Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

ПАТ КБ «ВіЕс Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №71/73 від 28.08.2008р. [PERSON] отримав у ПАТ «ВіЕс Банк» кредит у розмірі 28000,00дол.США та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 27.08.2014р. Відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання по вище вказаному кредитному договору, в зв'язку з чим станом на 19.09.2014р. його заборгованість становить 16693,51 дол.США, що становить 224110,77 грн., з яких 209898,37 грн. - заборгованість по кредиту, 13405,42 грн. - заборгованість по відсотках, 806,98 грн. - заборгованість по пені. В забезпечення повернення кредиту між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого являється житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 134,5 м.кв., що знаходяться за адресою [ADDRESS], Косівського району, Івано-Франківської області та земельна ділянка загальною площею 0,2500 га, яка передана [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності. В добровільному порядку відповідач не бажає погасити вказану суму заборгованості. А тому, просить звернути стягнення на предмет іпотеки зокрема на житловий будинок з гоподарськими спорудами та земельну ділянку розміром 0,25 га та виселити відповідача із займаного ним будинковолодіння. Представник позивача подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки. А тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 вище вказаного кодексу визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання в строк встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору №71/73 від 28.08.2008р. [PERSON] отримав у ПАТ «Ві Ес Банк» кредит у розмірі 28000,00дол.США та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 27.08.2014р. Відповідно до вище вказаного договору [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач порушив умови кредитного договору, що стверджується вимогою про виконання грошових зобов'язань направленими ПАТ «Ві Ес Банк» в адрес відповідача про сплату суми простроченого платежу, яку він по даний час не сплатив. А згідно ст.1050ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Як вбачається з кредитного договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Так відповідно до представленого розрахунку ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість відповідача станом на 19.09.2014р. становить 16693,51 дол.США, що еквівалентно 224110,77 грн., з яких 15634,86 грн. -заборгованість по кредиту, 13405,42 грн. -заборгованість по відсотках, 806,98 грн. - заборгованість по пені. Як видно із представлених матеріалів справи, що в забезпечення повернення кредиту між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого являється житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 134,5 м.кв., що знаходяться за адресою [ADDRESS], Косівського району, Івано-Франківської області та земельна ділянка загальною площею 0,2500 га, яка передана [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності. Таким чином слід звернути стягнення на земельну ділянку відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку" що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель в праві задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Що стосується звернення стягнення на житловий будинок та виселення то в цій частині слід відмовити. Оскільки, відповідно до положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року №1304-VІІ, який набрав чинності з 07.06.2014року, який був чинним на день ухвалення оскаржуваного рішення та підлягав застосуванню. У відповідності до п.1 ст.1 зазначеного закону протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із ст.4 ЗУ "Про заставу" та/або предметом іпотеки, згідно зі ст.5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає, як забезпечення зобов'язань громадянина Украъни (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що оскільки нерухоме житлове майно, яке є предметом застави, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Уторопської сільської ради Косівського району використовується, як місце постійного проживання відповідача та його загальна площа не перевищує 250 кв.м. то слід відмовити в даній частині позову, так як на вказане майно накладено мораторій. Стягнути з відповідача судові витрати в сумі 2362,91грн. На підставі наведеного, ст.ст.526, 527, 530, 612, 625, 629, 1050ч.2 ЦК України та

Outcome: approved