Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 червня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна". Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 14 серпня 2107 року загальна сума заборгованості [PERSON] становила 11569,99 грн, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2077,47 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 1438,09 грн, заборгованість зі сплати пені за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов'язань за кредитним договором у сумі 7027,29 грн, штраф за неналежне виконання зобов'язань за договором у сумі 1027,14 грн. З цих підстав ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 11569,99 грн та судовий збір у сумі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначило, що просить суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 12 год 15 хв 26 лютого 2018 року та 10 год 00 хв 17 квітня 2018 року, не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, про причини неявки в судові засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У письмових запереченнях проти позову вказує, що кредитний договір вона не укладала. Також [PERSON] вказує на те, що до позовної заяви банком долучено два взаємовиключні розрахунки заборгованості. Крім цього, позивач просила суд застосувати до вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" позовну давність. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 20 червня 2014 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк", в якій указано, що вона разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між банком та нею договір про надання банківських послуг. Підписавши вказану анкету-заяву позивач була повідомлена про зміст Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк" та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ "ПриватБанк" (www.privatbank.ua), а також про тарифи банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві (а. с. 9). Матеріали справи містять наданий ПАТ КБ "ПриватБанк" витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 11-25). Аналізуючи вказані вище положення законодавства України, а також враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що [PERSON], підписавши анкету-заяву, погодилася з тим, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір приєднання, згідно копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом (така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 березня 2018 року у справі №263/13449/16-ц). За умовами укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитного договору від 20 червня 2014 року №б/н банком видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором (а. с. 9-25). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідачеві [PERSON], які вона використала у повному обсязі. П. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак [PERSON] систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустила заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 2077,47 грн, зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1438,09 грн. Наведені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2014 року №б/н (а. с. 8). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення. Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За приписами п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн позичальник сплачує кредитодавцю пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно з тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" у випадку несвоєчасного погашення заборгованості позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, за наявності прострочення за кредитом або процентами на 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше. Пеня, нарахована банком за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов'язань за кредитним договором від 20 червня 2014 року №б/н, у розмірі 7027,29 грн. П. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] зробила заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення неустойки за прострочення сплати кредиту та процентів за його користування. Таким чином, в частині вимог про стягнення пені поза межами річного строку до моменту пред'явлення позивачем позову слід відмовити. Розмір пені за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за його користування за рік, що передує зверненню позивачем із позовом, складає 5720,80 грн. Згідно з п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 500,00 грн та 5% від суми позову. Штраф за неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором складає 1027,14 грн (500,00 грн (фіксована частина) + 527,14 грн (процентна складова) = 1027,14 грн). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. П. п. 2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг банку надано право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за кредитним договором. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочила сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2014 року №б/н шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2014 року №б/н у сумі 10263,50 грн. що складається з суми боргу зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 2077,47 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1438,09 грн, заборгованості зі сплати пені за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов'язань за кредитним договором у сумі 5720,80 грн, штрафу за неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у сумі 1027,14 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1419,33 грн (10263,50 грн / 11569,99 грн х 1600,00 грн = 1419,33 грн). З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 258, 267, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 612, 625, 626-628, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial