Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 18.06.2015 року шлюб між її матір'ю [PERSON] та батьком [PERSON], рішенням Липовецького районного суду Вінницької області було розірвано. На даний час, вона, [PERSON], будучи повнолітньою особою, продовжує навчатись у вищому навчальному закладі - Вінницькому педагогічному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання, у звязку із чим потребує матеріальної допомоги. Мати працює учителем, її середній заробіток становить 2000 гривень, однак цього не достатньо, щоб забезпечувати потреби сімї та її потреби щодо проживання та навчання. Батько також працює учителем, отримує заробітну плату, має власне житло, веде домашнє господарство, отож є фінансово спроможним, проте добровільно матеріальної допомоги їй не надає. Ураховуючи наведені обставини, позивач просила суд присудити із відповідача на її користь аліменти на її утримання, як на повнолітню дочку, яка продовжує навчатись, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення навчання, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що були наведені нею у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився , в заяві адресованій суду, вказав, що позовні вимоги визнає, просить розгляд справи проводити за його відсутності. Ураховуючи те, що сторони не з'явились в судове засідання, скориставшись своїми правами визначеними ст.158 ч.2 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх здобутими у справі доказами, дійшов до висновку про таке. Батьками позивача [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження є: [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 2). Шлюб між батьками позивачки припинено шляхом розірвання за рішенням Липовецького районного суду, Вінницької області від 18 червня 2015 року, яке набрало законної сили 30.06.2015 року. ( а. с. 6). Довідка від 02.09.2015 року за № 30, видана Вінницьким державним педагогічним університетом імені [PERSON] свідчить про те, що [PERSON] навчається на третьому курсі даного навчального закладу за спеціальністю "Філологія. Мова і література (англійська" за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра (денна форма навчання) за рахунок державного бюджету, термін навчання з 01.09.2013 року по 30 червня 2017 року. Згідно паспортних документів, позивач є повнолітньою особою, має вік 19 років. Ураховуючи те, що у звязку із навчанням вона, [PERSON] потребує матеріальної допомоги, остання звернулась до суду із даним позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Згідно положень, передбачених ст.198, 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, які потребують матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Верховний Суд України висловив наступну правову позицію, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Здобуті у справі докази свідчать про те, що [PERSON], [INFO] продовжує навчатися після досягнення повноліття у Вінницькому державному педагогічному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання, за державним замовленням, а тому вона, будучи повнолітньою працездатною особою, вік якої перевищує 18 років, не має можливості працевлаштуватись, відтак суд дійшов висновку, що вона потребує матеріальної допомоги. Згідно положень ст.200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно довідки виданої відділом освіти Липовецької районної державної адміністрації, Вінницької області від 15.09.2015 року за № 945 мати позивачки - [PERSON] працює в Липовецькій [PERSON] ступенів № 2 та її середній заробіток становить 2325 гривень (а. с. 3). Що ж стосується наявності у батька - відповідача по справі можливості надавати таку допомогу, то слід вказати на наступне. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності фактично відповідач визнав обставини, викладені в позовній заяві та підтвердив свою спроможність виплачувати аліменти в розмірі запропонованому позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позовні вимоги позивача містять граничну нижню межу аліментів, які вона просить суд про присудження із відповідача. Положення ч. 2 ст. 182 СК України передбачають, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Однак суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на нормах закону. Так, статтею 6 СК України дано визначення поняття "дитини" та вказано, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Правила ст. 182 ч. 2 СК України щодо мінімального розміру аліментів не менше 30% розміру аліментів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в даному випадку не підлягають до застосування, оскільки позивачка досягла повноліття та втратила статус дитини, визначений СК України. Отже, при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення із відповідача на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд враховує обставини, що зазначені у статті 182 СК України, визнання відповідачем позовних вимог, а відтак прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та присудження із відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, як повнолітньої дочки, що продовжує навчатись, у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) без урахування часу канікул, оскільки дитина навчається на денній формі навчання. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому присуджує до стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної суми позовних вимог, решту слід компенсувати за рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки при пред'явленні позову позивачка була звільнена від його сплати. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial