Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - Вань І.Р. звернулася з позовною заявою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в сумі 917 846,00грн. за незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] 17 лютого 2017 року повідомлено про підозру за ч.2 ст. 307 КК України і з цього моменту він вважається притягнутим до кримінальної відповідальності. Також, 20 лютого 2017 року йому повідомлено про підозру за ч.1 ст.263 КК України та ч.1 ст. 309 КК України, а 13 квітня 2017 року за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України. 19 квітня 2017 року щодо нього затверджено та вручено обвинувальний акт, а кримінальне провадження передано до суду. В судовому засіданні [PERSON] процесуальним прокурором Тепчук В. змінене обвинувачення та вручений обвинувальний акт за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК та ч.2 ст. 307 КК України. Вироком Болехівського міського суду від 22 грудня 2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1ст.263, ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України із призначенням йому покарання у виді 7 років позбавлення волі. Вказаний вирок скасовано ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. 31 січня 2020 року Болехівським міським судом постановлено вирок, згідно якого [PERSON] визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 309; ч.2 ст. 307 КК України у зв`язку із недоведеністю його вини, що дає позивачу право на відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням з моменту притягнення його до кримінальної відповідальності з 17 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили 17 червня 2020 року, тобто за 3 роки і 4 місяці, що становить 40 місяців. При нарахування розміру моральної шкоди просить врахувати те, що він незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, тобто був підданий незаконному кримінальному переслідуванню у вчиненні трьох злочинів, два з яких відносяться до тяжких. Вважає, що за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності за кожен із видів злочинів, у вчиненні яких обвинувачувався позивач, він має право на відшкодування моральної шкоди, що розраховується не менше мінімальної заробітної плати за кримінальне переслідування за ч.2 ст.307 КК України з моменту притягнення до кримінальної відповідальності (17 лютого 2017 року) та до набрання вироком законної сили (17 червня 2020 року). При обчисленні шкоди позивач враховує, що мінімальна заробітна плата на момент звернення до суду із даним позовом становить 5238,00 грн., а тому мінімальний розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачу в обов`язковому порядку становить 39 місяців, за які позивача незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності і розмір шкоди становить 612 846, 00 грн. Моральну шкода обгрунтовує тим, що до позивача на підставі ухвали слідчого судді Болехівського міського суду від 13 квітня 2017 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обмежено свободи. 14 квітня 2017 року братом позивача внесено заставу у розмірі 80 000,00 грн. і ці обставини внесли суттєві зміни у житті всієї родини, змінився звичний побут, оскільки позивач змушений був захищатися в суді, оплачувати послуги адвоката. Погіршилася репутація позивача та його родини, враховуючи те, що позивач обвинувачувався у вчиненні злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та у вчиненні злочину, пов`язаного з незаконним обігом (зберіганням) вогнепальної зброї, у зв`язку із чим не тільки позивач, але й члени сім`ї, які проживають у невеличкому місті, відчували дискомфорт у громадських місцях через людський осуд, що завдавало моральних страждань. Внаслідок незаконного кримінального переслідування відбулися вимушені зміни у повсякденному житті, побуті. Державним обвинувачем затягувався розгляд кримінального провадження, судові засідання відкладалися з різних формальних причин, що призвело до розгляду кримінального провадження поза межами строку, що неможе вважатися розумним, що також додавало додаткових моральних страждань позивачу, спричинених тривалістю кримінального переслідування. Згідно вироку Болехівського міського суду від 22 грудня 2018 року позивача засуджено до позбавлення волі строком на 7 років. Позивач і вся родина зазнали великого стресу, переживань. Прокурором вказаний вирок оскаржувався за м"якістю, прокурор наполягав на суворішій мірі покарання з призначенням конфіскації всього майна, внаслідок чого не тільки позивач, але й всі члени сім`ї втратили сон, спокій, зазнали душевних, моральних страждань, оскільки позивачу загрожував великий термін тюремного ув`язнення, а все майно могло бути конфісковане. До матеріальної шкоди яку поніс позивач, відносить оплату послуг адвоката, який здійснював захисник згідно договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 12 травня 2017 року та додаткової угоди п.5.1, зокрема : авансовий платіж у розмірі 50 000,00 грн., який оплачено при укладенні договору про надання правової допомоги за вивчення та опрацювання справи, аналізу доказів, складення проектів заперечень та клопотань, побудову тактики та стратегії захисту; 190 000,00 грн. - за участь у судових засіданнях, за кожне судове засідання по 5000,00 грн. (4000,00 грн. за надання правової допомоги, 1000,00 грн. на покриття витрат, а саме: витрати на проїзд, добові). Адвокат Вань І.Р., як захисник обвинуваченого брала участь у 38 судових засідань, що підтверджується актами виконаних робіт (послуг) та інформацією Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року. Під час виконання умов договору та здійснення захисту від обвинувачення, адвокатом складалися процесуальні документи, а саме: заперечення щодо прийняття судом доказів, у зв`язку із їх очевидною недопустимістю, клопотання про визнання доказів неналежними, недопустимими та недостовірними. Дані документи готувалися в порядку підготовки до судового розгляду та в окремому порядку не оплачувалися, за винятком оплати послуг адвоката за написання апеляційної скарги на вирок Болехівського міського суду від 22 грудня 2018 року в розмірі 5000,00 грн. та заперечення на апеляційну скаргу прокурора Тепчук В. подану на вирок Болехівського міського суду від 31 січня 2020 року в розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується довідкою та актом виконаних робіт (послуг). Адвокату оплачено згідно з умовами додаткової угоди, як преміальні (гонорар успіху) у зв`язку із повною реабілітацією позивача - 50 000,00 грн. Таким чином, вважає, що витрати за надання правничої допомоги, становлять 305 000,00 грн. є обґрунтованими, розумними, такими, що підлягають відшкодуванню клієнту за рахунок держави, з огляду на такі критерії розрахунку: тривалість виконання роботи (кримінальне провадження тривало три роки та три місяці), складність кримінального провадження (кримінальне провадження за ч.2 ст. 307 КК України відносить до тяжких злочинів, за ч.1 ст. 263 КК України - до злочинів середньої тяжкості, за ч.1 ст. 309 КК України - до злочинів невеликої тяжкості); обсяг роботи, в процесі захисту адвокатом проаналізовано кожен доказ окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності та подані відповідні письмові клопотання, та аналіз у їх сукупності з точки зору взаємозв`язку, а також подавалися в письмовому виді виступи адвоката. Під час розгляду справи представник позивача, уточнивши вимоги, з врахуванням того, що на час розгляду справи мінімальний розмір заробітної плати становив 6000,00 грн., термін перебування [PERSON] під судом та слідством (40 місяців) та кількості епізодів обвинувачення (3), просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди - 720 000,00 грн. (т 2, а.с.16). 17 серпня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 10 вересня 2020 року прокурором Івано-Франківської області Ю. Фреїшин подано відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Вказує, що правовою підставою даного позову є постановлення виправдувального вироку, оскільки інших обставин, визначених ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та діях органів поліції, прокуратури та суду [PERSON] не наведено та документально не підтверджено. Запобіжний захід обирався судом у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, яка була внесена та того ж дня [PERSON] звільнено з-під варти. Таким чином, життєві умови позивача не порушені, [PERSON] перебував у колі сім`ї. [PERSON] не надано будь-яких доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрати немайнового характеру, доказів необхідності вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, а також доказів погіршення стану здоров`я, що стало наслідком саме обставин, виявлених при розслідуванні злочину, а тому не можуть бути взяті до уваги та враховані при винесенні відповідного судового рішення. Позовна вимога про задоволення моральної шкоди в розмірі 612 846,00 грн. не підтверджується жодними належними доказами, а відтак не підлягає задоволенню з підстав, установлених вимогами ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Позивачем неправильно визначено розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до якої проводиться відшкодування моральної шкоди. Вважає неправильним розрахунок завданої моральної шкоди, згідно з яким потрібно проводити відшкодування моральної шкоди за кожний злочин окремо, оскільки [PERSON] повідомлено про вчинене ним кримінальне правопорушення за трьома статтями Кримінального кодексу України, вказане кримінальне провадження об`єднано в одне провадження, за результатами судом постановлено один вирок. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру, не меншого за мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Оскільки [PERSON] не надав жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленого розміру відшкодування моральної шкоди заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, або витрат немайнового характеру, доказів необхідності вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, про погіршення здоров`я, то просить в стягненні моральної шкоди відмовити. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 305 000,00 грн., то просить в їх стягненні відмовити, враховуючи, що на підтвердження таких витрат позивач повинен представити договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До матеріалів позову долучено тільки додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги, акти виконаних робіт, звіт про результати надання правової допомоги у кримінальному провадженні та довідку про нарахування гонорару на загальну суму 305000 грн, яку видано самим захисником. Інших підтверджуючих документів про сплату позивачем коштів за надання правової допомоги не долучено (т 1, а.с. 58-61, 98-108). 11 вересня 2020 року від представника Південного-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Заник М.Ф. надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити, вважаючи, що позивач невірно визначив відповідача Міністерство юстиції України. Органом державної влади, який наділений повноваженнями представляти державу у спірних правовідносинах, є прокуратура Івано-Франківської області, а Міністерство юстиції України не наділене повноваженнями представляти державу в даній категорії справ та не є суб`єктом, який порушив права та інтереси позивача, а тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача - Держави Украйна в особі Міністерства юстиції України є підставою для відмови у задоволенні позову до неналежного відповідача. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди сумі 612 846, 00 грн., то вважає, що позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами фактів заподіяння йому такої шкоди, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні. Також вважає необгрунтованим розрахунок розміру матеріальної шкоди, який позивач обраховує за час перебування під слідством, виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом за кожен із видів злочину, оскільки законодавством не передбачено обрахування моральної шкоди за кожен із видів злочину. А вимоги про стягнення матеріальної шкоди: витрат за надання правничої допомоги (сплаченої суми гонорару адвокату) в розмірі 305 000, 00 грн. не доведені належними, допустимими та достатніми доказами . Крім того, у своєму розрахунку позивач наводить різні суми витрат адвоката на участь в судових засіданнях, яку, в одному випадку, позивач визначає в сумі 190 000,00 грн, в іншому - 250 000,00 грн. (т 1, а.с. 68-97). 17 вересня 2020 року представником позивача Вань І.Р. подано відповідь на відзив прокурора Івано-Франківської області Ю. Фреїшин, в якому висловила позицію щодо доводів прокурора, викладених у відзиві. Так, вказує, що доказами, які підтверджують факт вимушених життєвих змін позивача та заподіяння позивачу моральної шкоди, внаслідок фізичного та психічного впливу є позбавлення свободи у зв`язку з обранням запобіжного заходу. 14 квітня 2017 року братом позивача - [PERSON] внесена застава у розмірі 80 000, 00 грн., які родичі витратили не на свої власні потреби в інтересах сім`ї, а для того, щоб позивача звільнили з під-варти та ці кошти протягом всього провадження перебували на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації. Не зважаючи на те, що родина позивача перебувала у важкому матеріальному становищі захисник обвинуваченого подавала до суду клопотання про повернення застави та зміну запобіжного заходу на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у зв`язку із тим, що кошти сім`ї необхідні для підготовки до опалювального сезону, обвинувачений не порушував процесуальних обов`язків, натомість кримінальне провадження затягується з вини сторони обвинувачення: не забезпечення явки свідків, вчасного подання інших доказів, тощо. Ухвалою Болехівського міського суду від 25.10.2017 року у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено. Під час кримінального провадження щодо позивача як обвинуваченого у зв`язку із не визнанням ним вини у інкримінованих йому злочинах, здіснювався такий психологічний тиск стороною обвинувачення: прокурором Тепчук В., який підтримував обвинувачення у даному кримінальному провадженні, заявлявши клопотання про звернення застави в дохід держави та зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. До клопотання подавалися процесуальні документи, які були здобуті в незаконний процесуальний спосіб з іншого кримінального провадження. Інформацією Болехівського міського суду від 15.07.2020 року підтверджується той факт, що захисник взяла участь у 38 судових засіданнях, здійснюючи захист позивача від обвинувачення, відповідно, позивач поніс матеріальні витрати, адже здійснював оплату послуг адвоката, в той же час, ці кошти могли бути витрачені в інтересах сім`ї. В ході проведення досудового розслідування за місцем проживання позивача проводився обшук, свідками якого також були жителі м. Болехова, про дані обставини і про саме кримінальне провадження щодо [PERSON] дізналися сусіди, які стали сторонитися похивача, що призвело до погіршення його репутації, завдавало моральних страждань. Доводи прокурора Ю.Фреїшина щодо не правильно проведеного розрахунку моральної шкоди, то слід зазначити, що позивача незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за кожен окремий злочин та незаконно засуджено за кожен окремий злочин та у зв`язку із виправданням за всіма видами злочинів, за які він був притягнутий [PERSON] з реабілітуючи підстав, тому шкода підлягає відшкодуванню за кожен окремий злочин. Доводи, викладені у відзиві щодо невірного обчислення розміру мінімального розміру відшкодування, оскільки при нарахуванні розміру шкоди, мінімальна заробітнаплата зазначена позивачем у розмірі 5238, 00 грн., а має бути - 5000, 00 грн. - є слушними. Представник позивача погоджується із такими зауваженнями, такий розмір вказано помилково. Разом з тим, слід зазначити, що хоч мінімальний розмір, який підлягає відшкодуванню позивачу не може бути меншим за 585 000, 00 грн, в той же час позивач зазначив суму позовних вимог - 612 846, 00грн., та вважає, що вимога підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо відшкодування витрат за надання правничої допомоги позивачу за рахунок держави, які, на думку відповідача, не підтверджуються через відсутнь відповідних документи про оплату, то слід зазначити що до позовної заяви додано копії договору про надання правової (правничої) допомоги, акти виконаних робіт (послуг) та звіт про виконану роботу, які підтверджують великий обсяг виконаної роботи, реальну фактичну кількість затрачених годин робочого часу Адвокатом Вань І.Р. Довідкою про оплату послуг адвоката та актами виконаних робіт підтверджується оплата всієї суми сплаченого позивачем гонорару (т 1, а.с.109-118). 07 жовтня 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив (т1, а.с.153-159). 16 жовтня 2020 року від представника Південного-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Заник М.Ф. надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позов пред"явлено до неналежного відповідача - Міністерства юстиції України (т1, а.с.171-175). Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та залучено Івано-Франківську обласну прокуратуру, в якості правонаступника прокуратури Івано-Франківської області та закрито підготовче засіданняі призначено справу до судового розгляду (т 1, а.с.208-210). Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду (т1, а.с.208). Суд, вислухавши вступне слово представників позивача та відповідачів, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в уточненій редакції, виходячи з наступного. З матеріалів кримінального провадження, які досліджувались в судовому засіданні за клопотанням представника позивача згідно ухвали суду від 22 грудня 2020 року, вбачається, що 24 листопада 2016 року за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено уніфікований запал до ручних гранат дистанційної дії, один пристрій для вживання наркотичного засобу, обіг якого заборонено законом - марихуани, загальна кількість якого становить 0,398 грама. 17 лютого 2017 року [PERSON] повідомлено про підозру за ч.2 ст. 307 КК України, 20 лютого 2017 року - за ч.1 ст.263, ч.1 ст. 309 КК України, 13 квітня 2017 року - за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України. 13 квітня 2017 року [PERSON] затримано в порядку ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Болехівського міського суду від 13 квітня 2017 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави. В той же день за [PERSON] внесено заставу в сумі 80 000,00 грн. та його звільнено з-під варти. 19 квітня 2017року [PERSON] вручено обвинувальний акт, а кримінальне провадження передано до суду. В процесі розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції процесуальним прокурором Тепчук В. змінено обвинувачення та вручений обвинувальний акт [PERSON] за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК та ч.2 ст. 307 КК України. Вироком Болехівського міського суду від 22 грудня 2018 року року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України та на підставі статті 70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року вказаний вирок скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. 31 січня 2020 року Болехівським міським судом постановлено виправдувальний вирок, згідно якого [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 309; ч.2 ст. 307 КК України у зв`язку із недоведеністю його вини (т.1, а.с.13-23). Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року вказане судове рішення залишено без змін і вирок набрав законної сили (т. 1, а.с.24-30). Таким чином, спір виник щодо відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року. Так, стаття 1 даного Закону встановлює, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту,виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно статті 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1)встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Таким чином, з сукупного аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що для відшкодування шкоди в порядку, що встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи. При цьому, про незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», свідчить постановлення виправдувального вироку, або встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону N 266/94-ВР. (такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 20 вересня 2018 р. N 686/23731/15-ц; N 14-298цс18). Вищенаведеним спростовуються посилання представників відповідача щодо недоведеності протиправності (дій чи бездіяльності) органів прокуратури, внаслідок чого позивачеві могло бути завдано моральної шкоди. За таких обставин, оскільки [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 309; ч.2 ст. 307 КК України, то суд погоджується з доводами позовних вимог про те, що є всі підстави для відшкодування заподіяної моральної шкоди. Що стосується розміру моральної шкоди, то слід зазначити, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria). Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, чинним законодавством не заборонено застосувати розмір відшкодування більший, ніж гарантований державою. Разом з тим, суд не може застосовувати більший розмір відшкодування, ніж визначений в позовній заяві, оскільки розглядає справу в межах заявленого позову, в якому представник позивача, звернувшись до суду в інтересах позивача, просила визначити розмір моральної шкоди, враховуючи термін перебування позивача під слідством (40 місяців) та мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи ( 6000, 00 грн.). Так, згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування, суд також керується принципами поміркованості, розумності, справедливості, адже розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи зі сталої практики Європейського Суду з прав людини (напр. п. 36 рішення від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції»), посягання на презумпцію невинуватості може виходити не лише від судді чи суду, але і від інших органів державної влади. В свою чергу, порушення прав людини та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права презумпції невинуватості, призводить до того, що особа, яку держава обвинувачує у скоєнні злочину, стикається із значними соціальними та особистими наслідками, зокрема, потенційною можливістю позбавлення волі, соціальним засудженням, а також з іншими психологічними та економічними втратами. Суд звертає увагу на те, що кримінальне переслідування, яке відбувалося з обвинувальним ухилом, не може не вносити коректив до звичайного життєвого укладу особи, які не завжди носять позитивний характер. Зазначене суд оцінює як доказ однобокого, з явним обвинувальним ухилом досудового розслідування стосовно позивача, який був підданий незаконному кримінальному переслідуванню у вчиненні трьох злочинів, один з яких відносяться до тяжких, по місцю його проживання здійснювався обшук, що в свою чергу мало вплив на його моральний стан в контексті уявлення особи про власну цінність у суспільстві та на відсутність реальної можливості в правовий спосіб довести свою невинуватість. Страждання позивача були пов`язані з переоцінкою своєї соціальної значимості, що зумовило зміни у ставленні до того життєвого устрою, в якому він існував раніше, і ри цьому суд враховує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, яка носить виключно суб`вплинуло на зміст правовідносин, в яких позивач брав участь. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (постанова Верховного суду України від 02.12.2015 № 6-2203цс15, постанови Верховного Суду від 22.04.2019, справа №236/893/17, №14-4цс19 та від 18.12.2019 року у справі № 509/550/17-ц, провадження № 61-11518св19). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 17 лютого 2017 року (з дня повідомлення про підозру за ч.2 ст. 307 КК України) по 17 червня 2020 року (набрання виправдальним вироком законної сили), тобто 40 повних місяців, впродовж якого він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, до нього застосувавася запобіжний захід тримання під вартою, який був змінений на заставу, а за місцем його проживання здійснювався обшук. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» , розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року складає 6000,00 грн. Тому, з огляду на період перебування позивача під слідством і судом на протязі 40 місяців, з врахуванням меж заявлених позовних вимог, глибину, тривалість та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, характеру його немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 240 000,00 грн. (6000,00 грн. х 40 місяців). При цьому, суд не погоджується з розрахунком представника позивача, наведеним в позовній заяві про стягнення моральної шкоди за кожен із видів злочину. Так, органами досудового розслідування [PERSON] повідомлено про вчинене ним кримінальне правопорушення за трьома статтями Кримінального кодексу України, які об`єднано в одне провадження та до суду скеровано один обвинувальний акт, щодо якого судом постановлено один вирок в рамках однієї кримінальної справи. А тому приходить до висновку про те, що моральна шкода, завдана неправомірними діями правоохоронних органів, відшкодовується за сукупністю неправомірних дій, які потягли незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, а не закожну статтю, по якій була порушена кримінальна справа. З приводу тверджень представників відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що належним відповідачем у справі є Державна казначейська служба України чи її територіальний орган, то суд вказує на таке. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)). Також, слід зазначити, що позов було заявлено до належного відповідача - Прокуратуру Івано-Франківської області, оскільки саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди, адже на них покладено обов`язок, зокрема: підтримання державного обвинувачення в судовому провадженні щодо кримінальних правопорушень, нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та Кримінальним процесуальним кодексом України. Що ж стосується вимог позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 305 000,00 грн., понесених у межах кримінального провадження, слід зазначити наступне. Положеннями статті 59 Конституції України, закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Як встановлено судом, правова допомога [PERSON] у кримінальному провадженні надавалася захисником Вань І.Р. згідно договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 12 травня 2017 року. Відповідно до пункту 5.1 вказаного договору, розмір гонорару обумовлюється сторонами згідно додаткової угоди. До розміру гонорару не входять витрати, пов"язані з виконанням доручення клієнта, а саме: витрати на проїзд, поштову кореспонденцію, тощо ( матеріали кримінальної справи № 339/136/17, 1-кп/339/23/17 т. 1, а.с.23). А згідно додаткової угоди №1 від 12.05.2017 р. вбачається, що сторони підтверджують про те, що розмір гонорару за одне судове засідання становить 4000,00 грн. і не залежить від обсягу роботи, тривалості судового засідання, а також визначено, що клієнт зобов"язаний компенсувати адвокату додаткові витрати, пов"язані з відрядженням в сумі 1000,00 грн. за кожний виїзд та у випадку закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав - винагороду ( преміальні) у розмірі від 30 000,00 грн. до 50 000,00 грн. (т1, а.с.33). В позовній заяві представник позивача просить стягнути в користь позивача 305 000 грн. судових витрат, які складаються : - авансовий платіж у розмірі 50 000,00 грн.; - 190 000,00 грн. за участь у судових засіданнях; - складання апеляційної скарги на вирок Болехівського міського суду від 22 грудня 2018 року- 5000,00 грн.; - заперечення на апеляційну скаргу прокурора Тепчук В. подану на вирок Болехівського міського суду від 31 січня 2020 року - 10 000,00 грн.; - преміальні (гонорар успіху) у зв`язку із повною реабілітацією позивача 50 000,00 грн., всього : 305 000, 00 грн. І на підтвердження сплати захиснику Вань І.Р. відповідної винагороди в сумі 305 000,00грн. надано довідку №191 від 10 серпня 2020 року, підписану тільки адвокатом Вань І.Р., з якої вбачається, що [PERSON] здійснено оплату послуг адвоката за надання правової допомоги, та які підлягають поверненню за рахунок держави у зв`язку із постановленням виправдального вироку: 12.05.2017 року - 50 000,00грн. авансовий платіж при укладенні договору; 24.12.2018 року - 125 000,00грн. за участь в суді першої інстанції; 21.03.2019 року - 20 000,00 грн. за участь в суді апеляційної інстанції; 28.02.2020 року - 45 000,00грн. за участь в суді першої інстанції (повторний розгляд); 20.06.2020 року - 50 000,00грн. преміальні гонорар успіху (т.1, а.с.44). Однак, договором про надання правової допомоги та додатковою угодою не передбачено порядку сплати правової допомоги. Разом з тим, закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. З метою визначення порядку застосування вказаного Закону затверджено Положення "Про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (надалі - Положення). Відповідно до пункту 10 Положення, до цих сум відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. При таких обставинах, вимога про стягнення в користь позивача преміальних (гонорар успіху) в розмірі 50 000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки стягнення таких витрат не передбачено вказаним нормативним актом. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додатвової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/-ц). Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі "Заїченко проти України" (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Як встановив суд, вимоги позовної заяви про стягнення судових витрат в сумі 38 000,00 грн., що становлять витрати на проїзд та добові (з розрахунку одне судове засідання - 1000,00 грн.) не підлягають до задоволення, оскільки, окрім самого розрахунку, зазначений розмір витрат позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не доведений через відсутність доказів на придбання проїздних документів, покупки пального для автомобіля, а додана карта зі схемою розташування населених пунктів у т. 1 на а.с.42-43 не є належним доказом на підтвердження таких витрат. Окрім того, п. 5.2 указаного договору передбачено, що до розміру гонорару не входять витрати, пов"язані з дорученням клієнта, а саме: витрати на проїзд, поштову кореспонденцію. Ці витрати, понесені адвокатом на виконання доручення клієнта, клієнт повертає протягом десяти днів з моменту представлення підтверджуючих документів (№ 339/136/17, 1-кп/339/23/17, т 1, а.с. 23). Не підлягають до задоволення і витрати про сплату 50 000,00 грн., як авансовий платіж, оскільки розмір таких витрат не визначений договором та не надано доказів на підтвердження розрахунку виконаного об"єму таких робіт. Зокрема, у матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт, який відображав би перелік наданих послуг, вартість робіт та понесених витрат, що є визначальним для вирішення питання про стягнення спірних витрат. Розглядаючи вимоги щодо стягнення витрат за участь у судових засіданнях, суд встановив, що позивач, вказуючи про участь захисника у 38 судових засіданнях, оцінив вартість кожного засідання 4000,00 грн. (38 х 4000,00 грн. = 152 000,00 грн.), вартість складання апеляційної скарги на вирок суду - 5000,00 грн. заперечення на апеляційну скаргу прокурора - 10 000.00 грн. (т 1, а.с. 5). Так, дійсно, адвокат Вань І.Р., як захисник обвинуваченого, брала участь у 38 судових засідань, що підтверджується актами виконаних робіт (послуг) та інформацією Болехівського міського суду від 15 липня 2020 року (т 1. а.с.31-32, 34-39). Однак, аналізуючи тривалість вказаних засідань, суд встановив, що окремі з них тривали невелий проміжок часу від 5 до 40хв., зокрема, 12.05.2017 - 6 хв. з 10:34:29 год. -10:40:13 год.) ; 02.10.2017 - 5 хв. з 10:01:48 год. -10:06:56 год.) 09.11.2017- 4 хв. з 14:05:44 год. -14:10:03 год.); 31.01.2018 - 7 хв. з 14:25:21 год. -14:33:41 год.) ; 21.03.2018 8 хв. з 13:43:20 год. -13:51:32 год.) ; 30.05.2018 - 5 хв. з 14:23:20 год. -14:28:43 год.) ; 12.12.2018- 2 хв. з 14:46:21 год. -14:48:07 год.); 26.05.2017 - 17 хв. з 15:08:34 год. -15:25:19 год.) ; 07.05.2018 - 18 хв. з 14:37:58 год. -14:55:07 год.) ; 28.02.2019- 11хв. з 11:02:12 год. -11:13:33 год.) ; 15.08.2017 - 24 хв. з 10:10:12 год. -10:34:04 год.); 27.05.2019 - 28 хв. з 15:48:31 год -16:16:59 год).; 17.06.2020 - 25 хв. з 12:16:48 год. -12:41:58 год.); 10.12.2018- 31 хв. з 14:34:20 год. -15:05:40 год.) ; 29.11.2019- 32 хв. з 14:05:59 год. -14:37:44 год.); 18.10.2017- 35 хв. з 10:08:18 год. -10:43:51 год.) ; 17.04.2018 - 36 хв. з 14:17:13 год. -14:53:16 год.); 25.07.2019 - 39 хв. з 13:30:22 год. -14:09:06 год.). З матеріалів справи (акту виконаних робіт) вбачається, що на виготовлення апеляційної скарги на вирок Болехівського міського суду від 22 грудня 2018 року, яку оцінено у 5000,00 грн. адвокатом затрачено 8 годин; на складання заперечення на апеляційну скаргу прокурора оцінену в 10 000,00 грн. адвокат потратив 6 годин (т.1, а.с.36-39), при цьому обидва документи складені на 5 аркушах, в них дано аналіз судових рішень та викладена єдина позиція захисника, сформована з моменту вступу його у справу : визнання доказів недопустимими та постановлення виправдувального вироку (кримінальна справа т. 3, а.с. 2, т. 4, а.с.138). З врахуванням викладеного, суд вважає, що зазначений розмір витрат на правову допомогу в цій частині, заявлений до відшкодування є завищеним, неспівмірним фактично затраченому часу на їх виконання, не відповідає критеріям співмірності, розумності їх розміру та підлягає до зменшення в сумі 43 000,00 грн., яких : 38 000,00 грн. - участь в судових засіданнях, 5000,00 грн. - складання зазначених вище процесуальних документів. На підставі викладеного, ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п.п. 11,12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41,

Outcome: approved