Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Духота І.В. 19.09.2014 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогою стягнення на користь ПАТ "Дельта Банк" з [PERSON] заборгованості за укладеною між сторонами кредитною угодою від 19.07.2013 року на загальну суму 19122 (дев'ятнадцять тисяч сто двадцять дві) гривні 47 копійок та судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок, посилаючись на неналежне виконання відповідачем власних зобов'язань. Представник позивача ПАТ "Дельта Банк", будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, однак, в прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи без його участі, про відмову від позову чи зміну позовних вимог надалі не заявляв. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені до нього позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.15) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути поверну-ті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні установлено, що ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №001-01102-190713 від 19.07.2013 року, що підтверджується копією останньої (а.с.3) останньому було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, надано платіжну картку, а також ПІН-код до картки, на умовах, викладених в тарифному пакеті "Святковий Новий Класичний", та згідно умов надання картки і правил; надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної лінії та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 15000 грн. Відповідно до змісту п.7.1 даної заяви підписанням останньої держатель засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими для застосування до відносин, що виникли на підставі цого договору, що в даному конкретному випадку слід вважати приєднанням відповідача до визначених позивачем умов зазначеного договору в порядку ст.364 ЦК України. У відповідності до положень Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки тарифний пакет "Святковий Новий Класичний", затверджених позивачем (а.с.4) обов'язковий мінімальний платіж складається з частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит в розмірі 14,99% річних, щомісячної плати за обслуговування в розмірі 3,95%, овердрафту, процентів за овердрафт в розмірі 48% річних, штрафу за прострочену заборгованість в розмірі 0,01% але не менше та/або не більше 75 грн. за кожен факт прострочення. З представленого позивачем розрахунку (а.с.10) вбачається, що відповідачем [PERSON] в порушення особистих зобов'язань не у повній мірі здійснювались платежі за кредитним договором №001-01102-190713 від 19.07.2013 року стосовно щомісячної сплати обов'язкового мінімального платежу, оскільки за ним станом на 23.06.2014 року рахується заборгованість в межах заявлених позовних вимог на суму 19122,47 грн., яка складається з боргу за кредитом в сумі 12758,65 грн, простроченого кредиту в розмірі 1644,20 грн., заборгованості за відсотками в сумі 1321,36 грн. та боргу за комісіями в сумі 3398,26 грн. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не спростовуються та не суперечать один одному. Суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог, так як він належно обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, безумовно визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи щодо наявності простроченої заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем із погашення кредитного боргу, заборгованості за відсотками, що виникла з вини позичальника, вимоги позивача є справедливими, так як заявлені до стягнення суми узгоджуються з представленим розрахунком заборгованості станом на 23.06.2014 року, не суперечать вимогам закону та відповідають положенням кредитного договору, безпосередньо визнані відповідачем, а тому заявлена сума боргу підлягає стягненню з останнього на користь позивача в межах заявлених позовних вимог. Також відповідно обсягу задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати із сплати судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.2). Враховуючи викладене,

Outcome: approved