Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства "Альф-Банк", третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вегера Людмили Олександрівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 30 листопада 2019 року на її адресу надійшла копія постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. про відкриття виконавчого провадження ВП № 60705238 від 25.11.2019 року, відкритого на підставі виконавчою напису № 1826 від 18.09.2019р. виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. 04 грудня 2019 року у приватного виконавця Скрипник В.Л. нею отримано копію виконавчого напису №1826 від 18.09.2019 р. з доданою до нього копією договору іпотеки № SМЕRS00899/1 від 24 квітня 2008 року. Вважає, що виконавчий напис винесено в порушення вимог чинного законодавства і не підлягає виконанню з наступних підстав. Між нею та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 24 квітня 2008 року було укладено кредитний договір №SМЕ0011651 в сумі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) доларів на строк користування 180 (сто вісімдесят) місяців. Цього ж дня між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SМЕ0011651/1 та договір іпотеки № SМЕRS00899/1. В 2014 році вона не мала змоги вчасно погашати кредит в зв`язку з різким підвищенням курсу долара до гривні, публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» відповідно до вимог пункту 6.2. кредитного договору № SМЕ0011651 та пункту 4.4. договору поруки №SМЕ0011651/1 подало до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов до [PERSON] та до [PERSON] про стягнення загальної суми Заборгованості за вказаним договором станом на 19.11.2014 р в сумі 28280,99 доларів США. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволені в повному обсязі. Стягнуто солідарно з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за договором про надання траншу № SМЕ0011651 від 24.04.2008 року, а саме: - за кредитом - 368144,69 грн. (триста шістдесят вісім тисяч сто сорок чотири грн. 69коп.. за відсотками - 32657.49 грн. (тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят сім грн.49 коп.), пеню - 29072,03 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімдесят дві грн. 03 коп.). Стягнуто з [PERSON] пеню за договором поруки №SМЕ0011651 від 24.04.2008 року у розмірі 2149,30 (дві тисячі сто сорок дев`ять грн. 30 коп.). Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати, а саме - витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00 (чотириста) грн. 00 коп. Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року було оскаржено відповідачем [PERSON] до Новозаводського районного суду м.Чернігова. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року в заяві про скасування рішення третейського суду відмовлено повністю, а рішення третейського суду від 13.01.2015 р. залишено без змін. Після цього відповідачем [PERSON] було подано по справі апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23червня 2015 року апеляційна скарга відхилена, а ухвала Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року залишена без змін. В прийнятті касаційної скарги, поданої [PERSON] до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалою від 24.07.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. Отже рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року набрало чинності 23 червня 2015 року. Таким чином, ПАТ' «Альфа-Банк», звернувшись із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, за наслідками якого винесено рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та неустойки. Виконавчий напис здійснено більше, ніж через 4 роки після винесення судового рішення про стягнення всієї суми боргу за кредитним договором. Відповідач ввів в оману приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вегеру Л.О., не надавши при зверненні з заявою про видачу виконавчого напису інформацію про наявність судового рішення від 13.01.2015 року про стягнення загальної суми боргу по кредитному договору № SМЕ0011651 в розмірі 28280.99 доларів США, після закінчення дії договору безпідставно нарахував відсотки за період з 11 червня 2017 року по 10 червня 2019 року та вказав у наданих розрахунках заборгованість за кредитом 24219.87 доларів США та заборгованість за відсотками за користування кредитом 21403,44 долари США. Зазначену заборгованість [PERSON] не визнає і вважає її спірною, жодних змін або доповнень до Кредитного договору нею не підписувалося, а відповідно Виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Розміри відсотків, зазначені у виконавчому написі є завищеними та перевищують основну заборгованість . Спірність суми заборгованості, зазначеної у виконавчому написі також полягає у пропуску з боку банку строків позовної давності. Тому прохали суд визнати виконавчий напис таким , що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні прохав суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву.. Третя особа - в судове засідання не з*явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву про слухання справи за її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30 листопада 2019 року на адресу позивача [PERSON] надійшла копія постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. про відкриття виконавчого провадження ВП № 60705238 від 25.11.2019 року, на підставі виконавчою напису № 1826 від 18.09.2019р. виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. 04 грудня 2019 року у приватного виконавця Скрипник В.Л. позивачем отримано копію виконавчого напису №1826 від 18.09.2019 р. з доданою до нього копією договору іпотеки № SМЕRS00899/1 від 24 квітня 2008 року. 24 квітня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №SМЕ0011651 в сумі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) доларів на строк користування 180 (сто вісімдесят) місяців. Цього ж дня між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SМЕ0011651/1 та договір іпотеки № SМЕRS00899/1. Кредит не є споживчим. Відповідно до умов вищевказаного Договору Відповідач надав позивачу кредит у сумі 55000 доларів США у строк з 07.05.2008року до 23.09.2020року. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У порушення умов Договору Позивач свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого має прострочену заборгованість. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. В 2014 році публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» відповідно до вимог пункту 6.2. кредитного договору № SМЕ0011651 та пункту 4.4. договору поруки №SМЕ0011651/1 подало до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов до [PERSON] та до [PERSON] про стягнення загальної суми заборгованості за вказаним договором станом на 19.11.2014 р в сумі 28280,99 доларів США. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволені в повному обсязі. Стягнуто солідарно з Відповідачів: [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за договором про надання траншу № SМЕ0011651 від 24.04.2008 року, а саме: -за кредитом - 368144,69 грн. (триста шістдесят вісім тисяч сто сорок чотири грн. 69коп.. -за відсотками - 32657.49 грн. (тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят сім грн.49 коп.), - пеню - 29072,03 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімдесят дві грн. 03 коп.). Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року було оскаржено відповідачем [PERSON] до Новозаводського районного суду м.Чернігова. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року в заяві про скасування рішення третейського суду відмовлено повністю, а рішення третейського суду від 13.01.2015 р. залишено без змін. Позивач приховала той факт ,що Ухвалою Новозаводського районного суду м.Кременчука від 04 листопада 2015 року у справі № 751/9689/15-ц, провадження №6/751/2277/15, Стягувачу - ПАТ «Альфа-Банк» було відмовлено у видачі виконавчого документу на примусове виконання Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року. При цьому Новозаводський районний суд міста Чернігова встановив наступну обставину: «суд приходить до висновку, що дана справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду (п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди»), а отже відповідно до п.2 ч.І ст.389-10 ЦПК. п.2 ч.б ст.56 Закону України «Про третейські суди» у видачі виконавчого листа слід відмовити». Апеляційний суд Чернігівської області в ухвалі від 28 січня 2016 року повністю підтримав висновок суду першої інстанції. За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Така правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі №6-831 цс 14 та обґрунтовано була застосовані судами як першої інстанції, так і апеляційної інстанції при ухваленні рішення про відмову у видачі виконавчого листа. Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові N 6-856цс15 від 02.09.2015, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом N 2983-УІ від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Отже, рішення третейського суду, на яке посилається Позивач, було винесене ним із порушенням підвідомчості. Дана обставина встановлена двома судовими рішеннями у іншій справі, що набули законної сили, а отже, не підлягає доказуванню. Тому рішення Третейського суду не мало та не могло мати ніяких правових наслідків. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Посилання позовної заяви на ст. 124 є безпідставними, з огляду на те, що рішення третейського суду не є судовим рішенням, ухваленим іменем України. Враховуючи, що рішення третейського суду прийняте не у межах його компетенції, це не позбавляло право банку на звернення о суду із позовом про стягнення заборгованості у загальному порядку. Відповідно до абз. 2 п. 1.1. Кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом обчислюються від суми, яка фактично знаходиться у користуванні Позичальника до моменту повного повернення кредиту, а тому нарахування процентів є абсолютно правомірним. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Тобто мова йде саме про документи, розрахунки, які встановлюють наявність прострочення виконання зобов*язання, визначають обставини несплати чергових платежів. При вчинені виконавчого напису нотаріус керувався ст. 34 ч. 1 п. 19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат" та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". А саме встановлено, що для одержання виконавчого напису додаються: -оригінал кредитного договору; -засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. В обґрунтування законності та безспірності вимог Відповідачем було надано перелік документів, що передбачено чинним законодавством України та підтверджують безспірність заборгованості за Договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Таким чином, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Мова йдеться про безспірність заборгованості, саме факту наявності заборгованості або її розмірів, а не про наявність чи відсутність будь-який іншого спору, що може мати місце між сторонами. Проте позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у Позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. Пленум Верховного Суду України своєю Постановою № 2 від 31.01.1992 року „Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" від 31.01.1992р. з подальшими змінами роз`яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. Виконавчий напис був вчинений у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та з дотриманням Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». При поданні даної позовної заяви позивач не наводить жодних розрахунків, не доводить відсутності заборгованості чи наявності боргу у меншому розмірі, ніж визначений кредитором. Аналогічного правового висновку дотримується ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 26.06.2013 року - «Суди, задовольняючи позов, виходили з того, що банком не надано первинних документів щодо видачі кредиту, у виконавчому напису і претензії сума заборгованості не збігається, нотаріус не надсилав позивачу повідомлення про вчинення виконавчого напису. Доводи про те, що наданий банком розрахунок заборгованості не може бути первинним документом, який посвідчує визначену суму заборгованості, є помилковими. оскільки факт прострочення виконання зобов 'язання по кредитному договору позивачем не оспорюється, ніяких доказів чи доводів, які б стосувалися відсутності заборгованості, існування заборгованості в іншому розмірі чи виконання зобов 'язань належним чином не надано». Також в ухвалі ВСУ від 17.09.2010 року - «іпотечний договір є достатнім документом, який свідчить про наявність заборгованості та безспірність вимог стягувана, тому на такому документі нотаріус зобов 'язаний вчинити виконавчий напис, незалежно від наявності спору». Аналогічна правова позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року по справ № 6-158цс15: «Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, а та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору». В обґрунтування законності та безспірності вимог Відповідачем було надано перелік документів, що передбачено чинним законодавством України та підтверджують безспірність заборгованості за Договором. Всі передбачені нормативними актами документи були надані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А. та містяться у нотаріальній справі. Підтвердженням надання документів є також перелік додатків до Заяви Банку про вчинення виконавчого напису. Факт вчинення нотаріусом відповідної нотаріальної дії є результатом дослідження наданих Банком документів. Предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту та процентами за його користування. Відтак, саме з метою уникнення можливих спорів щодо наявності заборгованості або її розмірів. Відповідач не скористався своїм абсолютно правомірним правом на отримання неустойки. Всі передбачені нормативними актами документи були надані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу та містяться у нотаріальній справі. Підтвердженням надання документів є також перелік додатків до Заяви Банку про вчинення виконавчого напису. Факт вчинення нотаріусом відповідної нотаріальної дії є результатом дослідження наданих Банком документів. Посилання ж Позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів, зокрема виписок, є лише його припущенням та не підтверджене жодними доказами. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Вищевказані Правові позиції знайшли своє відображення в Постанові Верховного суду від 14.02.2018 р., у справі № 572/2921/15-ц: «Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Таким чином, належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом». Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу. Позивач посилається на позовну давність вчинення виконавчого напису. Але як викладено вище, Кредитор не змінював строк виконання, як про це зазначає позивач. По - друге , згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 88 ЗУ "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п. 6.1 Кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності за будь-якими вимогами Іпотекодержателя, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю 5 років. Тому посилання позивача на недотримання Кредитором строку вчинення виконавчого напису спростовується самими умовами Кредитного договору. Отже, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази в справі, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed