між ними і шкодою, завданою державі в собі Очаківського МРЦЗ є безпосередній причинний зв'язок, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім цього, позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1378 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved