Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

В січні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.11.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 5000.00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 21.12.2018 виникла заборгованість в розмірі 11981,56 грн., з яких: 2424,02 грн. тіло кредиту, 4533,40 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 3977,40 грн. нарахована пеня, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 546,74 грн. (процентна складова). Ухвалою суду від 21 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засідання позовні вимоги визнали частково, надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили вимоги задовольнити частково в сумі 2410,14 грн. Вказали, що позивачем не доведено із якими саме за змістом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку була ознайомлена відповідач, а додані до позовної заяви ці документи не містять підпису відповідача, хоча є складовою умовою кредитного договору. Позивачем, всупереч вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що дів на момент підписання заяви 15.11.2014 р. перед наданням споживчого кредиту не повідомлено [PERSON] у письмовій формі про всі складові кредиту, а в анкеті-заяві відсутні обов`язкові відомості, передбачені ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Надана позивачем заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів, розміру пені та штрафу. Вважали, що відсутність підпису відповідач на всіх складових умовах договору приєднання свідчить про його неукладення. Окільки позивачем не доведено факт виникнення та існування кредитних відносин між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , а кредитний договір на який посилається позивач, укладений з недодержанням письмової форми, що має наслідком його нікчемність, а отже за нікчемним правочином кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Крім того, просили стягнути з [PERSON] судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі - 386 гривень 51 копійка, що становить 20,12% від задоволеної суми вимог. 08 липня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачем анкета заповнена особисто, [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Копія також долучена до позову. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а отже зобов`язання не виконав. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.03.2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило. Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі статтею 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. 09 липня 2019 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представника відповідача зазначив, що додані АТ КБ "Приватбанк" до позовної заяви витяги з Умов та правила надання банківських послуг в Приватбанку, Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не підписані відповідачем, що є істотною умовою додержання письмової форми кредитного договору, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умові мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з поверненню кредиту, а АТ КБ "Приватбанк" в порушення ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ускладнило прочитання споживачем умов отримання кредиту зобов`язанням відповідача отримати примірник Кредитного договору шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.pb.ua умов, тобто, не передало один з оригіналів кредитного договору споживачеві. Додана де матеріалів "Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" не підписана відповідачем, що не може свідчити, про узгодження розміру процентів за користування кредитом, комісій та штрафів у разі невиконання умов договору. Посилання позивача на належне повідомлення про підвищення процентної ставки шляхом направлення текстового повідомлення на номер [NUMBER] , не може прийматись до уваги, оскільки відповідач не користується цим номером більше 5років, у зв`язку зі втратою телефону. Крім того, звернули увагу, що позивачем долучено до відповіді на відзив додаткові докази, які не подані разом з поданням позовної заяви, письмово суд не повідомлено про неможливість їх подання та причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк, та докази, які підтверджують, що банк здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Фотографія надана банком містить фотографію відповідача, але з неї неможливо встановити з якою карткою сфотографовано відповідача та й відповідач не заперечує факт отримання картки, а вказана фотографія не може бути доказом укладення кредитного договору. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 15.11.2014 року між акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. До кредитного договору позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначено законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На думку суду умови договорів приєднання, які розроблені банком, повинні бути доступними та в повній мірі зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли умови на які він посилається. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 15 листопада 2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Судом встановлено, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 21 грудня 2019 року становить 11981,56 грн., і складається із: : 2424,02 грн. тіло кредиту, 4533,40 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 3977,40 грн. нарахована пеня, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 546,74 грн. (процентна складова).штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 546,74 грн. (процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.11.2014 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому позивачем не надано, а судом не здобуто доказів, що саме з наданими суду Умовами та Правилами надання банківських послуг (чинна редакція) позивач [PERSON] , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.11.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.01.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Вказана правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (провадження № 14-131цс19). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням викладеного, суд вважає, що Умови та правили надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи та не визнаються відповідачкою, оскільки не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.11.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 2424, 02 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). На підставі викладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог Банку в частині стягнення з відповідача пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 141 ЦПК України і відхиляє вимоги представника відповідача щодо можливості стягнення судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог, що дорівнює 20,12 % і має складати 386,51 грн. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати по справі в сумі 1921 грн., оскільки саме така сума відповідає мінімальному встановленому ЗУ «Про судовий збір» розміру судового збору для звернення юридичної особи до суду із майновими вимогами. Стягнення судом судового збору в сумі нижчій за встановлений мінімальний розмір - законом не передбачено.

Outcome: partial