Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 29 вересня 2006 рок між ТОВ [PERSON] та кредит, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "[PERSON] та Кредит" та громадянкою [PERSON] був укладений кредитний договір № Ф1-06/20910-909, за яким вона отримала кредит у сумі 27900,00 дол. США із сплатою по процентній ставці 12,0 % річних, зі строком повернення до 29.09.2026р. Позичальник по справі зобов'язувався щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості в розмірі 311,00 дол.США. Відповідачці неодноразово направлялося попередження про необхідність сплати заборгованості перед Позивачем, однак до даного часу заборгованість залишається несплаченою. Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору [PERSON] має право вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадку, якщо Позичальник несвоєчасно або в неповному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів і комісії. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору за прострочення повернення Кредитних ресурсів та сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених кредитним Договором. Окрім того, одночасно із укладенням кредитного договору було укладено договори поруки із [PERSON], [PERSON] за № 20910-909, № 20910-909. Відповідно до договорів поруки Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і Боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором. Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідачам нагадувалось про наявність заборгованості, однак станом на 02.12.2014 року від Відповідачів не надійшло повідомлень про погашення заборгованості по кредитному договору, а заборгованість перед Позивачем є несплаченою. Станом на 24.06.2015 року заборгованість відповідача становить 944989,68 грн, в тому числі: -сума строкової заборгованості по основному боргу - 23361,16 дол. США(еквівалент у гривнях - 502865,23 грн.); -сума простроченої заборгованості по основному боргу - 2953.28 дол.США(еквівалент у гривнях 63571,42 грн.); -сума строкової заборгованості по відсоткам - 210,52 дол.США(еквівалент у гривнях 4531,59 грн.); -сума простроченої заборгованості по відсоткам 2834,72 дол.США(еквівалент у гривнях 5896,88 грн.). Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків на загальну суму 306823,35 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» заборгованість в розмірі 944989,68 грн. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні не погодились з позовними вимогами позивача, вважають позовну заяву необгрунтованою, а доводи викладені в ній, такими, що не відповідають дійсності за наступних підстав. 29 вересня 2006 року між нею та ТОВ [PERSON] «[PERSON] та Кредит» було укладено кредитний договір №Ф-1-06/20910-909. Згідно даного кредитного договору їй було надано кредит в сумі 27900 доларів США з оплатою 12,0 процентів річних на строк до 29 вересня 2026 року для придбання квартири. Згідно п. 3.2 кредитного вказаного кредитного договору сума щомісячного ануїтетного платежу, яка підлягає сплаті, становить 311,00 доларів США. Станом на 29 вересня 2006 року, тобто на момент укладення кредитного договору, курс долара США становив 5,00 грн. за долар США. Згідно поданих уточнень позивач перерахував заборгованість по кредиту по курсу 21,5257 грн. за 1 долар США станом на 24.06.2015року, в зв'язку з чим сума боргу в гривневому еквіваленті виросла в 4 рази. З 2006 року по 2008 рік включно вона належним чином виконувала покладені на неї обов'язки. В подальшому, у зв'язку із зміною курсу в силу своїх можливостей вона намагалась погашати кредитний борг. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості по кредиту зазначено, що на погашення відсотків по кредиту нею сплачувалась сума коштів, яка в середньому майже в сім разів перевищувала платіж по тілу кредиту. Згідно даного кредитного договору по сьогоднішній день нею було сплачено тіло кредиту в сумі 1585,56 доларів США, відсотки в сумі 25281,44 доларів США та комісія за користування кредитом в сумі 23691, 07 грн. В своїх уточнених позовних вимогах позивач просить стягнути солідарно з неї та [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» заборгованість в розмірі 944989,68 грн.. За несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків банком нараховано пеню на загальну суму 306823,35 грн., незважаючи на те, що згідно чинного законодавства період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Позивачка та її представник не заперечує проти того, що отримані нею кошти мають бути повернуті банку. Проте, у зв'язку із значним коливанням курсу долара США вона опинилась у досить скрутному матеріальному становищі. На її неодноразові звернення про проведення реструктуризації боргу працівники банку не реагували. Стверджують, що стягнення пені у сумі 306823,35 грн. та комісії в сумі 6178,67 грн. є засобом наживи для банку, враховуючи, що нею за користування отриманих коштів було вже сплачено відсотки в сумі 25281,44 дол. США та комісію в сумі 23691, 07 грн., що є чистим прибутком для банку. У зв'язку з цим вважають, що позовні вимоги ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» є не обґрунтованими та підлягають лише частковому задоволенню в частині стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Враховуючи те, що ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» з 12 грудня 2008 року звертався до неї з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом і після зміни строку виконання основного зобов'язання не пред'явив позову до поручителів протягом шести місяців, починаючи з цієї дати, тому зобов'язання за договорами поруки припинились. Просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про стягнення заборгованості по кредитному договору. В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» до неї про стягнення пені в сумі 306823,35 грн. та комісії в сумі 6178,67 грн. відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши докази по матеріалах справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову із слідуючих підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2006 рок між ТОВ [PERSON] та кредит, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "[PERSON] та Кредит" та громадянкою [PERSON] був укладений кредитний договір № Ф1-06/20910-909, за яким вона отримала кредит у сумі 27900,00 дол. США із сплатою по процентній ставці 12,0 % річних, зі строком повернення до 29.09.2026р. Позичальник по справі зобов'язувався щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по в розмірі 311,00 дол.США. Окрім того, одночасно із укладенням кредитного договору було укладено договори поруки із [PERSON], [PERSON] за № 20910-909, № 20910-909. Відповідно до договорів поруки Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і Боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором. Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідачка неодноразово попереджалась про наявність заборгованості, однак від останньої не надійшло повідомлень про погашення заборгованості по кредитному договору, а заборгованість перед Позивачем є несплаченою. Станом на 24.06.2015 року заборгованість відповідача становить 944989,68 грн. Вирішуючи питання підставності та обґрунтованості позовних вимог позивача щодо позичальника [PERSON], суд виходить з положення ст. 526 ЦК України про те,що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Аналізом укладеної угоди позики встановлено, що остання укладена з дотриманням вимог закону з власної волі сторін з погодженням істотних умов. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача, щодо сплати тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання що стягнення з позичальника [PERSON]І пені у сумі 306823,35 грн., суд виходить з наступного. Станом на 29 вересня 2006 року, тобто на момент укладення кредитного договору, курс долара США становив 5,00 грн. за долар США. Згідно поданих уточнень позивач перерахував заборгованість по кредиту по курсу 21,5257 грн. за 1 долар США станом на 24.06.2015року, в зв'язку з чим сума боргу в гривневому еквіваленті виросла в 4 рази. З 2006 року по 2008 рік включно відповідачка належним чином виконувала покладені на неї обов'язки. В подальшому, у зв'язку із зміною курсу в силу своїх можливостей намагалась виконувати зобов'язання по сплаті кредиту. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості по кредиту зазначено, що на погашення відсотків по кредиту відповідачем сплачувалась сума коштів, яка в середньому майже в сім разів перевищувала платіж по тілу кредиту. Згідно даного кредитного договору на час розгляду справи по суті відповідачем було сплачено тіло кредиту в сумі 1585,56 доларів США, відсотки в сумі 25281,44 доларів США та комісія за користування кредитом в сумі 23691, 07 грн. За несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків банком нараховано пеню на загальну суму 306823,35 грн. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верхового Суду України у справі №6-100 цс 14 від 03 вересня 2014 року за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає обгрунтованими доводи сторони відповідача про наявність обставин, які мали істотне значення для виконання взятого зобов»язання та стали передумовою виникнення заборгованості, а саме такі як ріст курсу долара по відношенню до гривні в період дії договору позики, розірвання відповідачкою шлюбу, наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей, несплаченої заборгованості по сплаті єдиного державного внеску на загальнообовязкове державне страхування в сумі 23893 гривні, важке матеріальне становище її сім»ї. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки. За таких встановлених обставин, суд вважає за можливе зменшити суму неустойки до 2000 гривень. Вирішуючи питання задоволення позовних вимог до поручителів згідно укладеного договору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №6-190 цс14, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Враховуючи те, що ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» з 12 грудня 2008 року звертався до відповідачки про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом і після зміни строку виконання основного зобов'язання не пред'явив позову до поручителів протягом шести місяців, починаючи з цієї дати, тому зобов'язання за договорами поруки припинились. Зі змісту ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України випливає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно ускладнювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації), як в даному випадку, зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). За правилом, встановленим ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такий письмовий договір між відповідачкою та позивачем не укладався. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості за договором позики з поручителів, [PERSON], [PERSON] безпідставними необґрунтованими та такими, які не підлягають до задоволення.

Outcome: approved