Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

05 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 травня 2011 року в сумі 120542,52 грн. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду 11 листопада 2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. Позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] копію ухвали отримала 19.11.2019 року, а також направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає що з позовними вимогами не згідна та просить застосувати наслідки спливу позовної давності до позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк». У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 12 травня 2011 року АТ КБ "ПриватБанк" на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Приватбанк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Позичальник прийняв умови надання споживчого кредиту фізичним особам і зобов`язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та умов кредитування. Строк дії кредитної карти ні в яких документах не зазначений. Згідно розрахунку АТ КБ "ПриватБанк" прострочена сума заборгованості [PERSON] станом на 30.09.2019 р. становить - 329701 грн. 02 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 3010,24 грн.; заборгованість по процентах за користуванням кредитом - 320396,66 грн., нарахованої пені та комісії - 6294,12 грн. В поданій позовній заяві, позивач посилається на те, що він може на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, тому заборгованість становить 129542,52 грн. і складається з: заборгованості за кредитом - 3010,24 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом з 12.05.2011 по 30.05.2018 - 117532,28 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, [PERSON] з 16 травня 2016 року не вносила жодної суми в рахунок погашення заборгованості за договором. Позовна заява надійшла до суду 5 листопада 2019 року. Позивач із заявою про поновлення строку звернення до суду не звертався. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли 12 травня 2011 року, з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 05 листопада 2019 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо погодження сторонами договірного строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України, строк дії кредитної карти теж не визначений, тому в даному випадку слід застосовувати загальні строки позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач платежів, починаючи з 16 травня 2016 року не сплачувала. Таким чином прострочення виконання зобов`язання за договором, а отже і строк позовної давності починає відлік з 16 травня 2016 року і відповідно закінчується 16 травня 2019 року. Позивач звернувся до суду через п`ять місяців після спливу позовної давності. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач звернувся з заявою до суду про застосування строків позовної давності у даному спорі та залишити позов без задоволення саме з цих підстав, при цьому позивач не надав доказів про причини пропуску строку звернення до суду і не клопотав про поновлення такого строку. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" в зв`язку з пропуском ним строків позовної давності.

Outcome: dismissed