Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №15460, вчинений 27.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 15248 грн. 07 коп. В обґрунтування вимог посилається на те, що в нього немає жодних фінансових зобов`язань перед відповідачем. По кредитному договору №401217264, що був укладаний 09.07.2012 року з ПАТ "Альфа-Банк", зобов`язання виконано ним в повному обсязі. Крім того, вважає, що вказаний виконавчий напис підлягає скасуванню, оскільки на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом вже існувало судове рішення, яке набрало законної сили і за яким визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на підставі якої був вчинений виконавчий напис нотаріуса. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не надходило. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені вчасно та належним чином (рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення). Заяв про відкладення розгляду справи та відзив на позов до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Пояснень до суду не надходило. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Пояснень до суду не надходило. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови про звернення стягнення на робітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржник від 26.02.2021 року; копію квитанцій; копію заяви про примусове виконання рішення від 01.02.2021 року; копію кредитного договору №401217264 від 09.07.2012 року; копію виписки з особового рахунку; копію виконавчого напису від 27.01.2021 року за №15460; копію постанови про відкриття виконавчого провадження), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що 09.07.2012 року між ПАТ "Альфа-Банк" та позивачем було укладено кредитний договір №401217264, згідно умов якого останнім було отримано кредит в розмірі 4549,86 грн. зі строком повернення 12.01.2015 року. 27.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15460, яким нотаріусом запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яки є боржником за кредитним договором №401217264 від 09.07.2012 року, укладеним з АТ "Альфа-Банк" кінцевим правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал". Стягнення заборгованості проводиться за період 16.01.2019 року по 13.01.2021 року. Сума заборгованості складає 14598 грн. 07 коп., з яких: 268,25 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 556,08 грн. - строкова заборгованість за комісією, 4554,74 грн. - строкова заборговансть по відсоткам, 8400 грн. - строкова заборгованість по штрафам та пені. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. на підставі постанови від 11.02.2021 було відкрито виконавче провадження № 64460120. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до\~ст. 18 Цивільного кодексу України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до п. 3.1., 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до вимог\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, ні відповідачем, ні третьою особою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус врахував та перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та виконав вимоги ч.1\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~про безспірність заборгованості. Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Окремо слід зазначити, що нотаріусом при видачі виконавчого напису було залишено поза увагою той факт, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.\~ Згідно п.2.3 умов кредитного договору №401217264 від 09.07.2012 року дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісцйної винагороди за надання виписок за рахунком становить 12.01.2015 року. Відтак саме з 12.01.2015 року в даному випадку виникло право вимоги щодо повернення кредиту в повному обсязі, однак виконавчий напис нотаріусом про стягнення заборгованості (складовою частиною якої в розмірі 268,25 грн. є тіло кредиту) було вчинено лише 27.01.2021 року. Як зазначено вище, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно з п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року (далі - Порядок)\~\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Окремо слід зазначити, що згідно п.2.3 умов кредитного договору №401217264 від 09.07.2012 року дата остаточного повернення кредиту, а саме 12.01.2015 року одночасно є датою припинення нарахування відсотків та комісцйної винагороди за надання виписок за рахунком. Однак всупереч зазначеному за вказаним виконавчим написом нотаріуса стягнення заборгованості (до якої входить заборгованість за сумою кредиту, заборгованість по комісї та відсоткам) проводиться за період з 16.01.2019 року по 13.01.2021 року. Таким чином, вищенаведене свідчить, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості та строків його вчинення. Також слід зазначити наступне. Як зазначено вище, положеннями\~ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що він був вчинений нотаріусом на підставі п.2 вказаного Переліку. Раніш, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662\~внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Разом з тим, пункт 2\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року\~був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2\~статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З наведеного вище вбачається, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом в період часу (27.01.2021 року), коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.ч. 1,3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3\~ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПУ України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (ч.3\~ст. 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8\~ст. 141 ЦПК України). Отже, гонорар адвоката визначається за умовами договору про надання правничої допомоги, залежить від обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Такі витрати мають бути співмірними (складність справи, витрачений час тощо). На підтвердження своїх вимог сторона, яка вимагає їх відшкодувати, має надати детальний опис робіт, виконаних адвокатом. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження обумовлених витрат в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги, квитанція до прибуткового касового ордеру від 16.03.2021 року, орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 4000 грн. Згідно наданих документів представником позивача були надані наступні послуги: зустріч, консультація клієнта, узгодження правої політики, ознайомлення із судовою практикою, підготовка позовної заяви, представництво та захист інтересів позивача в суді першої інстрації. За такого, враховуючи викладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), з відповідача на користь позивача належать до стягнення витрати за надані наступні послуги: зустріч, консультація клієнта, узгодження правої політики (400 грн.), ознайомлення із судовою практикою (400 грн.), підготовка позовної заяви (1000 грн), представництво та захист інтересів позивача в суді першої інстрації (200 грн., враховуючи, що розгляд справи здійснено без участі сторін та предстаником позивача мало місце лише подання заяви про розгляд справи у їх відсутність), а всього 2000 грн. Крім того, відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі сумі 908 грн. 00 коп. за подачу позову та 454 грн. 00 коп. за подачу заяви про забезпечення позову. Загальна сума судових витрат становитть 3362 грн. На підстав викладеного та

Outcome: approved