Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, де просить стягнути на її користь: - 40 000 грн. згідно договору - заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті № 300131/155084/1-14 від 25.12.2014 року; - відсотки за користування грошовими коштами за період з 28.04.2015 року по день постановлення судового рішення, виходячи з розрахунку 21,5% річних, що станом на день подачі позову становить 212,05 грн.; - 2000 грн. у відшкодування понесених нею при зверненні до суду та документально підтверджених витрат на правову допомогу; Судові витрати по справі покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 грудня 2014 року між нею і публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси і Кредит» (далі - ПАТ "ФіК) укладено договір - заява про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті № 300131/155084/1-14 від 25.12.2014 року; за умовами якого вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000 грн. на строк до 25.01.2015 року зі ставкою 21,5 процентів річних. Згідно з умовами п.6.1.2 Основних умов, вона як вкладник має право після закінчення строку, визначеного договором - заявою та цими Основними умовами, отримати суму вкладу та суму нарахованих процентів згідно з умовами вкладу. Згідно її розрахунку сума відсотків за користування належними їй грошовими коштами, що становить 21,5% річних за період з 28.04.2015 року на день звернення до суду складає 212,05 грн.. У липні 2011 року він звернувся до ПАТ "Дельта Банк" із заявою про виплату коштів і нарахованих процентів згідно з договорами банківського вкладу. 06.05.2015 року нею було укладено договір з адвокатом про надання правової допомоги, на підставі якого останній зобов'язався надати за її дорученням послуги зі складання позовної заяви та представництва її інтересів в суді, її витрати на правову допомогу складають 2 000 грн. В судовому засіданні позивачка просила розглянути справу без адвоката та підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просить врахувати те, що вона неодноразово подавала заяви про продовження розміщення вкладу в термін до 26.02.2015 року, потім до 27.03.2015 року, а в подальшому до 28.04.2015 року. 28.04.2015 року вона подала заяву про видачу їй депозиту та відсотків, в той же день їй видали відсотки в розмірі 275,28 грн., а щодо депозиту, то на заяві написали, що отримали для пересилки за належністю. 04.05.2015 року їй з Києва прийшов лист, але коштів по банківському вкладу не повернули до теперішнього часу. Що стосується витрат на правову допомогу, то пояснила, що вона сплатила адвокату з яким уклала договір 350 грн., але доказів у неї немає, при цьому 2000грн. адвокату вона не платила. Представник відповідача на розгляд справи не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини невяки суд не повідомив. Суд, з врахуванням думки позивачки ухвалив, провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи, відповідно до вимог ст., ст..224 - 226, 228 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено наступне. 25.12.2014 року між ПАТ "Банк" Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», шляхом підписання Договору-заяви № 300131/155084/1-14, терміном на один місяць у національній валюті до 25.01.2015 року, згідно якого [PERSON] внесла, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняли кошти в сумі 40000 грн. у порядку та на умовах, визначених у договорі та Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з нарахуванням і виплатою процентів за ставкою 21,5 % річних (а.с.13-19). Згідно п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Вказану письмову вимогу вкладник зобов'язаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий повертається вкладнику з відміткою банку про отримання письмової вимоги. В разі ж, коли вкладник не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного договором-заявою, строк розміщення строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного договором-заявою,на строк, що дорівнює початковому строку розміщення строкового вкладу. Протягом строку, на який продовжено розміщення строкового вкладу, банк нараховує i виплачує вкладнику проценти за ставкою, що встановлена банком для банківських строкових вкладів (депозитів) відповідного виду вкладу та діє станом на перший день початку строку, на який продовжено розміщення вкладу. Копією заяви від 28 квітня 2015 року підтверджується, що [PERSON] зверталася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про повернення банківського вкладу у сумі 40000 грн. розміщеного згідно договору банківського вкладу (а.с.21). Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до ч. 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини у справі Золотас проти Греції № 2 (скарга № 66610/09) зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного Кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Станом на 25.01.2015 року банк зобов'язаний був сплатити позивачці по вищевказаному договору банківського вкладу (депозиту) від 25.12.2014 року - вклад та проценти. Згідно пояснень позивачки вона неодноразово подавала заяви про продовження розміщення вкладу в банку до 26.02.2015 року, потім до 27.03.2015 року, а в подальшому до 28.04.2015 року. Після закінчення дії договору, тобто з 28.04.2015 року, позивачка в той же день звернулась до банку з вимогою видати належні їй грошові кошти. Таким чином, відповідно до п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивачкою 28.04.2015 року до банку було подано заяви про витребування вкладу. Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона 28.04.2015 року отримала 275,28 грн. - що складають нараховані відсотки згідно договору «ФК Класік» банківського вкладу № 300131/155084/1-14 від 25.12.2014 року, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.22). Копією заяви від 28 квітня 2015 року підтверджується, що [PERSON] зверталася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про повернення банківського вкладу у сумі 40000 грн. розміщеного згідно договору банківського вкладу, але цих коштів їй не виплатили, а начальник відділення №49 зробив відмітку - «Отримано для пересилки за належністю за адресою: м.Полтава, вул.Жовтнева,77» (а.с.21). На день розгляду справи суму депозитного вкладу позивачці не повернуто, доказів в спростування її довів одів не надано. Згідно із ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення 40 000грн. за договором про банківський строковий вклад (депозиту) «Класік» від 25 грудня 2014 року підлягають задоволенню, а тому суд стягує з відповідача на користь позивачки - 40 000 грн. Згідно із частиною п'ятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. В позові та в судовому засіданні позивач зазначає, що оскільки грошові кошти (депозит) вона не отримала, то просить стягнути на її користь відсотки за користування належними їй грошовими коштами, що становлять 21,5% річних за період з 28.04.2015 року по день винесення рішення суду. Відповідно до п. 2 даного договору - заяви, відповідач зобов'язався щомісячно нараховувати 21,50 % річних за використання коштів позивача. Однак відповідач у вказаний строк кошти не повернув. Таким чином, відповідно до вищезазначених вимог закону відповідач зобов'язаний повернути позивачці грошові кошті з урахуванням 21,5 % річних за період з 29.04.2015 року по 18.09.2015 року в сумі 336,93 грн. ( розрахунок: 21,50 % річних за період з 29 квітня 2015 року по 18.09.2015 року ( на квітень 2015 року - залишок грошових коштів за депозитом 40 000, грн. х 21,50 % х 143 днів : 100 : 365 днів = 336,93 грн.) Згідно ст. 84 ЦПК україни витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.17, ч., ч.1-6 ст.33 Правил адвокатської етики - в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. В наданому до суду договорі (а.с.25) не зазначено, що оплата проводиться частинами, та порядком їх внесення, а в п.4.1 договору вказано, що гонорар за даним договором та порядком оплати визначається в розмірі 2 000,00 грн. На підставі вищевикладеного, щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то в цій частині позовних вимог слід - відмовити, оскільки позивач в судовому засіданні пояснила, що вона сплатила адвокату з яким уклала договір - лише 350 грн., але доказів у неї немає, при цьому стверджує, що 2000грн. адвокату вона не платила; в матеріалах справи мається договір про надання правової допомоги від 06.05.2015 року та копія квитанції від 06.05.2015 року до прибуткового касового ордеру №1, звідки вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату грошові кошти в сумі 2 000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.25), яку суд не приймає до уваги, оскільки копія належним чином не завірена та сама позивач в судовому засіданні спростовує те, що вона сплачувала такі грошові кошти адвокату. Таким чином, з огляду на викладене у суду не має підстав для задоволення позову в частині стягнення 2 000 грн на користь позивача з відповідача коштів на сплату витрат пов'язаних з наданням правової допомоги. Також суд приймає до уваги те, що Олександрійське відділення ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит » не є юридичною особою, а отже не є належним відповідачем; позовних вимог до нього не заявлено. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави в сумі 403,37 грн.

Outcome: partial