Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (бувший № [NUMBER] , згідно перенумерації будинків). Свої вимоги мотивував тим, що вказаний вище будинок відносився до господарств "колгоспний двір" і головою колгоспного двору була [PERSON] . 29.05.1974 року [PERSON] , як голова колгоспного двору, отримала свідоцтво про право власності на вказаний вище будинок в цілому. Станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 в даному господарстві, крім [PERSON] , були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв її син, позивач по справі. В зв`язку із тим, що у свідоцтві на право особистої власності на вказане домоволодіння, що видано на ім`я голови колгоспного двору [PERSON] , маються не застереженні виправлення, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому він звернувся з даним позовом до суду . Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач - територіальна громада смт Михайло-Коцюбинське в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської областів судове засідання явку свого представника не забезпечила, надавши заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Остаточне вирішення даного позову відносять на розсуд суду ( а.с.93). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають ( а.с. 56- 59). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, в своєму листі від 17.12.2020 просила розглядати справу у відсутності їх представника, свою позицію щодо позову не висловила ( а.с.107). Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що за [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 29.05.1974, зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] ), про що свідчить лист КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» від 18.03.2020 №203 (а.с.24). Як вбачається зі змісту Свідоцтва про право особистої власності на вказане вище домоволодіння, воно було видано 29.05.1974 [PERSON] , як голові колгоспного двору ( а.с.23). Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, право власності на спірне домоволодіння визнано не за однією [PERSON] , а за колгоспним двором в цілому, головою якого була остання, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Відповідно до інформаційної довідки М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №1110 від 01.12.2020, домогосподарство в [ADDRESS] ( після перейменування вулиці та перенумерації будинків - [ADDRESS] ), з 1971 року було зареєстровано за [PERSON] , як головою господарства. Свідоцтво про право особистої власності на дане домоволодіння видано [PERSON] 29 травня 1974 року, як голові колгоспного двору. Станом на 01 липня 1990 року та на 15 квітня 1991 року членами зазначеного домогосподарства були: [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - невістка, [PERSON] , [INFO] - онук ( а.с.81). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 « Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/5 частині. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Спадкова справа після його смерті не відкривалася, про що свідчить лист Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 5533/01-17 від 20.11.2020 ( а.с. 71). На день смерті [PERSON] належала 1/5 частина спірного будинку, яку успадкувала його дружина [PERSON] у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, яка фактично вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №1110 від 01.12.2020 ( а.с.81). Факт перебування у шлюбі [PERSON] із [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ( а.с.12). Таким чином, після смерті [PERSON] , його дружині - [PERSON] , стало належати 2/5 частини спірного будинку (1/5+1/5). Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] ( а.с.11). До спадкового майна [PERSON] відносилося 2/5 частини спірного будинку. На день смерті [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] . Разом з нею була зареєстрована та проживала невістка [PERSON] ( а.с. 20). Відповідно до копії спадкової справи № 111/2020, яка надійшла із Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 46-52), після померлої [PERSON] , спадщину за законом прийняв її син - [PERSON] , який отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом відмовилася, про що 05 березня 2020 року подала нотаріусу відповідну заяву. Таким чином, позивачу [PERSON] , після смерті матері стало належати 3/5 частини спірного будинку (2/5 частини - як спадкоємцю за законом після смерті матері, 1/5 - як колишньому члену колгоспного двору). Інші 2/5 частини спірного будинку не відносяться до спадкового майна [PERSON] , а тому спадкуванню позивачем [PERSON] не підлягають. Як зазначалося вище, ця частина спірного будинку належить колишнім членам колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частині. 10 липня 2020 року [PERSON] державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. було роз`яснено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок, в зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ має незастережні виправлення в адресі житлового будинку, а саме, [ADDRESS] , про що державним нотаріусом зазначено у листі ( а.с.22 ). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] можливо визнати право власності на 3/5 частини спірного домоволодіння. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд не приймає визнання позову відповідачами, оскільки визнання ними позову суперечить закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial