Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство "Теплосервіс" Дубровицької районної ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь КП "Теплосервіс" заборгованість за теплову енергію у розмірі 803,83 грн. (вісімсот три гривні 83 коп.). Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.). Свої вимоги мотивує тим, що 31.03.2008 року між КП "Теплосервіс" та відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання послуг з теплопостачання. КП Теплосервіс здійснювало постачання теплової енергії відповідачці, квартира якої була приєднана до теплопостачальної мережі централізованого опалення. У відповідності до ч.6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, п. 18, 19, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, пп.5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію у встановлений договором строк. Однак всупереч наведеним положенням, відповідачка не дотрималася зобов'язань щодо своєчасної оплати теплової енергії, внаслідок чого допустила порушення умов укладеного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 05.01.2015 року становить 3883,05 грн. (три тисячі вісімсот вісімдесят три гривні 05 коп.). В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутності представника позивача, позов підтримує. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні у зв'язку із закінченням строків позовної давності та пояснив, що будинок №32 по вул. Артеменка в м. Дубровиця Рівненської області, від'єднаний від мережі централізованого опалення ще в травні 2007 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Також додав, що послуги з централізованого постачання теплової енергії надаються виключно на основі договору про надання послуг з централізованого опалення, а відповідний договір в позивача відсутній і до матеріалів справи не долучений. Заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.5), станом на 05.01.2015 року, відповідач [PERSON] має заборгованість за теплопостачання у розмірі 803,83 грн. (вісімсот три гривні 83 коп.). Як простежується із розрахунку заборгованості, нарахування почалися з грудня місяця 2005 року і продовжувались до квітня місяця 2007 року. Загальна сума нарахувань за спожиту теплову енергію становить 803,83 грн. (вісімсот три гривні 83 коп.). Починаючи з травня місяця 2007 року, нарахувань за спожиту теплову енергію не було. Позивач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідача із претензією про сплату заборгованості за теплову енергію протягом часу, із якого утворилась заборгованість до дня звернення до суду. Суд також звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутній договір про надання послуг з теплопостачання. Відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як зазначає у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, а також враховуючи той факт, що з травня місяця 2007 року нарахувань на спожиту теплову енергію не було, а також те, що позивач звернувся до суду із порушенням строків позовної давності, клопотання про поновлення строків не подавав, а відповідачем заявлено про застосування судом позовної давності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню. Суд вважає, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в строк, передбачений законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed