Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом аргументуючи його наступним. Рішенням 26 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 07.11.2014 № 1507 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0, 0850 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул.. Коритнянської в м. Ужгороді. Рішенням 27 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 09.11. 2015 року за № 1882 [PERSON] затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0, 0850 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Коритнянської в м. Ужгороді. Зазначені рішення [PERSON] міської ради на думку позивача прийняті всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України. Зокрема. позивач вказує на те, що за генеральним планом міста Ужгорода оспорювана земельна ділянку відносилась до земель багатоквартирної забудови і тому прийняття рішення [PERSON] міською радою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердження для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку прийнято всупереч вимогам ст. ст. 20, 39 ЗК України та ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того позивач вказує на те, що ні плану зонування ні детального плану території , за рахунок якої відведено земельну ділянку станом на прийняття рішення про їх відведення не було і такі прийняті лише на тій самій сесії і не набрали законної сили, відтак передача земельних ділянок відбулася також з порушенням ст. ст. 19, 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» На підставі викладеного позивач просить суд визнати незаконним та скасувати пункт п. 2.43 рішення 26 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 07.11. 2014 року за № 1507 та п. 1.31 рішення 27 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 09.11. 2015 року за № 1882 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:67:001:0156 площею 0, 0850 га. Представник позивача [PERSON] місцевої прокуратури в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в поному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради - в судове засідання не зявився, хоч повідомлявся своєчасно про дату та час судового засідання, про причину неявки суд не повідомив. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, хоч повідоялись про дату та час розгляду справи судовими повістками, про причину неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ч.1\~\~ст.11 ЦПК України\~\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасування пункту рішення міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Конституції України,\~Земельного кодексу України,\~Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні",\~Закону України "ПроДержавний земельний кадастр",\~Закону України "Про землеустрій"\~та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Верховний Суд України зазначає, що згідно зі статтею 121 Конституції України, частиною другою статті 45 ЦПК і статтями 35, 361, 56 Закону України "Про прокуратуру" прокурором, який може шляхом пред'явлення позову в суді першої інстанції або на будь-якій стадії цивільного процесу здійснювати представництво громадян у випадках, передбачених законом, і представництво держави, підстави якого обґрунтовує сам, є: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори та прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції. Відповідно до ст. 361\~Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом. У звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що звернення прокурора до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеним позовом в інтересах держави, аргументоване тим, що органи Державної інспекції сілського господарства України не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про визнання протиправними та недійсними рішень ради, натомість прокуратура в силу вимог 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі та набуває статусу позивача є таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Відтак, законодавцем передбачена можливість втручання прокурора у випадку, коли захист інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, або коли такий орган відсутній, а так само, на необхідність обґрунтування підстав для здійснення прокурором представництва підкреслюють позавідомчий та міжгалузевий характер діяльності прокурора, як інституту, що призначений для універсального та постійного ефективного захисту конституційно значимих цінностей та відповідно розповсюджується на ті сфери суспільних відносин щодо яких діє спеціальний (відомчий) державний контроль. Як вбачається з позову в даному конкретному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - передачі у власність земельної ділянки, при наданні якої (у відповідності до змісту позовної заяви) не дотримано норми ДБНу, в результаті чого було було допущено порушення у сфері користування земельною ділянкою, відтак дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу на думку суду відповідає функціям прокурора. Отже, завданням суду є встановити, чи було дотримано [PERSON] міською радою передбачені чинним законодавством норми земельного та містобудівного законодавства України під час відведення та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0, 0850 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Коритнянської в м. Ужгороді. На підставі письмових матеріалів даної цивільної справи встановлено, що п. 2.43 рішення 26 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 07.11.2014 № 1507 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0, 0850 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Коритнянської в м. Ужгороді. П. 1.31 Рішенням 27 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 09.11. 2015 року за № 1882 [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передану у власність земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:67:001:0156 площею 0, 0850 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Коритнянської в м. Ужгороді. З інформаційного листа Міського голови [PERSON] міської ради № 2499/03 -18 від 19.09.2016 року, наданого у відповідь на вимогу [PERSON] місцевої прокуратури, вбачається, що цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:67:001:0156 згідно публічної кадастрової карти та генплану 2004 - багатоквартирна житлова забудова. Крім того нповідомлено про те, що план зонування території м. Ужгорода станом на 09.11. 2015 року був розроблений та поданий на затвердження сесії [PERSON] міської ради 09.11. 2016 року. Положеннями статті 39 ЗК України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Положеннями статті 24 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» ( станом на час виникнення спірних правовідносин, тобто 07.11. 2014 року) регламентовано, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. Ч 3 вказаної норми закону визначено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється. Як вже попередньо встановлено з інформаційного листа Міського голови [PERSON] міської ради № 2499/03 -18 від 19.09.2016 року план зонування території м. Ужгорода був розроблений 09.11. 2015 року та поданий на затвердження сесії [PERSON] міської ради 09.11. 2016 року, це відтак підтверджує той факт, що станом на дату надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність [PERSON] плану зонування чи детального плану території, за рахунок якої відведено спірну земельну ділянки, не існувало. Крім того позивачем долучено до справи письмові докази щодо здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42015070030000163 від 25.11. 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, відкритого за повідомленням голови Громадської ради [PERSON] міської ради [PERSON], в рамках якого досліджуються обставини щодо прийняття з порушенням Регламенту та Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення 27 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 09.11. 2015 року за № 1882, яким [PERSON] затверджено проект землеустрою та передану у власність земельну ділянку площею 0, 0850 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Коритнянської в м. Ужгороді. Положеннями ст. 78 ЦПК України регламентовано, що суд не бере до уваги докази, що одержані в порушення порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим в матеріалах суду відсутні відомості щодо винесення вироку та визнання певної особи винною у даному кримінальному провадженні. Крім того прокурор вказує у позові, що при передачі [PERSON] у власність спірної ділянки мало місце порушення порядку зміни цільового призначення земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частина друга статті 20 ЗК України). Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення. Дослідивши додані до справи письмові докази судом встановлено, що згідно матеріалів проекту землеустрою, спірна земельна ділянка до прийняття рішення [PERSON] міською радою у відповідності до діючого генерального плану відносилась до земель з цільовим призначенням багатоквартирна житлова забудова. Відтак, прийняттям рішення [PERSON] міською радою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердження для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку прийнято всупереч вимог ст.ст. 20, 39 ЗК та ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Разом з тим порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України) Ст. 21 ЦК України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного, з врахуванням того, що судом встановлено допущені порушення під час відведення та передачі у власність [PERSON] спірної змельної ділянки, зокрема щодо питання зміни її цільового призначення, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання незаконним та скасування п. 2.43 рішення 26 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 07.11. 2014 року за № 1507 та п. 1.31 рішення 27 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 09.11. 2015 року за № 1882 є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Частиною 1\~ст. 21 Цивільного кодексу України\~передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 10\~ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"\~передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Вивчивши вимогу позивача щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:67:001:0156 площею 0, 0850 га., суд виходить із наступного. В п. 2.3\~постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №\~\~6 від 17.05.2011 року\~роз'яснено, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Отже, право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 152 Земельного кодексу України\~захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку. Враховуючи, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:67:001:0156 площею 0, 0850 га була здійснена на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке вже попередньо судо визнано незаконним та скасоване, суд приходить до висновку, що встановлення судом його невідповідності вимогам чинного на момент прийняття законодавства України свідчить про відсутність правових підстав для видання відповідачу- Перевузник П.П. відповідного акта на право власності на землю, а тому вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:67:001:0156 є правомірною і такою, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного ивще суд приходить до переокнання, що позов є обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved