Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача. 1. 18.07.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири, який посвідчено 30.12.2003 року та зареєстровано у реєстрі за № 6718. 27.07.1996 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22.01.2018 року було розірвано. Вказав, що 25.07.2017 року у присутності свідків відповідачка зібрала свої речі з вищевказаної квартири, та повідомила його, що виїжджає в інше жиле приміщення на постійне місце проживання. Протягом тривалого проміжку часу відповідачка залишається зареєстрованою в його квартирі, в якій не проживає фактично, що підтверджується довідкою ТОВ Цидило и К за № 332 від 05.07.2018 року. Факт реєстрації відповідачки завдає йому додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які складаються з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. З посиланням на ст. 405 ч. 2 ЦК України, а саме, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, просить позов задовольнити. Крім того, просив суд усунути перешкоди у користуванні належною йому власністю, а саме квартирою № 88 у будинку № 5 по вулиці Вільній у м. Словянську, та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у звязку з вибуттям її в інше жиле приміщення на постійне місце проживання, з 25.07.2017 року. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2. 28.08.2018 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування квартирою № 88 у будинку № 8 по вул. Вільній у м. Словянську з 25.07.2017 року, у звязку з вибуттям її в інше жиле приміщення на постійне місце проживання. 3. 19.09.2018 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, у звязку з тим, що 18.09.2018 року в процесі розгляду даної справи, йому стало відомо про зміну відповідачем прізвища з Копа на Нестеренко. Просив суд визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування квартирою № 88 у будинку № 8 по вул. Вільній у м. Словянську з 25.07.2017 року, у звязку з вибуттям її в інше жиле приміщення на постійне місце проживання, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по даній справі в частині судового збору. 4. Позивач [PERSON], у судове\~засідання не\~зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.54). 5. Відповідач [PERSON], у судове\~засідання не\~зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не підтримує в повному обсязі (а.с.55). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 6. Ухвалою суду від 30.07.2018 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.20). 7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі\~ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 30.12.2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 6718, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира під № 88, що знаходиться у м. Словянську по вулиці Вільній в будинку №5 (а.с.8). Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 31111416 (а.с.9). 9. Відповідно до довідки № 332, яка видана 05.07.2018 року ТОВ «Цидило и К», [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Разом із ним за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). 10. Згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22.01.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11,12). 11. З акту № 344 від 06.07.2018 року, який складений керівником комітету мікрорайону ЖЕУ № 3 м. Словянська, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не мешкає з 2017 року. Зі слів сусідів: [PERSON] та [PERSON], - [PERSON] виїхала з квартири 25.07.2017 року (а.с.13). V. Оцінка Суду. 12. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 13. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог\~ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~використовує також практику Європейського суду як джерело права. 14. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 15. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). 16. Ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. 17. Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. 18. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). 19. Згідно ст. 3 ч.2 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. 20. Відповідно до ст. 21 ч.1 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. 21. 22.01.2018 року рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, тобто саме з цього часу вони перестали бути членами сімї (а.с.11,12). 22. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 23. З позовної заяви вбачається, що 25.07.2017 року відповідач виїхала з квартири [ADDRESS], що знайшло своє підтвердження поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, та актом № 344 від 06.07.2018 року, який складений керівником комітету мікрорайону ЖЕУ № 3 м. Словянська (а.с.13). 24. Позивачем [PERSON] подана позовна заява до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -18.07.2018 року. 25. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що строк, визначений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрату права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду не сплинув, оскільки відповідач виїхала та фактично не проживає у вказаній квартирі з 25.07.2017 року, а позивачем подана позовна заява - 18.07.2018 року, тому відсутні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 26. Вирішуючи питання стосовно застосування позивачем правової підстави ст. 107 ЖК України, а саме вибуття відповідача в інше приміщення на постійне місце проживання, суд виходить з того, що відповідно до ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. 27. Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови № 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). 28. З матеріалів цивільної справи, та пояснень свідків, будь-яких даних стосовно вибуття відповідача [PERSON] в інше жиле приміщення (із зазначення адресу) на постійне проживання, позивач не зазначає. Будь-яких переконливих доказів, в тому числі, пояснень сторонніх осіб або обґрунтованих даних на підтвердження зазначеного факту, позивачем не надано (пояснення сусідів, офіційних документів). 29. Вирішуючи питання стосовно доводів позивача про захист його права власності, яке є непорушним, відповідно до ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, суд виходить з наступного. 30. Частиною 1 ст.64 ЖК України передбачено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. 31. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки, членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. 32. Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї. 33. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. 34. У Рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. 35. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для застосування ст. 391 ЦК України відсутні, оскільки право користування житлом відповідачем, у відповідності до норми ст. 64 ЖК України, не порушує право позивача на користування, володіння та розпорядження своєю власністю. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 36. Питання, щодо розподілу судових витрат, вирішується на підставі ст. 141 ЦПК України. У звязку з тим, що позивачу [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог, тому судовий збір покладається на позивача та не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed