Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON], яка діє в інтересах та за довіреністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, в якому просить суд визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності за кожним на 1/5 частину квартири 42 в будинку під № 23 по вулиці Запорізькій в м. Камянське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області загальною площею 28,5 кв. м, житловою площею 16,0 кв. м, а також визнати право власності за [PERSON] на 1/5 частину квартири 42 в будинку під № 23 по вулиці Запорізькій в м. Камянське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області загальною площею 28,5 кв. м, житловою площею 16,0 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті матері позивачки, [PERSON], котра померла 23.05.2003 року. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 листопада 1994 року Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», однокімнатна квартира 42 в будинку під № 23 по вулиці Запорізькій в м. Камянське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У вказаному свідоцтві вказано прізвище позивачів Михальчук, однак в 1998 році на підставі Свідоцтва про зміну прізвища, виданого 14 липня 1998 року Міністерством внутрішніх справ Держава Ізраїль, позивачі змінили пізвище "Михальчук» на прізвище "Міхаелі". Після отримання свідоцтва про право власності на житло позивачі не зареєстрували своє право власності на житло в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, постійно проживали в квартирі, вважали себе власниками квартири. [PERSON] - мати [PERSON], 23 травня 2003 року померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складаться з 1/5 частини квартири 42 в будинку під № 23 по вулиці Запорізькій в м. Кам`янське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області, але прийняти спадщину не виявилося можливим з причини відсутності державної реєстрації на квартиру. Єдиною спадкоємицею першої черги в порядку ст. 549 ЦК України 1963 року є [PERSON], донька - [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відсутність факту державної реєстрації майна в МБТІ і відповідно витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає [PERSON] оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала заявлений позов, просила допитати свідків, котрі знають родину позивачів та підтвердять факт прийняття спадщини позивачкою [PERSON] після смерті матері; в наданій суду письмовій заяві просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, закінчити розгляд справи без її участі. Від представника відповідача до суду надішли письмові заперечення проти позову, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що на момент видачі свідоцтва про право власності на спірне житлове приміщення діяв наказ Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56 "Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян". Відповідно до ч. 2 п. 28 Наказу свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) підлягає обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації", таким чином процедура оформлення права власності на спірне житлове приміщення не була завершена. Отже відсутність державної реєстрації в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності свідчить, що відсутнє і право власності на 1/5 частину житлового приміщення за адресою вул. Запорізька 23-42. Листом від 16.03.2017 року , розглянувши відгук представника позивачів на заперечення, відповідач вважав необхідним змінити правову позицію у справі та визнати позов повністю, просив закінчувати судовий розгляд без участі представника. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що дійсно родина мешкала у однокімнатній спірній квартирі, мати позивачки [PERSON] поїхала у гості до родичів до РФ і там померла, однак усе майно після її смерті успадкувала донька [PERSON], так як родина позивачів періодично мешкала у місті; інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON], крім її доньки, немає. Суд, взявши до уваги позицію позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 листопада 1994 року (л.с. 18) Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», однокімнатна квартира 42 в будинку під № 23 по вулиці Запорізькій в м. Кам`янське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В 1998 році на підставі Свідоцтва про зміну прізвища, виданого 14 липня 1998 року (л.с. 26) Міністерством внутрішніх справ Держава Ізраїль змінили пізвище Михальчук на прізвище [PERSON]. Після отримання свідоцтва про право власності на житло позивачі не зареєстрували своє право власності на житло в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, постійно проживали в квартирі, вважали себе власниками квартири. [PERSON] - мати [PERSON], 23 травня 2003 року померла (л.с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складаться з 1/5 частини квартири 42 в будинку під № 23 по вулиці Запорізькій в м. Кам`янське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області, але прийняти спадщину не виявилося можливим з причини відсутності державної реєстрації на квартиру. Єдиною спадкоємицею першої черги в порядку ст. 549 ЦК України 1963 року є [PERSON], донька - [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що у судовому засіданні підтвердили свідки. Відсутність факту державної реєстрації майна в МБТІ і відповідно витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає позивачці [PERSON] оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. З інформації, витребуваної судом з Другої Кам`янської державної нотаріальної контори та Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] не заведені (л.с.42-43, 49-50). Відповідно до п. 5, 18, 19, 20, 21, 28 наказу Державного Комітету України по житлово- комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56 визначено порядок приватизації квартир у державному житловому фонді, який здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизації державного житлового фонду». Відомості про реєстрацію права власності на житло, копія свідоцтва про право власності на житло та паспорт на квартиру передаються один раз на квартал органом приватизації до бюро технічної інвентаризації. Згідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. № 7/5, із змінами та доповненнями, яке діяло станом на 01.12.2006 р. (підпункт «б» п.6.1) оформлення прав власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності державними органами приватизації - наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх, відповідно до Закону України «Про приватизації державного житлового фонду». Відповідно до вказаних положень на власника не покладено обовязок здійснювати державну реєстрацію. Відповідно до ст. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на який посилався державний нотаріус при відмові у вчиненні нотаріальної дії набув своєї чинності з 01.01.2013 р. та не може розповсюджувати свою дію на отримання та реєстрацію власності в порядку приватизації позивачів, яке оформлено свідоцтвом про право власності, відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно мешкає разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо він протягом строку встановленим ст. 1270 ЦК України не надав заяву про відмову від неї. Згідно ст. 1261 ЦК України першу чергу спадкоємців за законом складають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Враховуючи вищевикладене, визнання відповідачем позову, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі заявлені позовні вимоги. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved