Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.05.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 11343552000 на суму 140000, 00 доларів США із сплатою 13, 5 % річних із строком повернення до 07.05.2029 року. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від АТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов"язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, кредит надав, але відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 2863307, 66 грн. На підставі викладеного Банк вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд в рахунок виконання основного зобов"язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 2863307, 66 грн. за Договором про надання споживчого кредиту від 07.05.2008 року звернути стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за АТ "Дельта Банк", а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав. Пояснив, що 08.11.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, а тому право на звернення до суду за даним договором позивач не має. Крім того, є рішення Оболонського районного суду м. Києва про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором, а також рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором. Крім того, представник зазначив, що на даний час діє мораторій на звернення стягнення на житлові приміщення. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник позивача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.05.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 11343552000 на суму 140000, 00 доларів США із сплатою 13,5 % річних із строком повернення до 07.05.2029 року. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від АТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов"язань за вказаним Кредитним договором 07.05.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 84965, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку Банку предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS]. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, Банк свої зобов"язання виконав у повному обсязі, а відповідачка зобов"язання за Договорами у повному обсязі не виконує, у зв"язку з чим виникла заборгованість. Станом на 05.09.2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 2863307, 66 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1666131, 16 грн., сума заборгованості за відсотками - 1197176, 50 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов"язанням у повному обсязі або в частині. Але ж з 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст.. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Як встановлено при розгляді справи, відповідач не є суб"єктом Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", належна йому квартира має загальну площу 41, 11 кв.м., іншого нерухомого майна у власності відповідача не виявлено. Предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а згоди власника на звернення стягнення надано не було. Враховуючи те, що протягом дії вказаного вище Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, у суду відсутні підстави для задоволення позову на даний час. Що стосується інших заперечень представника відповідача, то судом вони до уваги не приймаються. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed