Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

25 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві вказала, що 09 липня 1999 року між нею та відповідачкою укладено у Снігурівському представництві товарної біржі "Смарагд-Південь" торгово-біржовий контракт №114-п, згідно з яким відповідач продала, а вона купила житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Вказаний торгово-біржовий контракт позивачка зареєструвала 16 липня 1999 року у Снігурівському МБТІ Миколаївської області. До теперішнього часу позивачка проживає у вказаному житловому будинку і користується ним, але не може розпорядитися як власник. Договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально посвідчений не був як того вимагала ст.227 ЦК Української РСР, який діяв на час укладення угоди. На теперішній час відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.220 ЦК України (2004 року) просила суд визнати угоду купівлі - продажу житлового будинку між нею та відповідачем дійсною та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] допитана у порядку судового доручення, позов визнала повністю і не заперечувала факту продажу належного батьку житлового будинку позивачці. Заслухавши позивачку, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Згідно ст.ст.224-225 ЦК Української РСР, за довогором купівлі-продажу продавець зобов"язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов"язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває право власності лише у тих випадках, коли згідно з статтею 45 цього Кодексу власник не праві витребувати від нього майно. Відповідно до ст.227 ЦК Української РСР, який діяв на момент виникнення правовідносин, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Згідно ч.2 ст.47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як вбачається, з торгово-біржового контракту №114-п від 09 липня 1999 року (а.с.8) відповідачка, діючи за дорученням в інтересах [PERSON], продала, а позивачка купила житловий будинок [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений товарною біржею "Смарагд-Південь"та зареєстрований в Снігурівському міжміському бюро технічної інвентаризації 16 липня 1999 року (а.с.9). На час виникнення правовідносин між сторонами, діяв Цивільний кодекс Української РСР, а Цивільний Кодекс України вступив в законну силу 01 січня 2004 року, а тому його положення не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами. Позивачка доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не надала, а тому суд відмовляє їй у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Крім цього, судом встановлено, що правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок відсутні, а згідно договору купівлі-продажу продати майно може тільки його власник.

Outcome: dismissed