Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.11.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Заяву про приєднання №1337853 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та відкрито рахунок № [NUMBER] . На виконання вимог постанови Правління Національного банку України від 11.09.2017 року за №89 змінено номери поточних рахунків клієнтів - фізичних осіб, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що пов`язано із змінами в порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів. Таким чином, після здійснення змін відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України, поточний (картковий) рахунок клієнта [PERSON] змінився на № [NUMBER] . При укладенні Заяви про приєднання сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з цим, шляхом підписання Заяви про приєднання (частина 1) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) клієнт [PERSON] беззастережно приєднався до Договору в редакції, яка на день підписання цієї Заяви про приєднання була розміщена на офіційній інтернет-сторінці Банку: www.oschadbank.ua, та уклав із Банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору (п.п.3.1 п. З «Умова про приєднання до Договору» Заяви про приєднання). У свою чергу, відповідно до умов Договору, Банк відкрив на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки] за дебетово-кредитною схемою (п.п.3.2 п. З «Умова про приєднання до Договору» Заяви про приєднання). Крім того, 22.01.2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та Позичальником було також укладено Заяву (частина 2) на встановлення відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п.п.1 п.4 «Умови кредитування» Заяви (частина 2) на встановлення відновлювальної кредитної лінії підписанням цієї Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, яка є складовою Заяви на приєднання, відповідач ініціював одержання та погодився з умовами користування Кредитом, відповідно до умов Договору, та підтвердив укладення між ним та Банком Кредитного договору. Позичальнику було встановлено кредит в сумі 16000,00 грн., строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін строк дії кредиту подовжується на строк дії платіжної картки, але в будь-якому разі строк дії кредиту не повинен перевищувати 60 місяців. Процентна ставка за кредитом складає 38 процентів річних у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштам протягом Грейс-періоду. Відповідно до п.п.11 п.4 «Умови кредитування» Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) підписанням даної Заяви відповідач погодився, що всі умови кредитного договору містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що даними діями відповідач погодився з умовами користування Кредитом та підтвердив укладення між ним та Банком Кредитного договору. Однак, на сьогоднішній день, відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 07.05.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 32399,41 гривень, з яких: -заборгованість за основним боргом (кредитом) - 15350,27грн.; -проценти за користування кредитом - 9816,44 грн.; -комісія - 25,50 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2459,26 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 3027,61 грн.; -сума сплаченої пені - 26,73 грн.; -3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 490,75 грн.; -3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 359,49 грн.; -втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 387,52 грн.; -втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 509,30 грн.. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі 32399,41 гривень та судові витрати у сумі 2102,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести у без його, про що зазначив у прохальній частині позову. Крім цього, представник позивача Глазунова А.М. двічі 20.01.2021 та 09.03.2021 надавала до суду заяву про відкладення судового засідання для уточнення позовних вимог, у зв`язку із частковою сплатою заборгованості, однак станом на день розгляду справи 22.06.2021 року уточненої позовної заяви до суду не надано. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Заяву про приєднання №1337853 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки)(а.с.12). 22.01.2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) (а.с.14-15). Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 07.05.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 32399,41 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 15350,27грн.; -проценти за користування кредитом - 9816,44 грн.; -комісія - 25,50 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2459,26 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 3027,61 грн.; -сума сплаченої пені - 26,73 грн.; -3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 490,75 грн.; -3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 359,49 грн.; -втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 387,52 грн.; -втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 509,30 грн.(а.с.10-11). Однак, представником позивача надано до суду заяви, у яких зазначено, що відповідачем частково сплачено заборгованість та у сторони позивача виникла необхідність в уточненні позовних вимог (а.с.46,55). Відповідно п.п.23, 27 Постанови "Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N2, Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне: "…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК про належність і допустимість доказів…", "…виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК…". Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов`язань, що обумовлює беззаперечне подання суду … доказів отримання відповідачем коштів, детального розрахунку заборгованості із зазначенням періоду оплати, нарахованих та фактично сплачених сум за кожним видом платежу, передбаченому договором, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У справах про стягнення заборгованості за кредитним договором до предмета доказування включається наступна сукупність фактів: укладення кредитного договору, надання грошових коштів позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених договором, повернення, часткове повернення чи не повернення кредитних коштів та сплата процентів, розмір заборгованості, що утворилась. Всупереч наведеним вимогам позивачем не надано суду доказів розміру заборгованості, що ним визнано у відповідних заявах (а.с. 46, 55). Крім того, у вказаних заявах, які були надані до суду 20.01.2021 та 09.03.2021, позивач вказував на необхідність уточнити позовні вимоги у частині суми заборгованості, тим самим підтвердив, що сума заборгованості, яка вказана у позові, та розрахунок заборгованості, що долучений до матеріалів позову, не відповідають дійсній заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем. Станом на дату винесення рішення - 22.06.2021 року, такі уточнення позову та розрахунок дійсного розміру заборгованості до суду не надійшли, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо надання уточнення позовних вимог не скористався. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Відповідно до положень ст.ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач повинен довести ті обставини, на які він посилалося, як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази , щодо розмірі заборгованості. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заявлені банком позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 32399,41 грн. є недоведеними. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Outcome: dismissed