Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Сімпл Мані" про визнання договору недійсним. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 01.12.2017 року між ним та ТзОВ "Сімпл Мані" було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SМ-00008692, за яким відповідач зобов`язався надати позивачу 04.12.2017 року споживчий кредит в розмірі 50000 грн. В порушення приписів ч. 3 ст. 12 Закону України „Про споживче кредитування" текст спірного договору було надруковано надмірно дрібним шрифтом з метою введення позивача в оману шляхом ускладнення його прочитання, а відтак перед укладенням спірного договору він фізично не зміг його перечитати, детально ознайомитись із його умовами. Після отримання відповідних юридичних консультацій, поєднаних з аналізом змісту спірного договору позивачу стало зрозуміло, що при його укладенні відповідач, скориставшись відсутністю у [PERSON] необхідного обсягу знань в галузі цивільного права та надрукувавши йо\-го надмірно дрібним шрифтом, ввів його в оману, включивши в спірний договір ряд неза\-конних та несправедливих умов. Так, згідно пункту 2.2 спірного договору, плата за його оформлення складає 1470 грн. Стягнення плати за оформлення кредитних договорів прямо заборонене відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 14 Закону України „Про споживче кредитування" та не являється окремою по\-слугою при укладенні кредитних договорів, а відтак є незаконним. Пунктом 2.3.1 спірного договору передбачено нав`язану відповідачем додаткову суму кредиту 11700 грн. за договором від 01.12.2017 року № SМ-00008692 „добровільного" страхування життя, що не є обов`язком позичальника при укладенні кредитних договорів. Повне співпадіння номерів спірного та страхового договорів підтверджує його нав`язування відповідачем, заборонене ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» та не передбачене ст.ст. 5, 7 Закону України «Про страхування». Окрім того, примірника вказаного договору страхування позивачу не було надано. Пунктом 2.5 спірного договору встановлено загальну суму кредиту 63170 грн., до якої незаконно включено страховий платіж 11700 грн. за незаконно нав`язаним догово\-ром страхування життя, а також незаконно стягнутих 1470,00 грн. за оформлення спірного договору. Тобто, має місце обман споживача, застосування відповідачем нечесної підпри\-ємницької практики (ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів"). Без сумніву, що така умова спірного договору є незаконною. Пунктом 2.7 спірного договору встановлено річний процент - 0,001% річних, який нараховується щомісяця, тобто місячний процент становить 0,00083(3)%. Разом з тим, пун\-ктом 2.9 спірного договору встановлено місячний процент 3,99%, що суперечить п. 2.7 спі\-рного договору і є обманом споживача. Пунктом 2.8 спірного договору передбачена додаткова плата 720 грн. за його офо\-рмлення, яка є незаконною з тих самих підстав, що і „основна", передбачена пунктом 2.2 спірного договору. Згідно п.п. 3.5, 4.10 спірного договору, датою повернення кредиту є дата зарахування коштів, що надає можливість відповідачу затримувати зарахування і штучно створювати прострочення повернення кредиту з метою додаткового незаконного збагачення відповідача шляхом обману позичальника (споживача). Пунктом 3.7 спірного договору позивачу було нав`язано невигідний ануїтетний спосіб повернення кредиту, при якому сукупна його вартість є вищою, ніж при класичному дифе\-ренційованому способу повернення кредиту. Згідно п. 4.3 спірного договору, при розрахунку процентів кількість днів у місяці приймається за календарну, у році - 360 днів. Тобто, має місце класична схема обману позичальника - прихованого збільшення фактичного розміру річної ставки процентів на 1,4% (1,7%) внаслідок застосування методу розрахунку „факт/360" (365/360 = 1,014 у звичайні роки та 366/360 = 1,017 у високосні). Пунктом 4.5 спірного договору орієнтовна вартість (практично безпроцентного - 0,001% річних) кредиту розміром 50000 грн. за весь (трьохрічний) строк кредитування становить 153908,25 грн., що відповідає більше 100% річних. Разом з тим, реальна процент\-на ставка зазначена в розмірі 48,66% річних. Такий набір цифр вказує на арифметичний об\-ман споживача, а відтак дана умова спірного договору є незаконною. В порушення приписів ст. 19 Закону України „Про споживче кредитування", пунктом 4.12 спірного договору передбачено право відповідача на односторонню зміну чергово\-сті погашення платежів, що надає можливість незаконного додаткового збагачення відпові\-дача шляхом обману позичальника (споживача). А тому дана умова спірного договору є не\-законною. Пунктом 5.6 спірного договору зазначено, що „у випадку смерті позичальника, що наступила до закінчення дії цього Договору, всі права і обов`язки щодо цього договору пере\-ходять до його спадкоємців". Така умова є незаконною, вказує на викривлену інтерпрета\-цію відповідачем норм матеріального права. Оскільки кредит нерозривно пов`язаний з осо\-бою позичальника (не має майнового забезпечення), то зобов`язання за ним не спадкуються (ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України). У разі майнового забезпечення кредиту спадкуються обов`язки за кредитом, які спадкодавець мав станом на момент смерті і, в силу ч. 1ст. 1218, ч 1 ст. 1282 ЦК України, збільшені бути не можуть (будь-які нарахування по кредиту пі\-сля смерті спадкодавця є недопустимими). Згідно п. 6.1 спірного договору строк дії його встановлений до 01.12.2020 року. Слово\-сполучення: „але в будь-якому випадку до повного виконання" суперечать встановленому строку, а також приписам ст.ст. 252, 631 ЦК України, ч. 1 ст. 12 Закону України „Про спо\-живче кредитування". Пунктом 7.3 спірного договору передбачено сплату упущеної вигоди. В чому вона полягає в кредитно-боргових відносинах - незрозуміло. Така умова надає право для широ\-ких маніпуляцій (імпровізацій обставин) з метою додаткового незаконного збагачення від\-повідача, а відтак є незаконною. Пунктом 7.4 спірного договору передбачено неустойку (штраф), що не відповідає приписам ч. 2 ст. 549 ЦК України, оскільки обчислюється не від суми невиконаного або не\-належно виконаного зобов`язання, а від загальної суми виданого кредиту, що є обманом споживача з метою додаткового незаконного збагачення відповідача. Пунктом 8.2.2 спірного договору передбачено подання позовів за місцезнаходженням кредитодавця (договірна підсудність), що суперечить приписам ч. 5 ст. 110 ЦПК України (станом до 15.12.2017 р.) та ч. 5 ст. 28 цього Кодексу в чинній редакції. Згідно п. 9.4.1спірного договору „дія цього договору припиняється після повного виконання сторонами власних обов`язків згідно цього договору". Така умова суперечить ст. 252 ЦК України. Пунктом 10.3 спірного договору встановлено, що кредитодавець до укладення спір\-ного договору повинен надати позичальнику інформацію, визначену частиною 2 статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів". Однак, дана стаття в редакції з 16.12.2016 р. вже не визначає порядку проведення переддоговірної роботи. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 чинного на момент укладення спірного договору Закону України „Про споживче кредиту\-вання", до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу ін\-формацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з ураху\-ванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону. Однак, в порушення даної норми відповідач не видав [PERSON] на руки паспорта кредиту (не провів переддоговірної роботи), що значно полегшило йому вве\-сти позивача в оману при укладенні спірного договору. Пунктом 10.5 спірного договору передбачено розсилання відповідачем через засоби зв`язку споживача нав`язливої реклами (спаму), а також вимагання з боку третіх осіб (орга\-нізованих злочинних угрупувань), що за певних обставин має ознаки кримінального пра\-вопорушення (ст.ст. 182, 189 КК України) і становить небезпеку для позивача. 10.08.2018 року [PERSON] надіслав відповідачу претензією в порядку досудового врегулювання спору, однак відповіді на неї не отримав. Таким чином, позивач просив визнати недійсним договір позики SМ-00008692 від 01.12.2017 року, який укладений між ним та ТзОВ "Сімпл Мані". Ухвалою Шацького районного суду Волинської області від 26.02.2020 року до участі у справі було залучено ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки 12.03.2019 року між ТзОВ «Сімпл мані» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20190312, у відповідності до умов якого, ТзОВ «Сімпл мані» відступає «Фінансовій компанії «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту), плату за кредитом (щомісячні та річні проценті: неустойки у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення (повернень, кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором, та інші платежі, право на одержання яких належить ТзОВ «Сімпл мані», в тому числі по кредитному договору № SМ-00008692 від 01.12.2017 року. Представник ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Гаврилов Є.Ю. подав письмові пояснення щодо суті спору, в яких зазначив, що 01.12.20017 року між [PERSON] та ТзОВ «Сімп Мані» було укладено кредитний договір № SМ-00008692, згідно якого сума кредиту становила 50000 грн., плата за оформлення договору склала 1470 грн., 11700 грн. - сума страхового платежу за договором добровільного страхування життя. Орієнтовна вартість кредиту за весь строк користування ним становить 153908 грн. 25 коп. Позичальник підписанням даного договору підтвердив, що інформація в договорі була надана кредитодавцем в повному обсязі, всі положення йому зрозумілі і він повністю з ними погоджується. Підписуючи договір, сторони підтвердили, що вони досягли згоди за всіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та додатках до нього. Позичальник повністю погодився з умовами договору та частково його виконував, сплативши кошти у сумі 18995 грн. 50 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Таким чином, на думку представника третьої особи, дії [PERSON] щодо оспорювання кредитного договору через декілька років після його укладення, є намаганням позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань, тому у задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань та відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2017 року між позивачем та ТзОВ "Сімпл Мані" було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SМ-00008692, за яким відповідач зобов`язався надати позивачу до 04.12.2017 року споживчий кредит в розмірі 50000 грн. Згідно вказаного договору плата за його оформлення складає 1470 грн., загальна сума страхового платежу становить 11700 грн. за укладеним договором добровільного страхування життя № SМ-00008692 від 01.12.2017 року. Річний процент становить 0,001%, щомісячний процент - 3,99%. Кредит надається строком на 36 фактичних місяців. Дата повернення кредиту 01.12.2020 року включно. Крім того в договорі обумовлені плата за користування кредитом та механізм розрахунків, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, інші умови. Згідно додатку № 1 до зазначеного договору розрахований графік платежів, згідно якого вбачається, що орієнтовна загальна вартість кредиту за увесь строк користування кредитом становить 153908 грн. 25 коп. Судом встановлено, що разом з кредитним договором [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» міститься уся обов`язкова для надання інформація. Також у паспорті споживчого кредиту, у графі додаткова інформація, міститься інформація про те, що оформлення договору страхування здійснюється за бажанням споживача, а отже його укладення не є обов`язковою умовою. Позивачем та його представником не надано суду жодних доказів про небажання [PERSON] укладати договір страхування. Також позивачем було підписано заяву клієнта про надання кредиту, в якій зазначається можлива сума кредиту, сума кредиту на страхування, загальна сума кредиту, розмір річних та місячних відсотків, розмір плати за оформлення договору, строк користування кредитом та реальну річну ставку. В судовому засіданні позивач пояснив, що отримав грошові кошти у розмірі 50000 грн. та частково сплачував кошти на погашення кредиту. Відповідно до п. 10.5 оспорюваного договору позичальник надає кредитодавцю свою згоду на отримання від кредитодавця (його довірених осіб, партнерів, контрагентів) SMS повідомлень, інших повідомлень, телефонних дзвінків, в тому числі листів, стосовно будь-якої інформації, що пов`язана з договірними відносинами між ними. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні представник позивача просив суд не брати до уваги та не надавати правової оцінки доказам, які надані представником третьої особи, оскільки третя особа не вправі подавати докази щодо самого предмета спору, такий обов`язок лежить на відповідачеві. Однак, на думку суду такі твердження представника позивача не заслуговують на увагу, оскільки згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а позивачем під час звернення до суду та під час розгляду справи не надано всіх документів, що стосуються предмета доказування. Крім того, рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ТзОВ«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як нового кредитора та стягувача, оскільки згідно договору факторингу № 20190312 від 12.03.2019 року ТзОВ «Сімпл мані» відступило ТзОВ«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги по кредитному договору № SМ-00008692від 01.12.2017 року. Також [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що на розгляді в Шацькому районному суді Волинської області перебуває цивільна справа за позовом ТзОВ«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до нього про стягнення коштів за кредитним договором № SМ-00008692від 01.12.2017 року. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, надавши правову оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, встановив, що зі сторони відповідача відсутні факти порушення законодавства при укладенні оспорюваного договору з позивачем, оскільки про всі істотні умови кредитного договору позивач був повідомлений та прийняв їх, про що свідчить його підпис на відповідних документах та часткова сплата [PERSON] коштів на погашення кредиту, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 203, 215, 526, 626, 629,638 ЦК України,

Outcome: dismissed