Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з втратою професійної працездатності до ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" (Відповідач 1) та до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (Відповідач 2). В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що пропрацювала на підприємстві Відповідача 1 в шкідливих умовах праці у період з 26.08.1980р. до 11.04.2008р., а саме підвищеного рівня пилу (запиленості повітря робочої зони). Профзахворювання виникло з вини керівництва шахти "Октябрська" ВО "Кривбасруда" та ВАТ "Кривбасзалізрудком", яке не забезпечило безпечні умови праці. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням змінилося життя Позивача, погіршилась його якість, що завдає останній моральні страждання. У зв'язку з хворобою Позивач змушена багато часу проводити у лікарнях, у зв'язку з чим просила суд стягнути з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 200000,00 грн., а також з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Позивач в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав визначених у позові. Представник Відповідача 1 в судовому засіданні заперечив проти позову та просив суд відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у поданих запереченнях. Відповідач 2 в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки не повідомив. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності письмові докази, надані в обґрунтування позову, та звіривши їх з оригіналами за клопотанням відповідача, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, Позивач пропрацювала з 26.08.1980 року по 16.09.1983 року - поверховим електромонтером з обслуговування електроустаткування на дільниці спуск-підйом ш. "Октябрська"; з 16.09.1983р. по 01.11.1987р. - підземним рукоятником-сигналістом дільниці спуск-підйом ш. "Октябрська"; з 01.11.1987 р. по 11.04.2008р. підземною стовбурою дільниці спуск-підйом ш. "Октябрська"; 11.04.2008 року - звільненена за власним бажанням /а.с.4-5/. В судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи позивач працює на посаді сторожа в ДВНЗ "Криворізький будівельний коледж". В судовому засіданні встановлено, що ПАТ "КЖРК" - Відповідач 1, являється правонаступником тресту ВО "Кривбасруда", ДП "Криворізький державний залізорудний комбінат", ВАТ "Кривбасзалізорудком". Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.03.2014р. (акт за формою П-4), складений комісією у складі: лікаря-терапевта КЗ "Криворізька міська лікарня №4", заступника директора з охорони праці шахти "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком", голови профкому шахти "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком" профспілки металургів та гірників України, технічного інспектора праці Криворізького міського комітету ПМГ України, заступника начальника відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та профзахворювань ВВД ФССНВ України в м. Кривому Розі, в пункті 17 встановлено причину отримання професійного захворювання - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці підземного стовбурового за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3класу 2 ступеня шкідливості; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрації в мг/м3 : з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,2 при гранично допустимій 2,0 /а.с.12-13/. В пункті 19 зазначено, що у зв'язку з закінченням роботи [PERSON] на шахті "Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком" 11.04.2008 року та враховуючи її роботу впродовж 24 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо /а.с13/. Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 13.05.2014 року серії АБ №0005591 позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності 15 (п'ятнадцять) % (профзахворювання ХОЗЛ) - з 22.04.2014 року безстроково /а.с.6/. Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємствах ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що Позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоров'я. Відповідно медичних документів Позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, терапія, спеціальні курси лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, тощо /а.с. 7-9/. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 13.03.2014 року не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Підстав вважати його не дійсним судом не встановлено. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану Позивачу, покладено саме на роботодавців. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди, яку їй повинен відшкодувати Відповідач ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 03.04.2013 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивача була заподіяна шкода, вона отримала професійне захворювання, втратила працездатність в розмірі 15%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, Позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим остання переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації з урахуванням вимог та заперечень. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" Позивачеві шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботу в умовах фізичного перевантаження на підприємстві-Відповідача (понад 24 рік), ступеню втрати працездатності та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" - 8000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі, ступінь втрати працездатності і Відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці. У задоволенні позову до відповідача Відділення ВД ФССНВВ слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обов'язків, передбачених ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" та наявність причинно-наслідкового зв'язку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що Відділення виконавчої дирекції ФСС НВ України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області призначило Позивачу одноразову допомогу та щомісячні виплати у відшкодування втраченого заробітку, що визнано стороною Позивача. Тобто, Відповідач 2 свої обов'язки, передбаченні законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, перед Позивачем виконав. Таким чином, в частині позовних вимог до Відповідача 2, суд приходить до висновку про їх безпідставність, тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial