Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2002 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В період шлюбу, а саме 02.09.2005 сторони за спільні кошти придали квартиру № [ADDRESS]. Також в період шлюбу було придбано квартиру № [ADDRESS] та квартиру № [ADDRESS]. Проте, в січні 2017року вони з відповідачем подарували квартиру № [ADDRESS] [PERSON], та подарували квартиру № [ADDRESS] [PERSON]. Після того як вказані квартири були подаровані дітям, відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, та 06.07.2017 рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано. З моменту розірвання шлюбу в квартирі № [ADDRESS] проживає позивачка. Всі меблі та техніку з квартири без її згоди вивіз відповідач. Спільні діти стали на сторону батька та проживають разом з ним в одній із подарованих сторонами квартир. Позивачка немає іншого житла окрім квартири придбаної в період шлюбу з відповідачем [ADDRESS], тому позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом та просить визнати вказану квартиру об'єктом права спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. Заявою від 03.10.2017 представником позивачки адвокатом [PERSON], збільшено позовні вимоги, оскільки сторонами в шлюбі було придбано два автомобілі, а саме: КІА Sportage, 2015 р.в., який був зареєстрований за відповідачем [PERSON], та Ford Transit, 2005 р.в. Оскільки спірні автомобілі були відчужені відповідачем 15.02.2017, тобто в період шлюбу, тому позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію за 1/2 частину вартості спірних автомобілів. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, оскільки квартира придбана під час шлюбу, за спільні кошти подружжя і є об'єктом спільної сумісної власності. Автомобілі також були придбані сторонами в період шлюбу, а відчужені були 15.02.2017, після чого відповідачем 27.02.2017 було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, вважає, що відповідач навмисно готувався до розірвання шлюбу та розподілу майна подружжя, тому відчужив спірні автомобілі не в інтересах сім'ї, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/2 частину вартості проданих автомобілів. Відповідач та його представники [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували та просили в позові відмовити, оскільки все спірне майно було придбане за кошти відповідача, які надали його батьки, позивачка не працювала, а її єдиним прибутком була пенсія по інвалідності. Крім того, спірні автомобілі були відчужені в період шлюбу, кошти витрачені на утримання дітей, житла, самих сторін тощо, а тому позивач не може ставити питання про їх розподіл чи стягнення компенсації, оскільки нею на надано суду належних та допустимих доказів того, що кошти від продажу автомобілів були використані не в інтересах сім'ї. Суд, вислухавши сторони та їх представників, покази свідка [PERSON]І, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 05.03.2002 уклали шлюб. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.07.2017 вказаний шлюб розірвано, що підтверджується кіпією рішення суду від 06.07.2017. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають з батьком. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 21.03.2018 на утримання дітей з позивачки на користь відповідача стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всих видів заробітку щомісячно. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 93899878 від 08.08.2017 вбачається, що квартира № [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] З відповіді Регіонального сервісного центру в Черкаській області № 31/23/41-2634 від 23.09.2017 вбачається, що відповідно до автоматизовано-інформаційної системи "ДАІ-2000" та "НАІС" станом на 23.09.2017 за гр. [PERSON], [INFO], транспортних засобів не зареєстровано. В період з 01.01.2017 по 23.09.2017 транспортні засоби не реєструвались. Транспортний засіб марки КІА Sportage, 2015 р.в., який був зареєстрований за [PERSON] 06.10.2015 перереєстровано на іншу особу 15.022017 по договору купівлі-продажу в ТСЦ №7141 та в подальшому перереєстровано на інших осіб. Транспортний засіб марки Ford Transit, 2005 р.в., який був зареєстрований за [PERSON], 02.10.2013 перереєстровано на іншу особу 15.02.2017 по договору купівлі-продажу укладеному в ТОВ "Логістік-Транс Сервіс" та в подальшому перереєстровано відповідно. Відповідно до висновку експерта [PERSON] № 35 судової автотоварознавчої експертизи станом на 15.02.2017 середня ринкова вартість автомобіля КІА Sportage, 2015 р.в. складає 458 486 грн. Станом на 15.02.2017 середня ринкова вартість автомобіля Ford Transit, 2005 р.в. складає 236 090 грн. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач по справі його син, а позивачка - невістка. Неприязних відносин з сторонами не має. У шлюбі сторони купили три квартири та дві машини, він з дружиною допомагали у придбанні квартир та автомобілів, надаючи власні грошові кошти своєму синові. [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі на Смгаїтській до червня 2017. Автомобілі були придбані у шлюбі, КІА приблизно в 2016 році, а коли було придбане друге авто не пам'ятає. Стосовно придбаних квартир, пояснив, що фактично це вони з дружиною їх придбали, на придбання квартири по Сумгаїтській надали 10 000 доларів. Вказані кошти були накопичені протягом років, оскільки він мав достойну заробітну плату, підсобне господарство, з якого продавали худобу, крім того, з березня 2018 він отримує пенсію та продовжує працювати. Син працював, продаючи овочі. На придбання квартири син брав кредит, а свідок його погасив. Крім того, вони з дружиною ще надавали синові 20 000 доларів США. Гроші сторонами по справі не повертались. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно з ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України подружжя мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладеною договір в інтересах сім'ї, то, зокрема гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що частки майна дружини та чоловіка в майні що є спільною власністю подружжя є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, винкає спір. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 24 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. З'ясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, у їх взаємозвязку, суд вважає позовні вимоги стосовно визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири №[ADDRESS], автомобіля марки KIA SPORTAGE, 2015 року випуску, автомобіля марки FORD TRANSIT, 2005 року випуску, доведеними та обгрнутованими. Вказане майно набуте за час шлюбу, за спільні кошти подружжя, а належних та допустими доказів на протилежне суду не надано і в ході розгляду справи не добуто. Покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки він є близьким родичем відповідача та опосередковано зацікавлений у вирішенні спору на користь останнього. Як зазначено вище, судом достеменно встановлено, що спірна квартира набута у власність під час шлюбу, а тому посилання відповідача на те, що позивачка не працювала і не мала прибутку, суд оцінює критично, оскільки в силу вимог ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, та підлягає розподілу між сторонами в рівних частках. Суд також не може погодится з позицією відповідача щодо відступлення від рівності часток подружжя з підстав проживання з відповідачем неповнолітніх дітей та недостатності розміру аліментних платежів для їх забезпечення, з наступних підстав. Дійсно ч. 3 ст. 70 СК України передбачає, що частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як з"ясовано судом та не заперечувалося сторонами, позивачка має два види доходу - пенсія та заробітна плата, з яких за рішення суду будуть утримуватися аліменти. При цьому, суду не надано належних доказів того, що розмір аліментів, що утримується з позивачки, не забезпечує належного рівня утримання дітей. Таким чином, відсутні сукупність правових підстав, передбачених сімейним законодавством, для відступлення від рівності часток подружжя. Крім того, в ході розгляд справи суду не надано та судом не добуто належних і допустимих доказів того, що кошти від продажу спірних автомобілів були використані не в інтересах сім'ї, посилання позивачки на те, що відповідач готувався до розірвання шлюбу та поділу майна подружжя відчуживши автомобілі 15.02.2017, після чого 27.02.2017 звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, суд оцінює критично, оскільки шлюб було розірвано 06.07.2017, і як встановлено зі слів свідка [PERSON] сторони проживали разом до червня 2017, тому відсутні підстави вважати, що кошти від продажу автомобілів були використані на в інтересах сім'ї, так як сторони ще тривалий час після відчуження проживали разом як подружжя. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial