Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

22 березня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення. 17 червня 2016 року до Дружківського міського суду надійшла уточнена позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір №KTD0GK00000261 від 16 травня 2006 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 45211,93 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 12 травня 2021 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором відповідач [PERSON] передала в іпотеку належне їй майно - житловий будинок загальною площею 70,80 кв.м, житловою площею 41,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання виконав частково. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 25 червня 2010 року суд звернув стягнення на предмет іпотеки. Позивач просить суд передати в його управління предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 70,80 кв.м, житловою площею 41,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку». Також просить суд зобов'язати [PERSON] на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору №KTD0GK00000261 від 16 травня 2006 року повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна предмети іпотеки. Представник позивача Костенко О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до відповідача з позовом про виселення, але рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2012 року йому було відмовлено у задоволенні позову. У зв'язку з цим, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є безпідставними, просить відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи. 16 травня 2006 року що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №KTD0GK00000261, відповідно до умов якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 45211,93 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 12 травня 2021 року (а.с.6-7). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором відповідач [PERSON] передала в іпотеку належне їй майно - житловий будинок загальною площею 70,80 кв.м, житловою площею 41,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 25 червня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KTD0GK00000261 від 16 травня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 70,80 кв.м, житловою площею 41,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» будь-якій особі - покупцеві, з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу будинку (а.с. 11-13). Відповідно до ст. 34 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Таким чином позовні вимоги про передачу в управління публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" нерухомості, щодо якої винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Частина 3 ст. 109 Житлового кодексу України передбачає, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Але, згідно зі ст. 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч.4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження»: «Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі». Тобто, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов'язання [PERSON] на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору №KTD0GK00000261 від 16 травня 2006 року повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна предмети іпотеки за своєю суттю є виселенням осіб з житлового будинку у розумінні ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України. Суд вважає, що дії щодо вивільнення предмету іпотеки - житлового будинку від будь-яких осіб та їх майна за рішенням суду є тотожними з діями при виселенні, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку», на дію якої накладений мораторій Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Крім того, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зобов'язання [PERSON] на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору №KTD0GK00000261 від 16 травня 2006 року повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна предмети іпотеки не є конкретними. Позивач не вказав конкретно, від яких саме осіб треба зобов'язати [PERSON] вивільнити житловий будинок. Проаналізувавши норми права та обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про вивільнення від будь-яких осіб та їх майна предмету іпотеки на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору не підлягають задоволенню, оскільки ці позовні вимоги за своєю суттю ототожнюються з виселенням, яке заборонено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір в 1 розмірі мінімальної заробітної плати . З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1378 ,00 гривень. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (50%), а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 689,00 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial