Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що з 19 січня 2012 року по теперішній час він працює у ПрАТ «Азовелектросталь». За період часу з жовтня 2014 року по серпень 2015 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 18281,10 грн. Також зазначає, що при нарахуванні заробітної плати роботодавець не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати (далі - індексація), внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом стягнення з відповідача індексації за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 4538,86 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 18281,10 грн., індексацію заробітної плати за цей період у розмірі 4538,86 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає. Згідно довідки № 3262 від 21 жовтня 2015 року заборгованість по заробітній платі повністю виплачена позивачу 29 вересня 2015 року. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати, то позивачу за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З лютого 2014 року по теперішній час позивач знаходиться на частковому або повному простої. Згідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року індексація заробітної плати нараховується тільки з оплату праці за виконану роботу. На протязі простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є об'єктом індексації. Отже, заробітна плата індексації не підлягає. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то зазначає, що позивач станом на теперішній час працює на ПрАТ «Азовелектросталь». В задоволенні позовних вимог просив відмовити. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що з 19 січня 2012 року по теперішній час позивач працює у ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці. За період часу з жовтня 2014 року по серпень 2015 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 18281,10 грн. Згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3262 від 21 жовтня 2015 року, заборгованість по заробітній платі станом на 19 жовтня 2015 року відсутня. Платіжними дорученнями № 403, 404 від 25 вересня 2015 року позивачу перераховано грошові кошти в сумі 1828,11 грн., платіжним дорученням № 20 від 28 вересня 2015 року - в сумі 4935,90 грн., платіжним дорученням № 14 від 29 вересня 2015 року - в сумі 11517,09 грн., а всього - 18281,10 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цінперевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно письмових пояснень представника відповідача, позивачу за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» індексація заробітної плати проведена у повному обсязі. Згідно табелю обліку робочого часу позивач у період з грудня 2014 року по листопад 2015 року майже весь час знаходився на простої. Таким чином, за вказаний період знаходження на простої позивачем фактично роботи не виконувались, в той час як згідно п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками. Суд не може погодитись з розрахунками позивача, які проведені без зазначення базових місяців, якими відповідно до положень п. 5 Порядку є місяці, в яких відбувалось підвищення розмірів заробітної плати випереджаючим шляхом. Тому вказаний розрахунок не може бути визнаний вірним та братися до уваги при вирішенні спору. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що йому не виплачувалась індексація заробітної плати, а також на підтвердження своїх вимог про стягнення індексації заробітної плати у вказаному ним розмірі, а тому вони задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що позивач не звільнений з підприємства, по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем, тому законні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed