Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи підставність тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом. Позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги спадкування як син спадкодавця, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса в межах визначеного законодавцем строку, інші спадкоємці таке своє право не використали, утім позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на земельну частку (пай), яка запроектована за № [NUMBER] , площею 2,7558 гектарів та розташована на території Турбівської селищної ради, CAT "Турбівське" Липовецького району Вінницької області, і увійшла до складу спадщини, яку спадкодавець успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] (померла29. [INFO] ), оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що послугувало підставою для відмови нотаріусу у видачі на ім`я позивача нотаріального акту та приводом для звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача у визначений судом строк відзиву на позов не надав, утім сільський голова надав у підготовче судове засідання заяву про визнання позову, в якій не заперечував щодо задоволення позовних вимог, а розгляд справи просить суд проводити за відсутності їх представника. Ухвалою суду від 02.05.2019 було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого спадкодавця - 29.11.2007 [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явились, утім представ надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, а розгляд справи просив проводити у їх відсутність. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його за результатами\~\~підготовчого судового засідання, в порядку ст.ст.\~200,\~206 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін спору та осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 6). Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом. Позивач, будучи сином спадкодавця, на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER] , в межах визначеного законодавцем строку звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відмовились від свого права на спадкування. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який спадщину прийняв. 18.04.2018 постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі на ім`я позивача нотаріального акту на земельну ділянку, яка розташована на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області після смерті [PERSON] , оскільки заявником не було надано правовстановлюючого документа на підтвердження належності майна спадкодавцеві. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Судом встановлено, що [INFO] в смт. Турбів, Липовецького району померла [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина. [PERSON] увійшов до кола спадкоємців першої черги спадкування за законом, як чоловік спадкодавця. Факт родинних відносин підтверджено свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Згідно із інформацією наданою нотаріальною установою спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заведена. Як убачається із довідок виданих виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 21.02.2019 за №659, від 29.02.2019 за №638, від 19.02.2019 за №637, 642, [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав разом з дружиною [PERSON] і на час її смерті, [INFO] , спадщину прийняв, інші особи, які були зареєстровані та постійно проживали відсутні. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] спадщину прийняв після смерті дружини [PERSON] , отож в силу приписів ст.1268 ЦК України, вона йому належить. Судом встановлено, що згідно із Протоколом зборів працівників та пенсіонерів САТ «Турбівське» Кіровського відділення від 25.05.2005 "Про передачу земель у приватну власність" та додатку до цього Протоколу (а.с.11 -13), [PERSON] була внесена до списку громадян за №153, які набули права на земельну (частку) пай, цільове призначення землі - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.7558 гектарів, яка розташована на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області. Розпорядженням Липовецької РДА Вінницької області від 30.09.2008 за №272 "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю" передано у власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видано державні акти на право приватної власності на землю громадянам працівникам бувшого ВАТ "Турбівське" та пенсіонерам з їх числа (згідно додатку №1) і працівникам соціальної сфери (згідно додатку №2), утім до даного розпорядження додано список померлих громадян, яким не видаються державні акти на право власності на земельну частку (пай), відповідно до якого наявне прізвище - [PERSON] за №49 (а.с.12).Із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.04.2019 встановлено, що [PERSON] запроектовано земельну ділянку № [NUMBER] , площею 2,7558 га, вартістю 117000 грн., утім державний акт на неї не видавався. Встановлені судом обставини підтверджують, що за життя [PERSON] набула права на земельну частку пай, утім правовстановлюючий документ на її імя не було видано, оскільки не було завершено процедуру приватизації. Відповідно до п.\~2\~Указу Президента\~України від\~8\~серпня 1995\~року "Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України,\~у тому\~числі й\~у випадку,\~коли з\~різних причин\~ця особа\~не отримала\~сертифікат на\~право на\~земельну частку\~(пай).\~ (Ухвала, Верховний Суд України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, від 24.02.2010, № 6-7284св09, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах) Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 про те, що відповідно до статті 1225\~ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.\~125\~ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності певних юридичних фактів у їх сукупності. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Аналізуючи зібрані у справі докази у контексті правових норм регулювання даного предмета спору, суд дійшов висновку, що позивач набув право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яка увійшла до складу спадкової маси. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, підтверджені належними та допустимими доказами, а їх взаємний зв`язок є достатнім для констатації факту порушення прав позивача. Відповідач надав суду заяву про визнання позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у\~\~разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved