Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з вересня 2001 року вони (ТОВ "Аскент-Нафта") є єдиним повноправним власником Об'єкту нерухомого майна "Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т. до 26 774 т. оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м.Києва", який розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі Договору №782 купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва, укладеного між ними (ТОВ "Аскент-Нафта") та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву 03.09.2001 року. Дніпровський районний суд міста Києва 01.08.2002 року своїм рішенням визнав за ними (ТОВ "Аскент-Нафта") право власності на об'єкт нерухомості "Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т. до 26 774 т. оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м.Києва", площею 12 630 кв.м. 15.11.2012 року під час укладення договору про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 03.03.2009 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], їм стало відомо, що приватним нотаріусом КМНО [PERSON] 19.10.2012 року на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19.09.2012 року було знято заборону на відчуження вказаного нерухомого майна, яка була накладена на підставі Договору іпотеки, укладеного між ними - ТОВ "Аскент-Нафта" та ПАТ "Банк "Київська Русь". Вказана обставина їх дуже здивувала, оскільки їх товариство не укладало жодного договору на відчуження вказаного об'єкту нерухомості. Знайшовши в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення від 19.09.2012 року, дуже здивувалися, оскільки в ньому зазначено, що представник ТОВ "Аскент-Нафта" в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та не заперечував щодо їх задоволення. Однак, це не відповідає дійсності, так як вони, як не знали про наявність справи в суді, так і не направляли заяву про визнання позовних вимог, на яку здійснив посилання суд. Генеральному директору товариства не відомо хто міг підписати та подати таку заяву, повноважень він нікому не давав. Крім цього, в указаному рішенні є посилання на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.12.2011 року, згідно якого за невідомою їм (позивачу) особою, а саме - громадянином Туркменістану - [PERSON], було визнано право власності на об'єкт нерухомості "Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т. до 26 774 т. оптово роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м.Києва", площею 12 630 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору комісії від 31.07.2001 року, укладеному між ТОВ "Аскент-Нафта" та громадянином Туркменістану [PERSON]. Проте, жодного договору комісії їх (позивача) товариство а ні 31.07.2001 року, а ні в будь-яку іншу дату не укладало та Генеральним директором не підписувався жодний договір комісії з вказаним громадянином Туркменістану. Враховуючи вимоги законодавства - ст.ст.92, 626, 638, 640 ЦК України, ст.62 Закону України "Про господарські товариства" та зазначене вище, вони (позивач) стверджують, що ТОВ "Аскент-Нафта", в особі його органу управління - Генерального директора, не укладав 31.07.2001 року договір комісії з громадянином Туркменістану [PERSON]; ТОВ "Аскент-Нафта", в особі його органу управління - Генерального директора, не укладав будь-яких інших договорів з громадянином Туркменістану [PERSON]; ТОВ "Аскент-Нафта", в особі його органу управління - Генерального директора, не вчиняв будь-яких правочинів, в тому числі договорів комісії, або будь-яких інших договорів з громадянином Туркменістану [PERSON]; ТОВ "Аскент-Нафта", в особі його органу управління - Генерального директора, не вчиняв жодного правочину, предметом якого є (було) укладення договору купівлі-продажу Об'єкту нерухомого майна "Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т. до 26 774 т. оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м.Києва", який розташований в [ADDRESS] за дорученням та за рахунок інших осіб; ТОВ "Аскент-Нафта" не приймав активів та не видавав довіреностей на представництво третім особам на укладення від їх імені договором комісії, предметом якого є (було) купівля-продаж Об'єкту нерухомого майна "Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т. до 26 774 т. оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м.Києва", який розташований в [ADDRESS] за дорученням та за рахунок інших осіб. З огляду на вказане, 23.11.2012 року вони (позивач) подали заяву до Дніпровського РУГУ МВС України в місті Києві про вчинення кримінального правопорушення (шахрайства) відносно позивача та в даний час проводиться досудове розслідування. 28.04.2012 року за заявою представника [PERSON] Дніпровським судом міста Києва було роз'яснено рішення суду від 15.12.2011 року та змінено опис (назву) Об'єкта нерухомого майна "Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т. до 26 774 т. оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м.Києва", який розташований за адресою [ADDRESS] на Об'єкт нерухомості нежитлові приміщення літери "Г" площею 10 242,2 кв.м. (група приміщень з №41 по №45, групи приміщень з №1 по №8, групи приміщень з №28 по №40) та нежитлову будівлю літеру "Д" площею 57,9 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи викладене з метою захисту своїх порушених прав, звернулися до суду з даним позовом та просили визнати неукладеним договір комісії від 21 липня 2001 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскент-Нафта" та громадянином Туркменістану [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача підтримали їх позовну вимогу, просили її задовольнити та врахувати вказані в позовній заяві обгрунтування, обставини спору. Пояснили, що ще в 2002 році вони придбали на аукціоні у Фонді державного майна спірний об'єкт незавершеного будівництва. В 2013 році випадково дізналися, що вони не є власником спірного майна, що нібито був укладений договір комісії з невідомою їм особою - [PERSON]. Генеральний директор вказаний договір комісії не підписував і не міг, оскільки був у той час у відпустці. Ніколи ніяких договорів з особою - [PERSON] не укладали, не отримували ніяких пропозицій на укладення такого договору. Спірний об'єкт нерухомості був придбаний їх товариством за кошти товариства і з метою отримання для товариства прибутку. Зазначили, що під час розгляду справи представник відповідача ні разу не змогла дати відповідь на питання коли, де, як укладався договір комісії. Не було надано за весь час судового розгляду даної справи і оригінал договору комісії для можливості провести технічну експертизу з метою поставити крапку на цих питаннях, так як, як зазначали раніше, такого договору вони не укладали. Викликали і самого відповідача [PERSON] в суд, з метою отримати оригінал договору комісії та пояснення по справі, однак він проігнорував це. Просили всі ці обставини також врахувати та задовольнити їх позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, підтримав усі надані раніше іншим представником пояснення по справі, надані стороною відповідача письмові заперечення. Просив врахувати, що сторона позивача в своєму позові не послалася на норми права щодо вимоги про визнання договору комісії неукладеним. Не можливо просити суд визнати неукладеним якийсь договір, якщо сторона заперечує його укладення. Оригінал договору комісії існує, по ньому проводилася експертиза. Просив врахувати, що при розгляді інших справ, пов'язаних з даною, зазначалося, що договір комісії стороною ТОВ "Аскент-Нафта" недійсним не визнавався; що в судових рішеннях встановлено існування правочину - договору комісії. Обраний стороною позивача спосіб захисту не відповідає вимогам законодавства. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що позивач - ТОВ "Аскент-Нафта" створене на підставі чинного законодавства України, шляхом об'єднання матеріальних та фінансових ресурсів учасників з метою здійснення господарської діяльності та зареєстроване Виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області 20.01.2000 року. Відповідно до договору №782 купівлі-продажу незавершеного будівництва, укладеного 03.09.2001 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву та ТОВ "Аскент-Нафта", останні (ТОВ "Аскент-Нафта") купили об'єкт незавершеного будівництва - розширення плодоовочевої бази, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В суді встановлено, що з часу придбання по цей час вказаним майном - "Розширення плодоовочевої бази з 22 404 т. до 26 774 т. оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м.Києва" користується його власник - ТОВ "Аскент-Нафта". Зареєстрований даний об'єкт як Об'єкт нерухомості нежитлові приміщення літери "Г" площею 10 242,2 кв.м. (група приміщень з №41 по №45, групи приміщень з №1 по №8, групи приміщень з №28 по №40) та нежитлова будівля літера "Д" площею 57,9 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS]. З пояснень сторони позивача встановлено, що в кінці 2012 року, під час укладання договору про внесення змін до договору іпотеки, укладеного з ПАТ "Банк "Київська Русь", позивачі дізналися про наявність судових рішень по справах, в яких вони були зазначені сторонами і при розгляді яких вони нібито приймали участь, писали заяви про визнання позову. Після цього, при зверненні до суду, ознайомилися з цими справами. З наданої до справи копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.12.2011 року слідує, що до суду звертався громадянин Туркменістану [PERSON] з позовом до ТОВ "Аскент-Нафта", КП БТІ про визнання права власності. В рішенні зазначено, що при розгляді справи був присутній представник ТОВ "Аскент-Нафта", який визнав позов в повному обсязі. Вказаним рішенням було задоволено позовні вимоги і визнано за [PERSON] право власності на спірний об'єкт нерухомості, який з 2001 року належить на праві власності згідно договору купівлі-продажу ТОВ "Аскент-Нафта". Дане судове рішення неодноразово переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанції, де під час розгляду було встановлено, що ТОВ "Аскент-Нафта" не приймала участь у розгляді вказаної справи. Відповідно до останнього судового рішення, прийнятого 30.09.2014 року Апеляційним судом міста Києва, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.12.2011 року, яким було визнано право власності на спірний об'єкт нерухомості за [PERSON], скасоване і в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Таким чином, в суді встановлено, що на даний час особою, яка має відношення та право на спірний об'єкт, як на об'єкт незавершеного будівництва (договір купівлі-продажу від 03.09.2001 року), так і на будь-яке будівництво (добудову) цього об'єкту, що відбувалося після його придбання, є ТОВ "Аскент-Нафта". Предметом спору по даній справі є договір комісії, який був підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.12.2011 року (скасоване 30.09.2014 року). Так із змісту договору комісії (копії), долученої позивачем до даної справи, отриманої останнім з вказаної вище справи, слідує, що 31.07.2001 року між ТОВ "Аскент-Нафта" та громадянином Туркменістану [PERSON] було укладено договір комісії, відповідно до якого ТОВ "Аскент-Нафта" (Комісіонер) зобов'язується по дорученню [PERSON] (Комітента) і за винагороду, здійснити юридичні дії, в результаті яких укласти від свого імені та за рахунок [PERSON] (Комітента) договір купівлі-продажу Об'єкта (нерухоме майно незавершене будівництвом, розташоване в [ADDRESS]). В п.1.2. цього договору зазначено вартість спірного об'єкту становить 2 500 000 грн. В п.2.1.2. договору вказано, що ТОВ "Аскент-Нафта" (комісіонер) зобов'язаний в момент підписання цього договору отримати від [PERSON] (Комітента) грошові кошти в сумі 2 500 000 грн. і використати ці грошові кошти у відповідності до умов договору та для його цілей. Сторона позивача - ТОВ "Аскент-Нафта" заперечує те, що ними укладався такий договір, що їй взагалі є невідомою особа - [PERSON], для чого просили суд з перших судових засідань витребувати у [PERSON] оригінал договору з метою проведення технічної експертизи цього договору. За час знаходження справи в суді, на неодноразові вимоги надати оригінал спірного договору комісії, представники відповідача, які приймали участь у справі, оригінал договору комісії так і не надали, що позбавило суд звірити його з копією, долученою до справи, та унеможливило вирішити питання про призначення технічної експертизи, про яку мало намір заявити клопотання ТОВ "Аскент-Нафта". Судом враховується і те, що представник відповідача [PERSON] з перших судових засідань не могла надати відповіді на жодне з питань, пов'язаних з укладенням спірного договору комісії. Враховується і відсутність фінансового документу, яким би було підтверджено передачу [PERSON] позивачу - юридичній особі ТОВ "Аскент-Нафта" в 2001 році грошових коштів, визначених в договорі комісії. Зазначений в договорі комісії (п.2.1.2) обов'язок Комісіонера (ТОВ "Аскент-Нафта") отримати від [PERSON] грошові кошти в сумі 2 500 000 грн., не може бути визнаний судом як доказ отримання цих коштів, так як в даному пункті зазначено лише про обов'язок, а не про реальну подію - отримання грошових коштів. Зазначене в п.9.1 договору комісії про те, що підписанням договору сторони підтверджують передачу готівкою вказаної суми, також не є належним фінансовим оформленням (доказом) передачі - отримання грошових коштів між фізичною та юридичною особою. Судом не приймається наданий стороною відповідача висновок експертного почеркознавчого дослідження №2567, складений 09.04.2013 року Харківським науково-дослідним інститутом (на який посилається сторона відповідача), яким встановлено, що підпис на спірному договорі комісії належить [PERSON] - директор ТОВ "Аскент-Нафта", виходячи з наступного. По-перше, сторона позивача - ТОВ "Аскент-Нафта" мала бажання провести технічну експертизу спірного договору комісії на предмет визначення технічного формування, складання самого тексу цього договору, часу виготовлення договору та підпису. По-друге, вказаний висновок експертного почеркознавчого дослідження був складений в період розгляду справи в суді, де були присутні і [PERSON] (представник позивача ТОВ "Аскент-Нафта"), і представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка і була замовником даного експертного дослідження, при чому жодного разу в суді не повідомила про це, при тому, що у неї, як представника відповідача вимагалося надання оригіналу договору комісії та повідомлялося про намір сторони позивача заявляти клопотання про призначення не почеркознавчої, а технічної експертизи. Суд враховує і те, що як до проведення дослідження, так і після, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] повідомляла в суді, що надати оригінал спірного договору комісії вона не може, оскільки у неї його ніколи не було і не має. З даного виникає питання, яким чином проводилося дослідження спірного договору комісії в Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз. Крім цього, у даному висновку дослідження зазначено, що для порівняльного дослідження експерту були надані тим же представником [PERSON] - [PERSON] вільні зразки підписів [PERSON] в документах, які стосуються лише ТОВ "Аскент-Нафта", і які в оригіналах знаходяться у даного товариства. Викладені факти свідчать про те, що даний висновок дослідження, окрім того, що має багато питань щодо його складання, взагалі не стосується предмету спору, так як позивачем оспорюються технічні питання оформлення спірного договору комісії, а не підпис директора. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (офорти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Саме вказаними підставами законодавства сторона позивача обгрунтовує свої позовні вимоги. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, факти по даній справі, по предмету спору, суд приходить до висновку, що зазначені стороною позивача обгрунтування законодавства, не можуть бути визнані належними для задоволення позовних вимог. Так, стороною позивача обгрунтовуються їх позовні вимоги тим, що ними не укладався спірний договір комісії, тобто - є нікчемний, що у відповідності до ст.203, 215 ЦК України не потребує визнання його недійсним. Крім того, на даний час, враховуючи рішення Апеляційного суду міста Києва від 30.09.2014 року, права позивача на спірний об'єкт нерухомості ні [PERSON], ні іншими особами не оспорюються, в спорі не перебувають, не є такими, що не визнаються іншими особами, тобто - не є порушеними, що свідчить про відсутність підстав для захисту цих прав. Відповідно до ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed