Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з заявою, в якому зазначає, що 15.04.2005 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого стало Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк", яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 79/Л, в подальшому стороною за яким став позивач. Відповідно до положень п.1.1 Кредитного договору відповідачеві було надано в кредит грошові кошти у розмір 15 000 доларів США. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 10.01.2016 року виникла заборгованість, що складає 29 111,17 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені ним судові витрати у розмірі 10 385,57 гривень. Відповідачі пред'явили зустрічний позов про визнання припиненими кредитного договору № 79/Л від 15.04.2005 року; іпотечного договору № 79/Л-Z-3 від 18.08.2010 року згідно якого позивач за зустрічним позовом передав в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS], договір поруки № 79/Л-Р-1 від 18.05.2012 року, відповідно до якого співвідповідач [PERSON] зобов'язалася відповідати перед банківською Банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 79/Л від 15.04.2005 року, та зняття заборони на відчуження двокімнатної квартири [ADDRESS]. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, про підтримання первісних позовних вимог та не визнання зустрічного позову. Представник відповідачів за первісним та позивачів за зустрічним позовами в судове засідання не з'явився, надіславши до суду листа про розгляд справи за його та відсутності його довірителів, про не визнання вимог первісного позову та підтримання зустрічного позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та про необхідність задоволення вимог зустрічного позову, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст.526, 530, 611, 612, ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до положень ст.ст.525, 610, 623, 625, 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, порушенням зобов'язання є його невиконання. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з положень ст.ст.546, 549, 551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що 15 квітня 2005 року між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого стало Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк", яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 79/Л (надалі по тексту - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору [PERSON] було надано в кредит грошові кошти у розмір 15 000 доларів США на строк до 15.04.2015. За положеннями п.1.4 Кредитного договору, кошти призначені для споживчих цілей (споживчий кредит). З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором на підставі п. 2.1 [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за вищевказаною адресою. 18.08.2010 до Кредитного договору було укладено Додаткову угоду № 4, відповідно до якої у п. 2.1 Кредитного договору було внесено зміни в частині забезпечення зобов'язання та змінено предмет іпотеки, про що укладено Іпотечний договір № 79/Л-Z-3. Так, відповідно до п. 2 Іпотечного договору на забезпечення виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором [PERSON] передав в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Крім того, 18.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк", як Банком, [PERSON] як Позичальником та [PERSON], як Поручителем було укладено Договір поруки № 79/Л-Р-1, відповідно до п. 1 якого [PERSON] зобов'язалася відповідати перед Банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів [PERSON] за Кредитним договором № 79/Л від 15.04.2005. З розрахунку заборгованості по кредитному договору № 79/Лвід 15.04.2015 року, доданому до позовної заяви, вбачається, що станом на 10.01.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 29 111,17 доларів США, з яких 26 989,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 121,76 доларів США - заборгованість по відсотках. На думку суду, зазначена сума заборгованості позивачем не обґрунтована та не доведена в судовому засіданні. Так, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2016 (суддя Орда О.О.) за клопотанням представника відповідачів у справі було призначено судово-економічну експертизу. Відповідно до висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 87/7 від 08.02.2017 року, неможливо підтвердити відповідність наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] перед банком умовам кредитного договору; документально підтверджено факт отримання [PERSON] лише 15 000 доларів США (питання № 7 і 8). В описовій частині висновку експерта (питання № 7 та 8) зазначено, що відповідно до первинних документів відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 79/Л від 15.04.2015 року всього сплачено 107 099 доларів США, з яких 90 021 долар США заборгованість за кредитом, 5 242 долари США - відсотки за користування кредитом та 11 836 доларів США - прострочені відсотки. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повністю повернув всі кошти, отримані за Кредитним договором № 79/Л від 15.04.2015, позовні вимоги за первісним позовом є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені жодними належними доказами, а тому суд відмовляє у їх задоволенні. Відповідно до положень ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як вбачається з положень ч.1 ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, суд приходить до висновку, що Кредитний договір № 79/Л від 15.04.2015 з усіма Додатковими угодами та Договорами про внесення змін та доповнень до нього припинив свою дію, оскільки відповідач [PERSON] повністю виконав його умови та повернув всі кошти, що ним були отримані та сплатив відповідні проценти. Відповідно до положень ч.1 ст.17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору Як вбачається з положень ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки, з метою забезпечення виконання Кредитного договору, який припинив свою дію, були укладені: ●іпотечний договір № 79/Л-Z-3 від 18.08.2010, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] та ●договір поруки № 79/Л-Р-1 від 18.05.2012, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася відповідати, як Поручитель, перед Банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів [PERSON] за Кредитним договором № 79/Л від 15.04.2005,- суд приходить до висновку, що вищевказані договори також є припиненими. Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат по справі за зустрічним позовом підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved