Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

10.06.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про стягнення заборгованості заробітній платі, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошового доходу у зв'язку із порушенням термінів їх виплати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, зазначивши, що з 01.04.2002 року по 29.08.2003 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. При звільненні заробітна плата була виплачена їй не в повному обсязі, а саме не була виплачена сума компенсації втрати частини грошового доходу у зв'язку із порушенням термінів їх виплати з присудженням до стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, внаслідок чого були порушені її права на оплату праці, у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. 28.07.2014 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборговану заробітну плату за період з 01травня 2003року по 29серпня 2003року у розмірі 333,54грн., з утриманням ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, індексацію заробітної плати за 01травня 2003року по 29серпня 2003року у розмірі 16,04грн., з утриманням ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 01травня 2003року по 29серпня 2003року у розмірі 667,34грн., з утриманням ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 38511грн. 30коп. за період з 30серпня 2003року по день винесення рішення, з утриманням ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» у судове засідання не з'явився, не сповістив суд про причини неявки, повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 01.04.2002 року по 29.08.2003 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці /а.с. 6/. За вказаний період позивачці нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується матеріалами справи та довідкою Форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 16.05.2014 року /а.с. 7/. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ст.1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Так, судом встановлено, що позивачці [PERSON] при звільненні не була виплачена сума індексації заробітної плати в розмірі 16,04 гривні та сума компенсації при втраті частини заробітної плати в розмірі 667,34 гривень, за період з 01.05.2003 року по 29.08.2003 року, що підтверджується розрахунком позивача (а.с.25). Таким чином з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума індексації заробітної плати в розмірі 16,04 гривні та сума компенсації при втраті частини заробітної плати в розмірі 667,34 гривень, за період з 01.05.2003 року по 29.08.2003 року, а всього - 683,38 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). При вирішенні питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачці, суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 3 липня 2013 року (справа № 6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що в разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. На підставі наведеного суд зазначає, що відповідно довідки Форми ОК-5« Індивідуальні відомості про застраховану особу» вбачається, що за період з 01.04.2002року по 29.08.2003року [PERSON] була нарахована заробітна плата загальним розміром 5509,79грн. При цьому за вказаний період позивачу не було доплачено суму індексації та компенсації на загальний розмір 683,38 гривень, що дорівнює 12% від нарахованої [PERSON] заробітної плати за цей період. Згідно розрахунку, наданого позивачкою середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складала 12,30 гривень /а. с. 26/. На підставі розрахунку, наданої суду позивачкою щодо середньоденного заробітку позивача, вбачається, що сума середнього заробітку за період з часу затримки у розрахунку із позивачем при звільненні по день винесення рішення, а саме: з 30.08.2003 року по 08.10.2014 року, складає (2774 роб. дні х 12,30 грн. = 34120,2 грн.) 34120,2гривень. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 3 липня 2013 року (справа № 6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що в разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно з розрахунку позивачці індексації та компенсації на загальний розмір 683,38 гривень так і не було доплачено. На підставі наведеного суд зазначає, що за період з 01.04.2002року по 29.08.2003року [PERSON] була нарахована заробітна плата загальним розміром 5509,79грн (а.с.7) Суд також встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку перед позивачем складає 34120,2 гривень. Враховуючи, що минув значний проміжок у часі з моменту звільнення позивача з підприємства, а сума індексації заробітної плати позивача з компенсацією так і не була виплачена, а також виходячи з принципу розумності, справедливості та співрозмірності задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку пропорційну до суми індексації заробітної плати з компенсацією, яка не була виплачена, що складає (34120,2 х 12% : 100% = 4094,42 грн.) 4094,42 грн. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач.

Outcome: approved