Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

08 листопада 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява. 13 листопада 2019 року позивач подав уточнену позовну заяву, в позовних вимогах позивач просить: визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального органу Київської області Кондратюк Віктором Станіславовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 3776 від 27.09.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11151116000 від 04 травня 2007 року у сумі 180603,79 грн. таким, що не підлягає виконанню; зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 60233168, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального органу Київської області Кондратюк Віктором Станіславовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 3776 від 27.09.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» у сумі 180603,79 грн. і зупинити виконавче провадження; зняти арешт з рухомого майна, а саме з автомобіля марки Mitsubishi Galant, 2007 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (рами) - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.05.2007 року, належного [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , накладений приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем в рамках виконавчого провадження № 60233168 на підставі постанови про опис та арешт майна від 30.10.2019 року. Вимоги обґрунтовані тим, що предметом даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 3776, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального органу Київської області Кондратюк Віктором Станіславовичем, за яким пропонується стягнути заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі відповідач) з [PERSON] (далі позивач) за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11151116000 від 04 травня 2007 року та зняття арешту з рухомого майна, автомобіля, який було накладено приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем, на підставі винесеного виконавчого напису нотаріуса. Позивач зазначає, що 30 жовтня 2019 року, перебуваючи у відрядженні в м. Київ, дізнався що автомобіль, який належить йому на праві власності марки Mitsubishi Galant, 2007 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (рами) - [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.05.2007 року, арештовано (постанова про опис та арешт майна від 30.10.2019 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем) та вивезено евакуатором у м. Дніпро. Для вияснення підстав, з яких було проведено арешт автомобіля, позивач 05.11.2019 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП № 60233168, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.10.2019 року. Дане виконавче провадження відкрито за заявою ТОВ «Вердикт Фінанс» про примусове виконання виконавчого напису № 3776, виданого 27.09.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального органу Київської області Кондратюк Віктором Станіславовичем про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості у розмірі 180603,79 грн., яка складається: -3% відсотки річних в сумі 38193,00 грн; -пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості в сумі 141810,79 грн.; -плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 600,00 грн.. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса незаконним, оскільки тіло кредиту погашено і позивачем не визнається сума заборгованості, яка відповідно до оспорюваного виконавчого напису складає 180603,79 грн.. По-перше, сума заборгованості складається з пені та 3 відсотків річних, без зазначення основної заборгованості, якої взагалі не існує, така заборгованість є вигаданою, оскільки відсутні будь-які розрахунки вказаної суми, і відповідно, така заборгованість є спірною. По-друге, на адресу позивача не надходило з 2009 року будь-яких листів чи інших документів про наявну заборгованість від банку чи від ТОВ «Вердикт Фінанс». З матеріалів виконавчого провадження, які додаються, видно що вся кореспонденція можливо й направлялась на адресу: [ADDRESS] , а з заяви про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2019 року, наданої ТОВ «Вердикт Фінанс», видно, що зазначено адресу боржника: Дніпропетровська область, смт. Софіївка, пров. Лікарняний, 3 - що не відповідає дійсності. Натомість, позивач зареєстрований та проживає з 13.05.2014 року в [ADDRESS] , тому у відповідачів відсутні докази направлення листа про заборгованість позивачу, також особисто під розпис ніяких листів про заборгованість позивач не отримував. По-третє, останній платіж за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11151116000 від 04 травня 2007 року позивачем було сплачено в 2009 році, після того до нього не надходили листи про заборгованість, не було ніяких судових розглядів, тому 3-річний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості вже давно сплинув і строк стосовно права вимоги стягнення пені і 3% річних також сплинув. Отже, сума заборгованості є неправомірною. По-четверте, нотаріус не повідомляв позивача про заборгованість та не витримав встановлених законодавством строків для розгляду та винесення виконавчого напису. По-п`яте, в зв`язку з винесенням незаконного виконавчого напису нотаріуса, відповідно, є незаконною постанова про опис та арешт майна від 30.10.2019 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем, оскільки вона грубо порушує його право приватної власності на майно. Зазначає, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження відповідачем не надано всі необхідні документи нотаріусу, які б підтверджували безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Зазначає, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, що було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно основного зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором позивач отримував, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність такої заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином позивач не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. На думку позивача, нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Нотаріус вчинив виконавчий напис не дотримавшись при цьому 30-денного строку, установленого в пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, та не врахував, що недотриманням приватним нотаріусом вказаних вимог порядку порушено права позивача на спростування розміру заборгованості. Також нотаріус не з`ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Стверджує, що нотаріус у виконавчому написі лише зазначив загальні фрази: «Строк платежу за кредитним договором № 11151116000 від 04 травня 2007 року настав. Боржником допущено прострочення платежів». Крім того, з наявних у позивача документів отриманих за клопотання від державного виконавця вбачається, що при вчиненні напису нотаріус не отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору та Додатку 1 Графік погашення кредиту і не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача. Отже, на думку позивача нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Звертає увагу суду на те, шо основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Отже, на підставі документів, наданих відповідачем третій особі із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону і відповідачем пропущено строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису з дотриманням всіх не обхідних процедур, щодо повідомлення боржника про наявність заборгованості. В зв`язку з виданням неправомірного виконавчого напису нотаріуса на думку позивача є незаконною постанова про опис та арешт майна від 30.10.2019 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем, якою накладено арешт на власний автомобіль позивача марки Mitsubishi Galant. При цьому рухоме майно, яке є його власністю було вилучено в його присутності та вивезено евакуатором в м. Дніпро. Як наслідок постанова про арешт рухомого майна спричинила грубе порушення його права вільно володіти користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач звертається до суду за захистом прав та законних інтересів шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з рухомого майна. Відповідач надав відзив на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позовних вимог через безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. (Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17). Верховний суд України в Постанові від 20.05.2015р. по справі № 6-158цс15 вказав, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, лише перевіряє наявність необхідних документів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості, або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. За таких обставин, безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам (Лист ВССУ від 07.02.2014р. «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій, або відмову в їх вчиненні»). В зв`язку з цим, відповідач просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмели відповідальністю "Вердикт Фінанс" та Приватного виконавця виконавчого Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича про визнання таким, що не підлягають виконанню виконавчий напис нотаріуса та зняття майна, відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю. Представник відповідача ТОВ «Вердикт-Фінананс» Воронков О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні так як вони не обґрунтовані. Відповідач -Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макушев Євгеній Петрович належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився. Третя особа-Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович в судове засідання не з`явився, надав клопотання про слухання справи в його відсутність та просив постановити рішення згідно чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що 04 травня 2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредитну та заставу транспортного засобу № [NUMBER] , відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 25000,00 долл. США та зобов`язався сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 126 250,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладання Договору. Відповідно до пп. 1.2.2. Кредитного договору, позивач зобов`язався повернути кредит не пізніше 04 травня 2014 року (а.с. 23-29). 20.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/12, на підставі якого відповідач набув права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11151116000 від 04 травня 2007 року (а.с. 106-111). 20.04.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/12-КВ, на підставі якого відповідач набув права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №11151116000 від 04 травня 2007 року (а.с. 113-130). 09 вересня 2019 року відповідачем було направлено позивачу Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, підтвердження про отримання даної вимоги позивачем, відсутнє (арк. 165). 27 вересня 2019 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 231-233). Останнім також було надано наступні документи: Договір про надання споживчого кредитну та заставу транспортного засобу № 11151116000 від 04 травня 2007 року, Графік погашення кредиту (Додаток № 1), Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, адресовану позивачу 09 вересня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , копію Списка відправки (а.с.187-247). 27.09.2019 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис, яким стягнуто на користь відповідача з боржника, [PERSON] за Кредитним договором 11151116000 від 04 травня 2007 року, укладеним між боржником та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за період з 11.10.2016 по 11.09.2019, сума заборгованості: 180 003,79 грн. - 3% відсотки річних за період з 11.10.2016 року по 11.09.2019 року в сумі 38193,00 грн. (Тридцять вісім тисяч сто дев`яносто три гривні 00 копійок); пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за період з 11.10.2018 по 11.09.2019 в сумі 141 810,79 грн. (Сто сорок одна тисяча вісімсот десять гривень 79 копійок). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати із Стягувача, ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС», в розмірі 600,00 гривень (шістсот гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом нотаріуса з Боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ВЕРДИКТ ФІНАНС» складає 180 603,79 гривень (Сто вісімдесят тисяч шістсот три гривні 79 копійок) (а.с. 248). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Є.В. відкрито виконавче провадження №60233168 (а.с. 19). Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог. Крім того, зазначає, що на адресу позивача не надходило з 2009 року будь-яких листів чи інших документів про наявну заборгованість від банку чи від ТОВ «Вердикт Фінанс», так як вся кореспонденція направлялась на адресу: [ADDRESS] , однак за зазначеною адресою він не проживає. Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного суду від 23 січня 2018, справа № 61-154 св 18. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. З наданих суду приватним нотаріусом копій документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що в них взагалі відсутні документи, які б підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, як і відсутній розрахунок цієї суми заборгованості, що на думку суду унеможливлює нотаріусу перевірити як саму суму заборгованості так і дотримання стягувачем строків позовної давності. Крім того, з матеріалів справи підтверджуючих документів, що Вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, надіслану відповідачем позивачу він не отримав, а отже позивач об`єктивно був позбавлений можливості вчинити будь-які дії, спрямовані на усунення таких порушень. Також судом враховується, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано па обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус вчинив виконавчий напис стосовно кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. Крім цього, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення державним виконавчем постанови про арешт майна боржника, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин суд вважає необхідним скасувати обтяження у вигляді арешту майна боржника, а саме з автомобіля марки Mitsubishi Galant, 2007 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (рами) -4 [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.05.2007 року, належного [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , накладений приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем в рамках виконавчого провадження № 60233168 на підставі постанови про опис та арешт майна від 30.10.2019 року. Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, оскільки при зверненні з позовом питання про відшкодування судових витрат позивачем перед судом не порушувалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved