Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Будівельно - монтажна фірма «Азовстальбуд» (далі - товариство) про стягнення індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. В обгрунтування поданої позовної заяви посилалася на те, що в період з 10.04.2012 року по 22.02.2016 року вона працювала у відповідача (підрозділ СУ-7) на посаді інженера. 22 лютого 2016 року на підставі наказу № 15-к вона була звільнена за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). Однак після звільнення відповідач заборгував їй заробітну плату, розмір якої за її розрахунком складає 5 208 грн.53 коп., розмір індексації з вересня 2015 року складає 5 160 грн.60 коп., компенсація за затримку заробітної плати, розмір якої нею остаточно не визначено, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7 929 грн. 48 коп. та моральну шкоду, оцінену нею в сумі 10 000 грн. Просить суд стягнути вказані суми на її користь. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, вказавши, що після подання позову до суду відповідач частково з нею розрахувався, виплативши їй заборгованість по заробітній платі. Однак залишається невиплаченою їй індексація заробітної плати і компенсація втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, які є складовими заробітної плати. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по січень 2016 року включно в сумі 5 160 грн. 60 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати в сумі 441 грн. 31 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38 440 грн. 74 коп. за період з 23 лютого 2016 року по 13 січня 2017 року. Позивачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність з участю її представника. Представник позивача [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. В поданій заяві підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи на її розгляд до суду не з»явився, надавши суду заяву про відкладення розгляду справи без зазначення в ній відповідної причини. Однак, враховуючи, що це не перша неявка представника відповідача на розгляд вказаної справи, а також той факт, що відповідач як юридична особа не позбавлений можливості направити до суду іншого представника та строк розгляду даної справи,яка перебуває в провадженні суду з квітня 2016 року, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Конституцією, як основним законом України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] в період з 10 квітня 2012 року по 22 лютого 2016 року працювала в публічному акціонерному товаристві «Будівельно - монтажна фірма «Азовстальбуд» (підрозділ СУ-7) на посаді інженера (а.с.9). 22 лютого 2016 року на підставі наказу № 15-к звільнена з займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) (а.с.9). При звільненні позивачці відповідачем не було виплачено заробітну плату в повному обсязі, однак як встановлено судом під час розгляду справи в суді така заборгованість виплачена в травні 2016 року. Разом з цим, за розрахунками [PERSON] їй залишається невиплаченою індексація заробітної плати за період з вересня 2015 року по січень 2016 року включно та компенсація втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, які є складовими заробітної плати. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надано суду розрахунки заборгованості відповідачем по виплаті їй індексації заробітної плати за період з вересня 2015 року по січень 2016 року включно, компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Розглядаючи надані позивачкою розрахунки заборгованості, за відсутності заперечень відповідача проти них, а також їх неспростування та ненадання суду своїх розрахунків суд приймає їх до уваги, враховуючи відповідність таких, вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно вимог ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року N 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції до 24.12.2015 р.). Як зазначено у ст.2 вказаного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до таких доходів відноситься оплата праці (грошове забезпечення). Аналогічне визначення містить Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.03.2003 р. №1078 (в редакції до 24.12.2015 року), відповідно до п.4 якого, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно п.5 вказаного Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (в редакції до 24.12.2015 р.). Як вбачається з розрахунку [PERSON] за період з вересня 2015 р. по січень 2016 р. включно їй не нараховувалася та не сплачена така індексація в сумі 5 160 грн. 60 коп. (а.с.16). Враховуючи це, оскільки відповідач, починаючи з вересня 2015 року не нараховував та не сплачував позивачці [PERSON] індексацію, хоча базовий період не змінювався, підвищення заробітної плати (окладу, тарифу) не було, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість по її виплаті в розмірі 5 160 грн. 60 коп. за період з вересня 2015 р. по січень 2016 р. включно, тому така індексація підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Розглядаючи вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати суд виходить з наступного. Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов»язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону в повній мірі не було дотримано, при звільненні заробітна плата позивачці в повному обсязі не була виплачена. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов»язок здійснити позивачці [PERSON] компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. Позивачкою [PERSON] був проведений розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, згідно із яким розмір такої становить 441 грн. 31 коп., відповідно до якого судом встановлено наступне. Нарахована [PERSON] до виплати заробітна плата (чистий дохід), після утримання обов'язкових платежів за квітень 2015 року в сумі 4 507,80 грн. фактично була виплачена їй в травні 2016 року. Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу за квітень 2015 р. визначений шляхом множення місячних індексів за період з травня 2015 року по квітень 2016 року включно, при цьому індекс споживчих цін за цей період склав: травень 2015 - 102,2%; червень 2015 - 100,4%; липень 2015 - 99,0%; серпень 2015 - 102,3%; вересень 2015 - 98,7%; жовтень 2015 - 102,0%; листопад 2015 - 100,7%; січень 2016 - 100,9%; лютий 2016 - 99,6%; березень 2016 - 101,0%; квітень - 103,5%. Розрахунок:1,022*1,004*0,99*0,992*1,023*0,987*1,02*1,007*1,009*0,996*1,01*1,035*100 = 109,79%. Величина приросту індексу споживчих цін: 109,79-100=9,79 Сума компенсації: 4507,80*9,79/100=441,31грн. Де 4 507,80 - нарахована до виплати заробітна плата (чистий дохід); 9,79 - величина приросту індексу споживчих цін (подорожчання); 100 - величина, яка застосовується відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. 441,31 - сума компенсації за квітень 2015 року. Суд, перевіривши розрахунок позивачки [PERSON] приходить до висновку про те, що її позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 441 грн. 31 коп. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 р. при визначені середньої заробітної плати слід керуватися Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., якою затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно абз.3 розділу ІІ Порядку 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно абз. 1 п. 8 розділу ІІІ цього Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано відповідачем в день звільнення позивачка [PERSON] працювала, кількість робочих днів згідно її графіку роботи складає - 117. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає обчисленню за період 23 лютого 2016 року по 13 січня 2016 року. За наданим позивачкою розрахунком середньої заробітної плати за період з 23.02.2016 р. по 13.01.2017 р. (день розгляду справи), розмір її поденної заробітної плати складає: (3620,00+3620,00) : 42 = 172,38 грн., тому виходячи з такого розмір середнього заробітку становить 172,38 х 223 = 38 440,74 грн. (де 3 620,00 грн. - заробітна плата за січень 2016 р.; 3620,00 грн. - заробітна плата за грудень 2015 р.; 73 - сумарна кількість фактично відпрацьованого часу за грудень 2015 р. та січень 2016 р.; 172,38 грн. - середньоденна оплата праці). Суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком, оскільки він відповідає вищенаведеним вимогам законодавства, тому з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 23 лютого 2016 року по 13 січня 2017 року в сумі 38 440 грн. 74 коп. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про необхідність звільнення його від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунків з позивачкою, в зв»язку з форс - мажорними обставинами, так як ці доводи не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді. Крім того, за положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved