Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02.07.2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» було укладено договір №337896400587046 на відкриття поточного рахунку з оформленням платіжної картки MASTERCARD WORLD розрахунковий рахунок № [NUMBER] . Пунктом 6.3.8 Договору передбачено, що розірвати даний договір та закрити рахунок у випадку відсутності операцій по даному рахунку більше, аніж 3 років. Вона з 2014 року даною карткою не користуються і навіть не знає де вона поділася, заяви про її втрату до поліції, та банку не писала, через те, що банк збанкрутував. У відповідності до довідки з інтернет сайту видно, що ПАТ «Брокбізнесбанк`з 28.02.2014 року є рішення НБУ про визнання банку неплатоспроможним, а 10.06.2014 року було рішення НБУ про ліквідацію вищезазначеного банку. Через припинення існування банку, нею було припинено всі платіжні операції з даною платіжною карткою, ніяких інших договорів нею не укладалося. Тому для неї є незрозумілим те, що ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс» (відсутній договір та немає документу хто став правонаступником ліквідованого банку), та приватний виконавець Юхименко О.Л. надали докуменьти для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу. Законодавець визначив, що для звернення стягнення необхідно письмово повідщомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструватив Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розгляд стягувача. Про існування боргу перед ТОВ «Фінансовою компанією «СІТІ ФІНАНС»» її не тільки не було відомо, а й взагалі з даною компанією вона не підписувала жодного договору, і їй не повідомляли про виконавчий напис нотаріуса, про існування такого напису їй стало відомо з бухгалтерії Міської ради м. Берислав куди було надіслано Постанову про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.09.2019 року по виконавчому провадженню №59516664, яке їй також не вручалося. Наслідки такого неповідомлення зазначені в узагальненні ВССУ від 07.02.2014 року про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, яке додається. А саме в п. 10 вказаного узагальнення вказано, що поза увагою нотаріусів часто залишається, те що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.Отже, на запит адвоката від 04.10.2019 року приватний виконавець Юхименко Ольга Леонідівна надала виконавчий напис №1094 від 03.07.2019 року та пакет документів, які були надані приватному нотаріусу, де існує лише додаткова угода №1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору №337896400587046 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 02.07.2013 року, де строк дії картки до 24 липня 2015 року.Нотаріус не повідомляла Боржника про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мала вчиняти виконавчий напис, оскільки нею не була перевірена безспірність вимог кредитора. З огляду на викладене та з урахуванням уточнень, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1094 вчинений 03.09.2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем і зареєстрований в реєстрі за №1094, про стягнення заборгованості за договором №337896400587046, шляхом скасування; винести окрему ухвалу про зупинення виконання виконавчого напису №1094 вчиненого 03.07.2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі за №1094, про стягнення заборгованості за договором №337896400587046 до вирішення питання в судовому порядку та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс`стягнуті за виконавчим написом гроші в сумі 3353,94 грн. судовий збір в сумі 768,40 грн. та адвокатські послуги в сумі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 18.11.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 03.03.2020 року справу було призначено до судового розгляду по суті. В судове засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Мальцевої Т.В. не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив. В установлений строк відзив на позовну заяву не подав. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л. в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду відзив на позов та клопотанням про закриття провадження у справі. У відзиві вказала, що заперечує проти задоволення позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] не вірно обрала спосіб захисту свої порушених прав, оскільки не вірно визначила Відповідача, а саме Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Тобто приватний виконавець не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право. Належним відповідачем в такій категорії справ є стягувач, в даному випадку належним відповідачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», оскільки приватний виконавець Юхименко О.Л. ніяким чином не порушує права Позивача. Відповідач приватний нотаріус БРНО Київської області Колейчик В.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надавав. Суд вважав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) був укладений договір №337896400587046 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки. Відповідно додаткової угоди до договору №1 Позичальнику надано споживчий кредит в сумі 15 000,00 грн. строком з 02.07.2013 року по 01.07.2015 року зі сплатою проентів за користування Кредитною лінією у розмірі 32,00% річних на споживчі цілі. 03.07.2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчик В.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1094, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» невиплачених в строк платежів за кредитним договором № 337896400587046 від 01.07.2013 року за період з 01.08.2018 року по 31.05.2019року грошових коштів в загальному розмірі - 18 371,49 грн. в тому числі 11 654,58 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 6 716,91 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500,00 грн. 03.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. винесено постанову по виконавчому провадженню №59516664, згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника на підставі виконавчого напису нотаріуса БРНО Київської області Колейчик В.В. №1094 від 03.07.2019 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 18 871,49 грн. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Бериславської міської ради №02-25/995/19 від 16.12.2019 року [PERSON] , дійсно працює в Бериславській міській раді з 02.10.2000 року за основним місцем роботи та займає посаду музичного керівника в дошкільному навчальному закладі №3.З її заробітної плати згідно ВП№59516664 від 03.09.2019 року, з вересня 2019 року по листопад 2019 року, було утримано 3 353,94 грн. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" (надалі - Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - "Порядок вчинення нотаріальних дій", "Порядок"). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов"язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв"язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду №826/20084/14 від 22.02.2017 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, зокрема: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості." При цьому стаття 50 Закону "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов"язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Встановивши вищевказані порушення, суд вважає позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання підлягає до задоволення. При вирішенні позовних вимог [PERSON] в частині повернення їй стягнутих за виконавчим написом № [NUMBER] від 03.07.2019 року коштів в сумі 3 353,94 грн., суд виходить з наступного. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна(відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Особа зобов`язана повернути майна і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки(ч.1 ст. 190 ЦК України). Враховуючи, що підставою отримання відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс» суми у розмірі 3 353,94 грн. було стягнення з позивача [PERSON] у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, щодо якого суд прийшов до переконання про необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави на якій було набуто грошові кошти на теперішній час не існує. При цьому, суд також враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України. Разом з тим, враховуючи, що під час виконання виконавчого напису нотаріуса на рахунок відповідача ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс» надійшли утримані із заробітної плати [PERSON] кошти у розмірі 3 353,94 грн., в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору що підтверджено належним та допустимим доказом, яким є довідка видана виконавчим комітетом Бериславської міської ради №02-25/995/19 від 16.12.2019 року, саме ця сума може вважатися безпідставно набутою відповідачем та підлягає поверненню позивачеві шляхом стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача до приватного нотаріуса БРНО Київської області Колейчик Володимира Вікторовича та приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Юхименко Ольги Леонідівни, суд зазначає наступне, що приватний нотаріус та приватний виконавець є неналежними відповідачами у цій справі, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса та виконавця, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову до приватного нотаріуса БРНО Київської області Колейчик Володимира Вікторовича та приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Юхименко Ольги Леонідівни. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із сплаченого нею судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме за надання юридичних послуг. При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 18.09.2019 року між [PERSON] та адвокатом Мальцевою Тетяною Володимирівною було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до ордеру серії ХС №186038 від 25.09.2019 року Відтак, право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій). За приписами статей79,84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018р.). Судом встановлено, що позивачем, окрім договору на правову допомогу та ордеру, не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, а тому позовні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Отже, у стягненні з відповідача на користь позивачки витрат пов`язаних з наданням їй правової допомоги в сумі 5 000,00 грн. слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір, оскільки під час звернення до суду позивачем були понесені та підтверджені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial