Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

В листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.02.2012 року в сумі 15 089,87 грн., з яких по тілу кредиту - 1 973,03 грн., по відсоткам - 9 172,08 грн. та 2 750,00 грн. пені, 500,00 грн. штрафних санкцій в фіксованій частині та 694,76 грн. штраф в процентній складовій, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем 17 лютого 2012 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав на відміну від відповідача. Посилаючись на невиконання зобов`язань, позивач просить суд стягнути заборгованість в судовому порядку (а.с.3-5) В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 4 на звороті, 40) Відповідач будучи належним чином повідомленим відповідно до положень ст.74 ЦПК України в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с. 47, 50) Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судовим розглядом встановлено, що 17 лютого 2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н (далі - Кредитний договір), згідно якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку відповідач свої зобов`язання з повернення тіла кредиту та відсотків не виконав, відтак утворилася заборгованість, яка станом на 30.09.2015 становить: 1 973,03 грн. - заборгованість за кредитом, 9 172,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 750,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 694,76 грн. - штраф (процентна складова), загальна сума складає 15 089,87 грн. (а.с. 5-6) В свою чергу, суд зважає на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, відтак суд виходить з наданого розрахунку позивача і приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнння з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та пені є обґрунтованими та їх слід задовольнити. Щодо стягнення суми пені та штрафів. Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені) Стягнення пені та штрафу передбачено умовами, укладеного між сторонами Договору. Втім, незважаючи на те, що таке стягнення передбачено умовами договору, суд акцентує увагу позивача на тому, що одночасне стягнення штрафу та пені суперечить вимогам ст.61 Конституції України, виходячи з наступного. За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що пеня та штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню в сумі 2 750,00 грн. та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судових витрат, а саме: судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог (13 895,11*1218/15 089,87) На підставі викладеного та

Outcome: partial