Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна. Свій позов мотивує тим, що вона з 1993 року по 12 січня 2016 року проживала однією сім'єю з відповідачем [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, за цей період між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали друзів з якими дружили сім'ями, святкували дні народження як свої, так і дітей та інші свята, турбувалися один про одного. Реєструвати шлюб з відповідачем не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. Ні позивач, ні відповідач на момент початку спільного проживання ні з ким в шлюбі не перебували. 12 січня 2016 року вони зареєстрували шлюб та позивач зареєструвалась у будинку, який вони придбали з відповідачем. На даний час шлюб розпався. У 2010 році за спільно зароблені грошові кошти вони купили будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] договір купівлі продажу житлового будинку оформили на чоловіка. Крім того, за час спільного проживання за спільні кошти ними було придбане майно: -автомобіль марки CHEVROLET модель Aveo, 2008 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER]; -автомобільний причіп марки «Фермер», 2004 року випуску, державний номер [NUMBER]; -мотоблок вартістю 15 000 гривень; -генератор марки «Хонда» вартістю 20 000 гривень; -шафу купе вартістю 1800 гривень; -шафу купе вартістю 2500 гривень; -крісло тумбу вартістю 1800 гривень; -крісло тумбу вартістю 1800 гривень; -дерев'яне ліжко вартістю 2200 гривень; -дерев'яне ліжко вартістю 3200 гривень. -диван вартістю 1600 гривень; -диван вартістю 2500 гривень: -телевізор марки «Філіпс» вартістю 4000 гривень; -телевізор марки «LG» 14 000 гривень; -телевізор марки «LG» 10 000 гривень; -пилосос марки «Самсунг» вартістю 1000 гривень; -пилосос марки «Самсунг» вартістю 1000 гривень; -підставку під телевізор 400 гривень; -сервант вартіст ю 8500 гривень; -тумбу вартістю 2000 гривень; -триляж з дзеркалом вартістю 2500 гривень; -холодильник марки «Норд» 5 000 гривень; -морозильну камеру вартістю 5000 гривень; -морозильну камеру вартістю 5000 гривень; -кухонний стіл вартістю 700 гривень; -кухню навісну вартістю 4000 гривень; -мікрохвильову піч вартістю 1000 гривень; -електричну духовку вартістю 1000 гривень; -газову плиту вартістю 3000 гривень; -пральну машину марки «Самсунг» вартістю 5000 гривень: -газовий котел «Атом» вартісно 5000 гривень; -бетонозмішувач вартістю 5000 гривень: -вішалку тумбу вартісно 2000 гривень; -боллер «Роупд» вартістю 2500 гривень; -ноутбук марки «Леново» вартістю 6000 гривень; -скороварку марки «Redmond» вартістю 1500 гривень: -зварювальний апарат вартістю 2000 гривень. Оскільки відповідачем чиняться їй перепони у користуванні вказаним майном, просить суд встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 1993 року по 12 січня 2016 року, визнати об'єктами спільної сумісної власності вказане вище майно та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, автомобіля та причіпа, а також розподілити рухоме майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені у позові та просять їх задовольнити та стягнути судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, оскільки він дійсно проживав разом з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1994 року до 12 січня 2016 року, вони тримали спільне господарство та під час спільного проживання у 2012-2013 роках ними було придбане вказане у позові рухоме майно, автомобіль був придбаний у 2008 році, а будинок у 2010 році. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та її представника, думку відповідача, приходить до наступного. Відповідно до п. 20 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] із 1994 року став проживати однією сім'єю без шлюбу із [PERSON] При цьому, зазначені особи проживали спільно, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки по відношенню один до одного, вели спільний бюджет, проти чого не заперечував відповідач. 22 березня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON], придбав будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля CHEVROLET Aveo, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС по місту Золотоноші Золотоніського МРУЮ у Черкаській області вбачається, що [PERSON] 12.01.2016р. зареєструвала шлюб із [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 3 та змінила своє прізвище на «[PERSON]». За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, що визначає право спільної сумісної власності подружжя. Тобто, встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу тягне за собою визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання. Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього Кодексу. У зв'язку з наведеним, під час вирішення позову про встановлення факту проживання та визнання права власності на майно, набуте чоловіком та жінкою під час спільного проживання без укладення шлюбу, суду слід враховувати час виникнення таких відносин. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту проживання нею та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, підлягає задоволенню частково у період з 1 січня 2004 року до 12 січня 2016 року, оскільки Сімейний кодекс України розповсюджується на спірні правовідносини лише з 1 січня 2004 року, а до цієї дати ці правовідносини були врегульовані Кодексом про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.12 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу Про шлюб та сім'ю України» ( у редакції,що була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно п.1.ст.17 Закону «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п.5. Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1999 за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила ст.ст 22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч.1.ст.17 Закону України «Про власність», що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 60 СК України (ст. 22 КпШС України) "майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя". Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбними договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" п. 19 "вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу". Таким чином, набуте позивачкою та відповідачем майно під час спільного проживання, які не перебували в зареєстрованому шлюбі, є об'єктом їх спільної сумісної власності, незважаючи на те, що було зареєстроване на ім'я [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не заперечував проти позову, в судовому засіданні визнав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. За частиною 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення частково. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір, тому суд задовольняючи позов, на підставі ст.ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 277,29 грн. пропорційно вартості майна, на яке визнано право власності. У задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. належить відмовити, оскільки надання допомоги представником не відноситься до виду судових витрат, а тому витрати на правову допомогу за представництво в суді задоволенню не підлягають, відповідно до п.1 ст. 88 УПК України. Не заслуговує на увагу і договір про надання правової допомоги від 01 червня 2017 року укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], оскільки у матеріалах справи відсутні докази, а саме: квитанція по оплаті цих послуг та їх розрахунок, відповідно до норм законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: partial