Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/07- 155/150279, відповідно до умов якого позивальник отримав кредит в сумі 103 693,00 гривні. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком та іпотекодавцем 04 жовтня 2007 року укладено Договір іпотеки № 014/07-155/150279/1, який посвідчений нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Мошенко О.В. та зареєстрованого за № 2903. Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки, предметом Іпотеки є наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 04.10.2007 року. Згідно з п. 1.3. договором іпотеки, вартість предмета іпотеки становить 120 190,00грн. Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Іпотекодержателем являється ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам. У зв`язку з тим, що зобов`язання за кредитним договором не погашено, кредитний договір не був припинений і строк його дії не закінчився, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРНАТІЯ» звертається до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. 17 червня 2016 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ВАТ «Вектор Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги №114/21, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 014/07- 155/150279 від «04» жовтня 2007 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № 014/07-155/150279 від «04» жовтня 2007року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 21 липня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено Договір відступлення прав за Договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки № 014/07- 155/150279/1 від 04 жовтня 2007 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 21 липня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки №014/07-155/150279/1 від 04 жовтня 2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення права вимоги №265/ФК-16 від 17.06.2016 року, первісний кредитор відступає новому кредиторові права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за оплату та на умовах, визначених Договором відступлення права вимоги Ж265/ФК-16 від 17.06.2016 року. Згідно Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №265/ФК-16 від 17.06.2016 року, у зв`язку з невиконання зобов`язань у Позичальника існує заборгованість за Кредитним договором № 014/07-155/150279 від «04» жовтня 2007 року у розмірі 638716,93 грн., що складається: сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту договору - 117 673,05 грн.; сума заборгованості за відсотками у валюті договору - 76715,17 грн.; сума пені у валюті договору - 444 328,17 грн. Згідно розрахунку заборгованості, що надано АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 21 липня 2016 року, розмір заборгованості у [PERSON] за кредитним договором № 014/07-155/150279 від «04» жовтня 2007 року складає 194 388,22 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 117 673,05 грн.; в тому числі прострочена заборгованість за кредитом -12 571,68 грн.; заборгованість за відсотками - 76 715,17 грн.; в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 75 769,92 грн. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення всієї суми заборгованості, в т.ч. процентів, що передбачено як законом, так і умовами договору. Використання предмету іпотеки для отримання відповідних доходів позивач вбачає в передачі нерухомого майна в платне користування іншим особам, що не суперечить положенням ст. 34 Закону України «Про іпотеку». У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду і просить в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 014/07-155/150279 від «04» жовтня 2007 року у розмірі 194 388,22 гривень (що складається з: заборгованості за кредитом - 117 673,05 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 12 571,68 грн.; заборгованості за відсотками - 76 715,17 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 75 769,92 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , житловою площею 16,3 (шістнадцять цілих три десятих) квадратних метрів, загальна площа 30,8 (тридцять цілих вісім десятих) квадратних метрів, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріальною округу Мошенко О.В. в реєстрі за №2899, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 04.10.2007 року за №4719400, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження». З метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закону України «Про іпотеку», для чого: вилучити у [PERSON] та передати ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] , житловою площею 16,3 (шістнадцять цілик три десятих) квадратних метрів, загальна площа 30,8 (тридцять цілих вісім десятих квадратних метрів, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріальною округу Мошенко О.В. в реєстрі за № 2899, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 04.10.2007 року за № 4719400, протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили; надати право ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» отримувати в усіх установах, підприємствах, організаціях (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, житлово-комунальних органах, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях), а також Державній реєстраційній службі, органах нотаріату будь-яких документів (оригіналів, їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпечення нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, а саме: квартира [ADDRESS] ; надати право ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на укладення у відповідності до вимог чинного законодавства усіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки а саме: квартира [ADDRESS] , з правом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», реалізацію інших прав, необхідних для управління майном, надати право ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на отримання доходів від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отримані ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за договорами, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам; надати право ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за Кредитним договором № 014/07-155/150279 від «04» жовтня 2007 року. Стягнути з відповідача на його користь витрати пов`язані з розглядом справи. Представник позивача Даніліна С.С., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, чи проживає відповідачка у спірній квартирі, їй невідомо, на інших позовних вимогах щодо передання іпотечного майна в управління не наполягала, оскільки вони не мають правового обґрунтування, але на цій стадії судового розгляду вони вже відмовитися не можуть від даних позовних вимог. На сьогодні є відкрите виконавче провадження у Центральному ВДВС м. Маріуполя на підставі виконавчого листа, в якому стягувачем був «Райффайзен Банк Аваль» та ухвалою суду його було замінено на правонаступника, ніяких погашень по цьому виконавчому провадженню відповідачкою здійснено не було, договір діє до 2027р. Законом не передбачено повідомлення позивачки про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вони звернулися до суду, а не обрали досудове врегулювання спору, позов просила задовольнити в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 31.08.2020 року, справу призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 11.05.2021 року, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Суд, вислухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №014/07-155/150279 від 04 жовтня 2007р., відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника Маріупольського відділення №1 Донецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» Муглі Лідії Володимирівни у якості кредитора надає позичальнику [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом 103693,00 грн. на строк по 04 жовтня 2027 року (включно) процентна ставка 14% річних (а.с.5-7). Згідно з додатковою угодою №1 від 03 квітня 2009р. до кредитного договору №014/07-155/150279 від 04 жовтня 2007р, станом на дату укладання додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 102447,70 грн., заборгованість, строк сплати якої настав - 7789,75 грн. На підставі цієї додаткової угоди з 03 квітня 2009 р. фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику (а.с.8-11). Згідно додатку №2 до кредитного договору №014/07-155/150279 від 04 жовтня 2007р., сума кредиту становить 109554,25 грн., вартість застави 120190,00 грн., строк кредиту 222 місяці, відсоткова ставка 14%, щомісячний платіж 1544,49 грн., дата видачі кредиту (або перегляд умов кредиту) 03.04.2009р., дата остаточного погашення кредиту 30.09.2027р., загальна сума відсотків 219581,34 грн.(а.с.12). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/07-155/150279 від 04 жовтня 2007р. позичальник [PERSON] на дату розрахунку 21 липня 2016р. заборгованість за кредитом складає 117673,05 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 12571,68 грн., заборгованість за відсотками 76715,17 грн., загальна заборгованість за кредитним договором №014/07-155/150279 від 04 жовтня 2007р., позичальник « [PERSON] », станом на 21.07.2016р. становить 194388,22 грн.(а.с.13-14). Згідно з договором іпотеки №014/07-155/150279/1 від 04 жовтня 2007р. посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Мошенко О.В., іпотекодержатель відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника Маріупольського відділення №1 Донецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» Муглі Лідії Володимирівни та іпотекодавець [PERSON] уклали договір іпотеки з метою забезпечення вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №014/07-155/150279 від 04 жовтня 2007р., укладеного між іпотекодержателем та [PERSON] , яка зобов`язується повернути кредит в розмірі 103693,00 грн., сплатити проценти у розмірі 14% річних, комісійну винагороду, неустойку в строк не пізніше 04 жовтня 2027 р. Іпотекодержатель у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором має право отримати задоволення за рахунок майна, заставленого цим договором, а саме: предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , житловою площею 16,3 квадратних метрів. Право власності на предмет іпотеки буде зареєстровано в майбутньому за іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2007р.,укладеного між іпотекодавцем та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Мошенко О.В. за реєстр.№2899, зареєстрованому в реєстрі правочинів 04.10.2007р. за №4719400, що укладається одночасно з укладанням цього договору. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 120190,00 грн. Згідно з рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/4286/13-ц від 08.01.2014р. стягнуто з відповідачки на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/07-155/150279 від 04 жовтня 2007р. у сумі 157153,28грн. та витрати по сплаті судового збору, ІТЗ в сумі 1461,99грн. Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/4286/13-ц від 15.09.2017р., замінено стягувача у справі № 266/4286/13-ц, шляхом заміни ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Ухвала набрала законної сили. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження № 56965616 від 09.08.2018р. державним виконавцем Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області відкрито ВП по виконанню виконавчого листа № 266/4286/13-ц, по стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості у розмірі 158615,27грн. Згідно з листом начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 2-20-312 від 09.08.2019р. директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» проінформовано про хід виконавчого провадження № 56965616. Згідно з інформаційною довідкою №218896761 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 04.08.2020р., об`єкт нерухомого майна квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2899 від 04.10.2007 р., 04.10.2007р. укладено договір іпотеки, серія номер: 2903, посвідчений приватним нотаріусом, строк виконання основного зобов`язання: 04.10.2027р., розмір основного зобов`язання 97595,00 грн. Іпотекодавець: [PERSON] , іпотекодержатель: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», код ЄДРПОУ 38750239. Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 24.06.2011р. Приморським ВДВС Маріупольського МЮУ винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника та заборону його відчуження на квартиру [ADDRESS] (а.с.15-17). Згідно з договором про відступлення права вимоги №114/21 від 17 червня 2016р., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передав ПАТ «Вектор банк» право вимоги за кредитним договором №014/07-155/150279 від 04.10.2007р. позичальник [PERSON] , сума договору 103693,00 грн., загальна сума заборгованості у валюті договору 638 716,39 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту у валюті договору 117 673,05 грн., сума заборгованості за відсотками у валюті договору 76 715,17 грн., сума пені у валюті договору 444 328,17 грн., сума останнього платежу 500,00 грн., період останнього платежу 31.10.2014р. (а.с.20-23). Згідно з договором про відступлення права вимоги №265/ФК-16 від 17 червня 2016р., ПАТ «Вектор банк» передав ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором №014/07-155/150279 від 04.10.2007р. позичальник [PERSON] , сума договору 103693,00 грн., загальна сума заборгованості у валюті договору 638 716,39 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту у валюті договору 117 673,05 грн., сума заборгованості за відсотками у валюті договору 76 715,17 грн., сума пені у валюті договору 444 328,17 грн., сума останнього платежу 500,00 грн., період останнього платежу 31.10.2014р. (а.с.24-26). Згідно з договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 липня 2016 р., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив та передав ПАТ «Вектор банк» право вимоги за договорами іпотеки відповідно до підписаних реєстрів боржників та перелічених у додатку 1 до договору, у якому під № 63 знаходиться [PERSON] , тип майна 1-кімнатна квартира, загальною площею 30,8 квадратних метрів за адресою: [ADDRESS] (а.с.28-31). Згідно з договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 липня 2016 р., ПАТ «Вектор банк» передав ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги за договорами іпотеки відповідно до підписаних реєстрів боржників та перелічених у додатку 1 до договору, у якому під № 63 знаходиться [PERSON] , тип майна 1-кімнатна квартира, загальною площею 30,8 квадратних метрів за адресою: [ADDRESS] (а.с.32-35). В статті 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 з подальшими змінами на момент виникнення спірних правовідносин (далі за текстом Закон № 898-IV) іпотека визначається як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У частині 4 статті 33 Закону № 898-IV законодавець визначив наступні способи звернення стягнення предмету іпотеки: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом положень в ч. 1-2 ст. 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У ч. 3 ст. 36 Закону № 898-IV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Сторони в іпотечному договорі від 04.10.2007, укладеному між «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , визначили у п. 5.4, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку»; згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержавтеля. Згідно із ч. 2 ст. 36 Закону № 898-IV визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, серед іншого, спосіб реалізації предмета іпотеки (ч. 1 ст. 39 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України Про іпотеку); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України Про іпотеку). Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зокрема зазначаються, в тому числі, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також спосіб реалізації предмета іпотеки. Позовні вимоги ТОВ "ФК Довіра" та гарантія зводяться до прагнення реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, елементом яких є електронні торги, тобто із застосуванням процедури, регламентованої ч. 2 ст. 39 Закону України Про іпотеку. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону № 898-IV у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно із ст. 41 Закону № 898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону. Підписавши 04.10.2007 іпотечний договір, сторони обумовили такий спосіб позасудового врегулювання спору за п. 5.4. Натомість, позивач ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки іншим способом, аніж позасудовий, а саме: шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження». Такий спосіб, як вбачається зі змісту іпотечного договору, не обумовлювався сторонами, застереження щодо такого способу у змісті іпотечного договору відсутні. Відомостей про погашення кредитної заборгованості позичальником судовим розглядом не здобуто. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 300/282/17 (провадження № 61-2062св20), що мають бути враховані і при розв`язанні виниклого спору між Довіра і гарантія, частина друга статті 36 Закону № 898-IV, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону), якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Аналогічні висновки сформульовано у постанові Великої Палати від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15, від 31 березня 2021 року у справі № 521/1863/15. Тож, іпотекодержатель використав можливість судового захисту шляхом заявлення іншого встановленого законом способу звернення стягнення на предмет іпотеки, аніж той, що у якості позасудового був обумовлений сторонами в п. 5.4 іпотечного договору. Відтак, заявлений позивачем у даній справі спосіб захисту не підпадає під поняття способу позасудового врегулювання спору. Відповідно до положення пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/20002, яким визначено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про належність обраного позивачем способу захисту, встановлено факт наявності у позичальника відповідальності перед позивачем, як новим кредитором та іпотекодавцем, за кредитним договором № СМ-№ 014/07- 155/150279 від 04.10.2007р. та договором іпотеки № 014/07-155/150279/1 від 04.10.2007р. за порушення [PERSON] умов кредитного договору, внаслідок чого у представника позивача виникло законне право на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належного відповідачу, за рішенням суду, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Суд при цьому вказує, що за положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який чинний з 15 жовтня 2014 року до тепер, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія, зокрема, ст. 41, 43-47 (щодо реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». При цьому за ч. 1 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» такий Закон набирає втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції. Відповідно ж до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону слід було затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Згідно із ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). На теперішній час нормативно-правовий акт про закінчення антитерористичної операції на території Донецької області не приймався. З матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення, яке належить [PERSON] та перебуває в іпотеці, а також розташоване в м. Маріуполі, тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», які досі є чинними, в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. При цьому зауважує, що норма ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» діє у порядку виконання судового рішення та не впливає на право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція була висловлена Апеляційним судом Донецької області у рішенні від 28 квітня 2015 року по справі № 263/10514/14-ц. Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах, який розташований на території, де проводилась антитерористична операція, не можуть бути виконанні у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 265/4748/16-ц. Також суд зазначає, що зупинення положень Закону України «Про іпотеку» в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах є фактично відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак такі положення не передбачають втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах. Тобто положення ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах на час дії цього Закону. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 726/1538/16-ц. Таким чином суд дійшов висновку, що на час дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах, тобто приміщення, розташованого за адресою: адреса: [ADDRESS] . В той же час положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не зупиняли дію ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Враховуючи перелічене, суд вважає необхідним у резолютивній частині рішення, задовольняючи заявлену позовну вимогу в цій частині, зазначити, що рішення суду не підлягає виконанню в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна, згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. З аналізу наведених правових норм вбачається, що передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, підставою передачі іпотечного майна в управління законодавець визначив, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону. Управління майном закріплене главою 70 ЦК України як окремий вид договірних зобов`язань. Так, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителю) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача) (ч. 1 ст. 1029 ЦК України). Цивільним кодексом України встановлено вичерпний перелік підстав виникнення відносин з управління майном, зокрема останнє може виникати із закону або договору управління майном. При цьому договір укладається за наявності волевиявлення власника майна. У разі не виявлення волі власника з причин, від нього незалежних, управління майном може виникати на підставі юридичного складу: адміністративного акту про створення управління (рішення суду, іншого компетентного органу) і договору, укладеного з управителем, що безпосередньо породжує управління майном. Таким чином, закріплений у цивільному законодавстві інститут управління майном передбачає договір як безпосередню підставу виникнення управління майном. З вищенаведеної правової норми витікає, що рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 229/1005/16-ц суд дійшов висновку про те, що вирішуючи питання про наявність підстав для передачі в управління іпотекодержателю предмету іпотеки, судам належить встановлювати наявність передбачених статтею 34 Закону України «Про іпотеку» підстав, а також враховувати особливості конкретного об`єкту нерухомого майна, яке є предметом іпотеки (квартира, нежитлові приміщення, цілісний майновий комплекс тощо), і в залежності від того вирішувати, чи можливе використання предмету іпотеки в тих цілях, які визначені законом, а саме: з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання нерухомого майна. За змістом статей 34, 39 Закону України «Про іпотеку» передача іпотекодержателю в управління предмета іпотеки на період його реалізації застосовується лише у разі необхідності та є додатковим механізмом, спрямованим на задоволення вимог кредитора, при цьому така норма Закону України «Про іпотеку» не є імперативною, а містить лише право передачі майна в управління за умови дотримання вказаних вимог статті. Для застосування вимог статті 34 Закону України «Про іпотеку» мають настати дві обов`язкові умови, а саме: метою такої передачі майна в управління іпотекодержателя повинно бути отримання доходу від іпотечного майна та необхідність забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку майна (тобто лише за умови неналежного використання майна боржником, таке майно може перейти в управління стягувача, для забезпечення належного його використання). Отже, передача предмета іпотеки в управління не є обов`язковою, а відбувається в разі необхідності, а тому необхідність передачі предмета іпотеки в управління входить до предмета доказування в цій справі. Управління майном має здійснюватися відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 473/4462/14-ц (провадження № 61-22403св18), від 09 липня 2021 року у справі № 755/19064/18 (провадження № 61-15789св20). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналізуючи вищевикладене, суд з урахуванням того, що передача іпотечного майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, підставою передачі такого майна в управління законодавець визначив як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна згідно з його цільовим призначенням та із зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону України, однак позивач не обґрунтував належними доказами вимогу щодо передачі йому предмета іпотеки в управління, не надав доказів того, що боржником неналежно використовується іпотечне майно, та доказів того, що відповідачкою вчиняються дії, спрямовані на завдання шкоди спірному нерухомому майну, приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог позивача та часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2102,00грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial