Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

У травні 2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, оскільки останні у добровільному порядку не виконують взяті на себе зобов`язання. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 7.07.2015 року позов було задовольнити повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] (далі відповідач 1) та [PERSON] (далі відповідач 2) на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 570 174 (один мільйон п`ятсот сімдесят тисяч сто сімдесят чотири) гривні 24 копійки та судовий збір в розмірі по 1 827 гривень з кожного. Таке рішення не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили 27.07.2015 року. 22.04.2021 року до Житомирського районного суду Житомирської області надійшла заява від [PERSON] та [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою від 6.05.2021 року заочне рішення у даній справі від 7.07.2015 року скасовано. Справа розглядалася за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольни. Представник відповідачів заперечував проти заявлених вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Свою позицію мотивував наступним. Позивач в односторонньому порядку та без згоди поручителя було змінено відсоткову ставку за кредитним договором з 12, 00% до 14,00%, у зв`язку з чим змінився обсяг відповідальності останнього, а тому в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою з 10.11.2008 року. Крім цього, при зверненні до суду з даним позовом позивач не повідомив суд про існування заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29.09.2014 року по справі №278/1837/14-ц за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 56 054, 41 доларів США, яким позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Та саме головне, банк при зверненні до суду із даними вимогами, а саме про дострокове повернення усієї суми боргу не дотримався вимог чинного правочину щодо повідомлення про зміну умов зобов`язання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 29 січня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем 1 укладено кредитний договір № ZRZ0GK00003570, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 1 кредит в сумі 48 805,00 доларів США зі строком повернення до 28 січня 2027 року, а також виконання зобов`язань відповідачем 1 забезпечено порукою, де відповідач 2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем 1 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. Відповідач 1 припинив виконувати взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманого кредиту, в зв`язку з чим, виникла заборгованість, яка становить 74 699,06 доларів США, що станом на 7 травня 2015 року складало 1 570 174, 24 гривні. За наданим банком розрахунком така заборгованість складається із: заборгованості за кредитом - 36 142,46 долара США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 18 637,99 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 010,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором - 16 908,61 доларів США. Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29.09.2014 року по справі №278/1837/14-ц та заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 7.07.2015 року по справі №278/1646/15-ц постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Представником відповідача долучено до матеріалів справи постанову Житомирського апеляційного суду від 14.09.2021 року по справі №278/1837/14-ц. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що: "з 16 жовтня 2011 року діє нова редакція статті 11, відповідно до якої надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Отже, Законом України "Про захист прав споживачів" регулюються кредитні відносини між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби, а з 16 жовтня 2011 року забороняється надання споживчого кредиту в іноземній валюті. Задоволення споживчих потреб людини здійснюється шляхом отримання нею споживчих благ, які мають на меті задоволення її потреб на забезпечення життя, здоров`я та життєдіяльності, зокрема придбання товарів широкого вжитку і тривалого користування, транспортних засобів, на нагальні потреби: лікування, навчання, весілля, народження дитини, непередбачені обставини тощо. Засобом задоволення тих чи інших споживчих потреб людини виступають споживчі блага. Це товари та послуги індивідуального або виробничого призначення, що використовуються для задоволення особистих економічних та побутових потреб окремих людей. Споживчі блага можуть бути як матеріальними потребами (товари) так і нематеріальними (послуги). Споживчий кредит надається кредитором фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг, однак конкретні ознаки такого кредиту законодавцем не встановлено, за винятком надання споживчого кредиту в іноземній валюті з 16 жовтня 2011 року. А відтак, визначити правову природу кредитних правовідносин щодо наявності в них ознак споживчого кредиту повинен суд при розгляді спору, який випливає з зазначених правовідносин. При цьому законодавець встановлює спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). За положеннями пункту 10 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються. Отже, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб та чи використано цей кредит на зазначені потреби. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів". Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Законом встановлено спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа № 638/13683/15-ц, провадження № 14-680цс19). Суд, встановивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частину десяту статті 11 Закону № 1023-ХІІ у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Наведене також узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 у справі №523/8163/15-ц (провадження № 61-5716св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2021 у справі №2/2218/40/11 (провадження № 61-15053св20). Вирішуючи вказаний спір, суд звертає увагу на ту обставину, що у підпункті 2.3.3. кредитного договору сторони передбачили право банку достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом та інші платежі за цим договором у разі прострочення позичальником зобов`язання. Зобов`язання, передбачене цим підпунктом, повинно бути виконане позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги від банку. Відтак, оскільки укладеним кредитним договором передбачений порядок зміни строку виконання основного зобов`язання, то обов`язковою умовою дострокового стягнення заборгованості за кредитом є збіг 30 календарних днів після отримання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів. Згідно з розділом 7 укладеного кредитного договору від 29.01.2007 [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 48 805,00 доларів США на купівлю житла, а також у розмірі 5 805,00 доларів США на сплату страхових платежів. Виконання позичальником зобов`язання за цим договором забезпечується, зокрема, іпотекою нерухомості - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: "суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту". Враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, та підпункту 2.3.3. кредитного договору від 29 січня 2007 року, суд дійшов до висновку про передчасність позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк". За таких обставин, суд вважає, що позов задоволеним бути не може, адже банком не виконані як вимоги законодавства, так і вимоги договору. Не впливає на висновки суду у даному обсязі і проміжок часу між зверненням до суду із даним позовом та фактичне вирішення спору судовим актом, оскільки з часу ухвалення заочного рішення суду суттєво змінилось як процесуальне законодавство, так і судова практика щодо матеріального та процесуального закону. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed