Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк»», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33189,23 доларів США, що за курсом 13,43 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2014 р. складає 445731,33 грн. за кредитним договором № HAU2GA00000002 від 30.05.2008 р. а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що між сторонами 30.05.2008 р. був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної лінії у загальному розмірі 39139,35 доларів США, із кінцевим терміном повернення 30.05.2028р. Позивач зазначає, що ним зобов'язання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 33189,23 доларів США. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що на теперішній час не сплив строк повернення кредиту, встановлений додатковою угодою до кредитного договору у разі порушення умов основного зобов'язання. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. 30 травня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], був укладений кредитний договір № HAU2GA00000002 у вигляді непоновлювальної лінії у загальному розмірі 39139,35 доларів США, із кінцевим терміном повернення 30.05.2028р. За змістом пунктів 2.2.2-2.2.4 та 8.1 Договору погашення кредиту, сплата відсотків та винагороди банку повинна відбуватись у вигляді внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 515,56 доларів США. 06 червня 2013 року сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного кредитного договору. Судом встановлено, що вперше відповідач допустив порушення умов договору у вересні 2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про погашення за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до п. 2.3.3 Кредитного договору у випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту або іншого істотного порушення умов договору, Позичальник має право повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність. Згідно п. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, яка діяла в момент укладення договору) якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Викладеними положеннями Кредитного договору та Закону встановлюється обов'язок Банку надати Позичальнику можливість добровільно усунути порушення умов договору та тільки у разі невиконання вимоги банку останній набуває право звернення до суду. Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що відповідач про наявність заборгованості повідомлявся шляхом направлення смс-повідомлень, що підтверджується роздруківкою «історії контактів з клієнтом» (а.с. 34-36), оскільки з даної роздруківки неможливо встановити текст повідомлення та чи було воно фактично направлено відповідачу, а також чи було воно отримане відповідачем. Доведення позивачем вказаних обставин є обов'язковим згідно положень п. 2.3.3 Кредитного договору та п. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду, не виконавши умови, встановлені в п. 2.3.3 Кредитного договору, тобто фактично не надавши відповідачу можливості самостійно усунути допущені порушення умов договору. Крім того, відповідно до абз. 4 п. 6 Додаткової угоди № 1 від 06.06.2013р. згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту, за цим Договором, понад 1460 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що дане положення застосовується до всієї суми кредиту у разі порушення позичальником графіку повернення кредиту, тобто вся сума кредиту має бути повернута банку протягом 1460 днів. Фактично даним пунктом скорочується загальний строк кредитування до вказаного терміну. При цьому, представник позивача зазначив, порядок розрахунків, а саме періодичність платежів та їх розмір, у випадку застосування цього положення договором не визначені, тому ніщо не заважає відповідачу здійснити повне погашення кредиту одним платежем на 1459 день з дня виникнення порушення. Таким чином, враховуючи, що відповідач припустився порушення у вересні 2013 року, та строк, встановлений додатковою угодою для повернення всієї суми кредиту, ще не минув, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду, не надавши відповідачу встановленої договором можливості самостійно усунути порушення умов договору. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed