Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

18 лютого 2019 року до Овруцького районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] звернулася з позовом до відповідача управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, що знаходиться в м. Овруч по вул. Г.Виговського, 17, Житомирської області, в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 3784,75 грн., а саме: інфляційні витрати 3200,36 грн., три процента річних 584,39 грн., по справі № 286/568/19 за позовом [PERSON] стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 4097,62 грн., а саме: інфляційні витрати - 3505,01 грн., три процента річних 592,61 грн. та справа №286/565/19 за позовом [PERSON] стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 3080,00 грн., а саме: інфляційні витрати 2577,78 грн., три процента річних 502,22 грн.. Мотивуючи тим, що грошові кошти\~ на виконання вказаних постанов вона отримала лише 12.10.2017 під час примусового виконання рішення, тобто з простроченням більше ніж шість років.\~ Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Начальник управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації\~ надав відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки виконання рішення передбачає одноразовий характер виконання та не містить терміну його виконання. Позивач надала відповідь на відзив в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, крім того зазначила, що вказана допомога виплачується щомісячно, а тому відповідно до чинного законодавства, а тому підлягає компенсації у зв`язку з порушенням строків її виплати. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановами Овруцького районного суду Житомирської області від 09.10.2012 у справі №617/14645/12 за період з 01.03.2012 року по 31.08.2012 року, від 05.04.2011 року по справі №617/3762/12 за період з 01.02.2011 року по 31.07.2011 року та від 03.08.2012 року по справі №617/13354/12 за період з 01.09.2011 року по 29.02.2012 року позовні вимоги [PERSON] , тобто позивача, до управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації було задоволено повністю та зобов`язано останнє провести донарахування та виплату позивачеві коштів за ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відмітки про дату набрання законної сили вказана постанова не містить.\~ Зазначені факти підтверджуються копіями вказаних постанов (а.с. 3,17,31). Копії виписки з рахунку підтверджує факт виплати позивачеві коштів по вкаханих постановах Овруцького районного суду Житомирської області №617/13354/12 в сумі 2419,40 грн., №617/14645/12 в сумі 2611,00 грн. та №617/3762/12 в сумі 1901,90 грн., 12.10.2017 (а.с.4).\~\~\~\~ Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Приписами статті 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) зазначено, що цим законом встановлюються гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання. У відповідності до пункту 1 статті 3 даного Закону №4901-VІ визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно з частинами 2, 4 ст. 3 Закону №4901-VІ передбачено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду; перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст.4 Закону №4901-VІ у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі. Згідно пункту 3 Перехідних положень Закону №4901-VІ заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок №845). Згідно з пунктом 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження". Зазначений закон є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України №4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Статтею 5 Закону України №4901-VІ встановлено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. З аналізу вищенаведених норм видно, що виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень. При цьому, виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних передбачена лише у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів, а не за рішенням суду, що носить зобов`язальний характер. З матеріалів справи видно, що постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 09.10.2012 у справі №617/14645/12, від 05.04.2011 року по справі №617/3762/12 та від 03.08.2012 року по справі №617/13354/12 є зобов`язального характеру. Статтею 7 Закону України №4901-VІ передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Позовна заява не містить даних про зміну способу і порядку виконання\~ постанов Овруцького районного суду Житомирської області від 09.10.2012 у справі №617/14645/12, від 05.04.2011 року по справі №617/3762/12 та від 03.08.2012 року по справі №617/13354/12. Таким чином, вказані постанови є судовим рішенням зобов`язального характеру, а тому здійснено не стягнення коштів за рішенням суду, а погашення заборгованості за рішенням суду зобов`язального характеру. Суд звертає увагу, що єдиними актами законодавства, що передбачають можливість нарахування компенсації за прострочення виконання судових рішень є Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845. На підставі чого, суд приходить до висновку, що компенсація у зазначених категоріях справ не підлягає нарахуванню відповідно до ст.5 Закону №4901-VІ. Крім того, позивач\~ у відповіді на відзив в обґрунтування своїх вимог зазначає, що щомісячна грошова допомога виплачується щомісячно та не є разовою, однак предметом позову є несвоєчасність виконання рішення суду, а не виплати щомісячної допомоги. Таким чином, аналізуючи правовідносини, що склалися, та норми права, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed