Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 12 грудня 2006 року сторони уклали кредитний договір за умовами якого, банк видав відповідачці кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що в супереч вимого ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, відповідачка не виконала зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та інших передбачених обов'язкових платежів, у зв'язку з чим, станом на 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість в сумі 17858 грн. 92 коп., яка складається заборгованості за кредитом - 5155,74 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 8643,88 грн., заборгованість по комісіям за користування кредитом - 2732,68 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована складова), 862,62 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 17858 грн. 92 коп. та витрати на сплату судового збору. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою було укладено кредитний договір за умовами якого, банк видав відповідачці кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умов) зобов'язувалась погашати заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків та комісії згідно договору. Пунктом 8.6 Умов передбачено, що у випадку при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж 120 днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Разом з тим, з дослідженого розрахунку заборгованості вбачається що відповідачка належним чином взятих на себе зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим, станом на 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість в сумі 17858 грн. 92 коп., яка складається заборгованості за кредитом - 5155,74 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 8643,88 грн., заборгованість по комісіям за користування кредитом - 2732,68 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована складова), 862,62 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачка порушила зобов'язання є обґрунтованими. Разом з цим, відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З роз'яснень, викладених в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року, вбачається, що враховуючи положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року, у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на той же строк. Разом з цим, п.9.6 Умов передбачено, що при відсутності на Картрахунки карти грошових коштів в розмірі достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти та при не надходженні грошових коштів протягом трьох місяців з моменту закінчення строку дії карти, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно з діючими тарифами. При нульовому залишку на рахунку на неактивному картрахунку карти, останній закривається. Враховуючи, що, відповідно до розрахунку заборгованості, позивачка останній платіж здійснила в квітні місяці 2009 року, на рахунку були відсутні грошові кошти, суд приходить до висновку, що після 12 грудня 2009 року зазначений картрахунок підлягав закриттю і саме з вказаного моменту почався перебіг позовної давності. Разом з цим, з позовною заявою позивач звернувся до суду 28 листопада 2013 року, тобто із пропуском строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлялось. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. За таких обставин, враховуючи вище викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed