Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Дніпро» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» про стягнення заборгованості. Відповідач [PERSON] не погодилася з позовними вимогами та звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» про захист прав споживача шляхом визнання Договору про надання кредитної лінії недійсним. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року, залишено без змін, відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» про стягнення заборгованості, - відмовлено у повному обсязі; зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» про захист прав споживача шляхом визнання Договору про надання кредитної лінії недійсним, - задоволено у повному обсязі шляхом визнання недійсним Договору про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року та Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» у судовому засіданні просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» заборгованість за Договором про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року у сумі 7\~426\~008 грн. 36 коп. у тому числі сума несплаченої частки кредиту 3\~999\~302 грн. 81 коп.; сума несплачених відсотків за користування кредитними коштами 2\~396\~476 грн. 45 коп.; сума пені за несвоєчасне погашення часток кредиту 418\~919 грн. 68 коп.; сума пені за несвоєчасне погашення нарахованих процентів 210\~348 грн. 63 коп.; сума інфляції заборгованості за користування кредитами 165\~201 грн. 20 коп.; 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту 106\~899 грн. 85 коп.; сума інфляції заборгованості за нарахованими відсотками 78\~882 грн. 27 коп.; 3 % річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків 49\~977 грн. 48 коп. та сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 3654 грн. У задоволенні уточненого зустрічного позову просив суд відмовити у звязку із закінченням строку позовної давності. Представник [PERSON] у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» відмовити та задовольнити уточнену зустрічну позовну заяву захистивши право [PERSON] як споживача шляхом розірвання Договору про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року, укладеного 05 квітня 2007 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "[PERSON] ДНІПРО" та [PERSON]. [PERSON] та представник Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» у судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, про причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Враховуючи вимоги Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, [PERSON] подано до суду уточнену зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія «ОліЕкс» про захист прав споживача шляхом розірвання Договору про надання кредитної лінії. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути зобовязання вчинити певні дії та відшкодування збитків (ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (ст. 66 ЦПК України). Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. У судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2007 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "[PERSON] ДНІПРО" та [PERSON] було укладено Договір про надання кредитної лінії №050407, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у сумі 4 000 000,00 (чотири мільйони гривень), а остання зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування [PERSON] згідно з п.1.5 Кредитного договору та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором ( п. 1.1. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.3.,1.4. Кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі у вигляді поновлюваної кредитної лінії траншами: перший транш у розмірі не більш 3 000 000,00 грн. після настання умов, передбачених п.2.1. даного договору; другий та наступний транші у розмірі, що визначається, як різниця між розміром фактично виданих кредитних коштів та розміром кредиту після настання/дотримання умов, передбачених п.4.4. даного договору. Відповідно до п.1.5. Кредитного договору плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 22,0 % річних, а у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту Позичальником, встановлюється в розмірі 44,0% річних. Згідно з п.9.1. Кредитного договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 04.04.2012 р. У подальшому, між ПАТ «[PERSON] ДНІПРО» та [PERSON] було укладено ряд договорів про зміну Кредитного договору, а саме; Додаткова угода № 1 від 26.12.2007 р. до Кредитного договору, Додаткова угода № 1 від 14.02.2008 р. до Кредитного договору, Додатковий договір № 2 від 31.10.2008 р. до Кредитного договору, Договір № З від 17.05.2011 р. про зміну Кредитного договору, Договір № 4 від 03.04.2012 р. про зміну Кредитного договору, яким було викладено Кредитний договір в новій редакції. Останні зміни до Кредитного договору було внесено Договором №4 від 03.04.2012 р. про зміну Кредитного договору. Згідно з п.1.1. договору №4 про зміну договору про надання кредитної лінії від 05 квітня 2007 року №050407 даний договір та всі договори про зміну до нього набирають чинності з дати його підписання та діє до 30 листопада 2013 року. Згідно п.1.1. Договору №4 від 03.04.2012 р. про зміну Кредитного договору, [PERSON] надав Позичальнику відкличну не поновлювану кредитну лінію в сумі 4 000 000,00 гри. на споживчі цілі. Плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 24% річних, у разі порушення пункту 4.3. Кредитного договору, плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення [PERSON] і до дня фактичного повернення кредиту Позичальником, встановлюється в розмірі 48 % річних (п.п.1.3.,1.4. Кредитного договору). Відповідно до п.п. 4.3.,9.1 Кредитного договору, він набирає чинності з дати його підписання та діє до 30.11.2013 р. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки Договір про надання кредитної лінії № 050407 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "[PERSON] ДНІПРО" та [PERSON] укладено 05 квітня 2007 року, то до в даному випадку необхідно застосовувати норми Закону, що діяв на час його укладення. Відповідно до ст.1 Закону «Про захист прав споживачів», що діяв на час укладення кредитного договору: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Оскільки, надання коштів за вказаним Договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком; позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція що набувається, тобто кредит, який є предметом Договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини, породження яких є метою Договору, регулюються Законом\~ «Про захист прав споживачів», що діяв на час укладення кредитного договору. Зміст спірного Договору суперечить\~ також і частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що діяв на час укладення кредитного договору, ні перед укладенням Договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладання кредитного договору. Відповідно до ч.7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладання кредитного договору, у разі надання недоступної, недостовірної несвоєчасної інформації про кредит та умови його отримання та повернення споживач має право розірвати договір. Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в\~оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом\~недійсним. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд не бере до уваги доводи представника Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» у запереченні на зустрічний позов, оскільки дані доводи повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами та є безпідставними. Також суд не погоджується з доводами представника Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» про необхідність відмови у зустрічному позові у звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки відповідно до п.1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав. Виходячи з вищевикладеного Договір про надання кредитної лінії №050407 від 05 квітня 2007 року підлягає розірванню у судовому порядку, оскільки права споживача у разі надання йому недостовірної, неповної інформації про продукцію підлягають захисту у випадках та у спосіб, встановлений ч.7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладання кредитного договору. Оскільки суд відмовляє Публічному акціонерному товариству «[PERSON] Дніпро» у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок Товариства. Окрім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки [PERSON] при подачі зустрічного позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла на момент предявлення зустрічного позову.

Outcome: approved