Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", та просили визнати припиненою поруку за договором поруки №227443 від 05.09.2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та [PERSON] з 14 липня 2009 року, та визнати припиненою поруку за договором поруки №227442 від 05.09.2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та [PERSON] з 14 липня 2009 року. В обґрунтування позову зазначили, що між ними та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договори поруки №227443 та №227442 від 05.09.2008 року в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором від 05.09.2008 року № 11391219000, укладеним між нею та АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до довідки-розрахунку за кредитом станом на 02.09.2009 року наданого банком, окрім строкової процентної ставки у розмірі 13.5% нараховується також прострочена процентна ставка у розмірі 27%, яка не передбачена умовами кредитного договору та договорами поруки. Вважають, що договір поруки є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, так як банком в односторонньому порядку підвищена процентна ставка за кредитним договором, без згоди поручителів. Крім того, посилається на те, що порука є припиненою відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимог до поручителя, посилаючись на те, що позичальник перестала виконувати свої зобов'язання 05.05.2009р., а 09.01.2009р. банк звернувся до нього з вимогою, в якій змінив строк виконання зобов'язання. Крім того, 03.09.2009р. банк звернувся зо суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителів всієї суми боргу, однак вказаний позов був залишений без розгляду ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 25.05.2012р. у зв'язку з повторною неявкою ПАТ "Укрсиббанк". В подальшому банк звернувся з повторним позовом про стягнення заборгованості. 06.06.2013р. Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області було відкрито провадження за позовом ПАТ "Дельта Банк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, так як ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Укрсиббанк" 08.12.2011 року уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Позивачі вважають, що ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовними вимогами до них 06.06.2013р., з пропуском строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, в ньому наведених та просила його задовольнити. Представник відповідачів проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість. Суд, дослідивши доводи позовної заяви та надані суду докази та пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суду надано договори поруки №227443 та №227442 від 05.09.2008 року, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] зобов'язалась відповідати перед ПАТ "Укрсиббанк" за належне виконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту №11391219000 від 05.09.2008 року. (а.с.17-20) Відповідно до п 1.1 договорів поруки поручителі зобов'язуються перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника [PERSON], які виникають із умов споживчого кредиту від 05.09.2008 року. Договір діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором (п. 3.1 договору поруки). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Судом встановлено, що прострочення кредитної заборгованості почалося з 05.05.2009р., а 09.01.2009р. банк звернувся до нього з вимогою, в якій змінив строк виконання зобов'язання. Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, від 29 січня 2014 року № 6-155 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів; аналогічних висновків дійшов і суд касаційної інстанції у справі №6-3000св15 (ухвала ВССУ від 22 квітня 2015 року http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/44015063). Крім того, Верховний Суд України 2 вересня 2015 року (справа № 6-1077цс15) дійшов до висновку про те, що пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків змінює строк виконання основного зобов'язання і дає можливість кредитору пред'явити позов до поручителя протягом 6 місяців з дати порушення позичальником встановленого банком терміну для дострокового повернення кредиту. Якщо кредитор протягом шести місяців від дня порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту не пред'явив позову до поручителя, то зобов'язання за договором поруки припинилися. Зважаючи, що 03.09.2009р. банк звернувся зо суду з позовом про стягнення з боржника та поручителів всієї суми боргу, однак вказаний позов був залишений без розгляду ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 25.05.2012р., яка набрала законної сили 18.06.2012р., суд погоджується з доводами позивачів, що банком пропущено передбачений законом строк для звернення з вимогою до поручителів, у зв'язку з чим порука вважається припиненою. Що стосується заяви відповідачів по застосування позовної давності. То вона задоволенню не підлягає, оскільки звернення до суду з таким позовом є правом поручителя, яке він реалізував після повторного звернення до нього з позовом про стягнення заборгованості. Зважаючи, що банком не було оскаржено ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 25.05.2012р. про залишення позову буз розгляду, суд погоджується з доводами позивачів, що вони не вважали своє право порушеним, а відтак не мали підстав для звернення на той час з позовом про визнання поруки припиненої. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved