Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулося до Фрунзенського районного суду м. Харков з позовною заявою, в якій просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про надання траншу №2.23653/6394 від 05.10.2007, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди № 6394 від 05.10.2007 у розмірі 2909723,16 грн (де: капітал - 1774033,12 грн, проценти - 14474,54 грн., проценти за неправомірне користування кредиту - 30466,36 грн, пеня - 1090749,14 грн.). Позов обґрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання траншу № 2.23653/6394 від 05.10.2007 року, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 205000 доларів США, на строк 120 місяців, відсоткова ставка 13% річних (відповідно до Договору № 2 від 03.03.2015 року про внесення змін до Договору траншу № 2.23653/6394 від 05.10.2007 року, розмір процентів за користування кредитними коштами змінено до 8%). В порушення відповідачем умов кредитних договорів, відповідач не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість. Не погодившись із позовними вимогами представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов, посилаючись на висновки Верховного Суду у справі №564/2199/15-ц, зокрема, у разі, якщо кредитний договір припинив свою дію (з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту), то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. Відповідач зазначає, що 16.03.2018 банк достроково припинив дію кредитного договору № траншу № 2.23653/6394 від 05.10.2007 , у зв'язку з чим у банку відсутні підстави для стягнення відсотків та боргу по процентам, нарахованим після 16.03.2018 (дата направлення вимоги №1-2/18/1289 від 14.03.2018). Крім того, відповідач зазначає, що вимога банку не містить такої вимоги як сплата процентів за неправомірне користування кредитом. Отже, відповідач вважає помилковим (незаконним) та таким, що не підлягає стягненню у повному обсязі, розрахунок банку за неправомірне користування кредитом в розмірі 30466,36 грн. та процентів у розмірі 14474,54 грн.. Просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.08.2018 відкрито провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 05.10.2007 року між ПАТ "ПроКредит Банк" та [PERSON] укладено Рамкову угоду №6394, до якої внесені зміни договором №1 від 08.02.2008 року. Відповідно до пункту 2.1. угоди кредитор надає клієнту кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Пунктом 2.2. Рамкової угоди сторони передбачили, що кредитні кошти можуть надаватись Кредитором Позичальнику у гривні, доларах США або Євро на підставі договорів про надання траншу, які є невід»ємною частиною Угоди. Загальнна сума заборгованості по даній Угоді на дату надання траншу, не повинна перевищувати 250000 доларів США. За умовами пункту 2.4. Рамкової угоди ставка відсотків за користування кредитом встановлюється договорами про надання траншу. Згідно з пунктом 2.5. Рамкової угоди умови та порядок надання кредиту, порядок та строки повернення кредиту, дострокове повернення кредиту, штрафні санкції, права та обов'язки сторін, вирішення спорів та інші умови встановлюються договорами про надання траншу. Отже, відповідно до Рамкової угоди №6394 позивач здійснив кредитування [PERSON] на підставі наступних кредитних договорів: Договір №1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 08.02.2008 року між ПАТ "ПроКредит Банк" та [PERSON] укладено договір про надання траншу, згідно з умовами якого відповідачу встановлено ліміт кредитування у сумі 350000 доларів США, на 180 місяців. Пунктом 4.4. даного Договору передбачено, що у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними Кредитними договорами процентів за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з моменту виникнення заборгованості до дати нового її погашення, включно. Пунктами 10.2, 10.2.1 Договору передбачено, що у випадку прострочення погашення грошових зобов'язань, Позичальник сплачує кредитору пеню за кожен календарний день прострочення в розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 15 грн., якщо строк існування заборгованості не перевищує 30 календарних днів. Згідно Договору про надання траншу № 2.23653/6394 від 05.10.2007 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 205000 доларів США на строк 120 місяців, під 13% річних. Пунктом 3.4 Договору передбачено, що позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит протягом 5 календарних днів з дня відправлення Вимоги. Згідно копії меморіального ордеру № 2837_89 від 05.10.2007 року [PERSON] отримав від банку позивача кредит в розмірі 205000 доларів США. Договором №1 про внесення змін до Договору траншу від 25.11.2014 року між ПАТ "ПроКредит Банк" та [PERSON], були змінені відсотки за користування кредитом до 11 %. Судом встановлено, що у відповідача [PERSON] утворився та існує перед позивачем борг за кредитним договором у розмірі 2909723 (два мільйони дев"ятсот дев"ять тисяч сімсот двадцять три гривні) 16 коп.: із якої: 1774033 (один мільйон сімсот сімдесят чотири тисячі тридцять три) гривні 12 коп. - заборгованість за кредитом; 14474,54 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 30466,36 грн.- проценти за неправомірне користування кредитом; 1090749,14 грн. - пеню. 14.03.2018 року на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] були направлені Вимоги кредитора про дострокове погашення кредиту, протягом 5 банківських днів з моменту відправлення Вимоги. Згідно Договору поруки № 244292 -ДП1 від 17.02.2012 року, укладеного між ПАТ "ПроКредит Банк" та [PERSON], поручитель зобов»язаний належно повністю виконати зобов»язання за Позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника, у зв'язку із порушенням умов кредитних договорів. Згідно ст. 553 ЦК України - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,в тому числі: сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідачі всупереч вимогам Рамкової угоди, договору про надання траншу, вимогу про погашення достроково заборгованості не виконали, заборгованість не погасили, тобто порушили умови кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість. За приписами ст.1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.1048 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 ст.1049 Цивільного кодексу України). Однак у відповідності до пункту 4.4. Договору № 1 про внесення змін до Рамкової угоди сторони домовились, що у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними Кредитними договорами процентів за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з моменту виникнення заборгованості до дати нового її погашення , включно. Отже, виходячи з умов кредитних договорів, проценти нараховуються позивачем, та, відповідно, сплачуються відповідачем до дня фактичного повернення кредиту. Відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц. У вказаній справі Верховним Судом установлено, якщо кредитний договір припинив свою дію (з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту), а тому у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. Тим самим, відповідач вважає, що позивачем неправомірно нараховано проценти за період після 16.03.2018 (дата направлення вимоги від 14.03.2018), але суд не погоджується з такими висновками представника відповідача, оскільки відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). За положенням абзацу 2 частини 1 ст.1048 Цивільного кодексу України, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються. Але в даній справі сторонами у пункті 4.4 Договору № 1 про внесення змін до Рамкової угоди, з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 Цивільного кодексу України), передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 при розгляді справи №913/11/18. Суд вважає, що правомірним є нарахування банком процентів після 14.03.2018 року, оскільки, як зазначалось, умовами (пункт 4.4.) Договору внесення змін до Рамкової угоди сторони передбачили, що нарахування процентів повністю і остаточно припиняється до моменту повного погашення кредиту. У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. З огляду на те, що обов'язок відповідача сплачувати проценти до дня фактичного повернення заборгованості за кредитом, неповернення відповідачем отриманого кредиту станом на дату розгляду даної справи та щомісячне нарахування процентів на суму кредиту, проценти підлягають стягненню за кожен місяць прострочення виконання зобов'язання. Так як відповідачі взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені Рамковою угодою, Договором про надання траншу, договором поруки, не виконали, то суд знаходить позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Згідно меморіального ордеру № 00000011 від 06 липня 2018 року, позивачем під час звернення до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір в розмірі 43645,85 грн., у зв'язку з чим, з відповідачів на користь банку підлягає стягненню солідарно судовий збір в розмірі 43645,85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved