Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось в Острозький районний суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 11986,03 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначає, що відповідно до укладеного між ним та [PERSON] договору від 16.01.2015 року, останній отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна, Gold», з базовою відсотковою ставкою в місяць 3,5% (42% на рік), обов`язковий щомісячний платіж складав 5% від суми заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що відповідно до п.2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, сторони на підставі ст.ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України визначили розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Вказує, що відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, останній зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Зазначаючи про те, що відповідач порушив умови договору по поверненню коштів та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором станом на 15.07.2019 року на суму 11986,03 грн., яка складається з: 7191,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3382,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 364,95 грн. - заборгованість за відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 546,95 грн. - штраф (процентна складова), а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1921 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності, а в разі неявки відповідача, просить суд винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до суду не подав. За клопотанням представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З доводів позовної заяви вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна, Gold», з базовою відсотковою ставкою в місяць 3,5% (42% на рік), обов`язковий щомісячний платіж складав 5% від суми заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] станом на 15.07.2019 становить 11986,03 грн. та складається з 7191,22 грн. - заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 3382,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 364,95 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 546,95 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.6.1, 2.1.1.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути тіло кредиту. Оскільки за договором, укладеним між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] , останній взяв на себе зобов`язання погашати зазначений кредит щомісячно в розмірі 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості), в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним та зазначені обов`язки порушив, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, то у банку виникло право вимоги повернення частини позики, що лишилася в розмірі 7191,22 грн. за тілом кредиту та 3382,91 грн. - за простроченим тілом кредиту. При вирішенні спору судом береться до уваги, що остання проплата заборгованості за кредитом зі сторони відповідача мала місце 02.02.2019 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Окрім того, суд приймає до уваги, що відповідач частково виконував умови договору. Окрім того, при укладенні кредитного договору від 16.01.2015 року, сторони домовились, що за порушення взятих зобов`язань по поверненню коштів [PERSON] зобов`язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині в розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»), в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та в розмірі 546,95 грн. (процентна складова). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК України та умов кредитного договору, у разі порушення взятих зобов`язань по поверненню коштів, клієнт сплачує банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Оскільки [PERSON] зобов`язання перед банком порушив, то відповідно до умов договору та вимог ст.549 ЦК України з нього на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягає стягненню штраф в розмірі 1046,95 грн., який складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 546,95 грн., розмір яких підтверджується, доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором. Водночас, статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Позивач посилається на те, що кредитним договором, визначено, що [PERSON] отримав кредит зі сплатою щомісячно 3,5%. Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що станом на 15.07.2019 року заборгованість по процентам за користування кредитом становила 364,95 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Однак, при дослідженні анкети-заяви підписаної відповідачем, встановлено, що в ній відсутні умови договору про відсоткову ставку та її визначеного розміру. Вказані обставини спростовують твердження позивача про те, що цією заявою відповідач підтверджує той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зокрема, щодо сплати відсотків, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі та свідчать про те, що [PERSON] не був ознайомлений із вказаними документами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях та з того, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд виходить з того, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.01.2015 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки під час укладення договору сторони в належній формі не досягли згоди щодо розміру відсоткової ставки по ньому. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками задоволенню не підлягають. При вирішенні зазначеного спору суд бере до уваги і те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитом суду не подав. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 1921 грн. судового збору, який за правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. 549, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved