Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

21.10.2015 до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]", а також стягнути з відповідача судовий збір. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка вказала, що 17.02.2006 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Під час шлюбу у позивачки та відповідача народилось троє спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами зіпсувалися, сторони не розуміють один одного, не можуть знайти спільну мову у вирішенні сімейних проблем. Чоловік вчиняє сварки, бійки, які негативно впливають на здоров'я позивачки та на психічний стан малолітніх дітей. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні стосунки припинено. Позивачка вважає, що в подальшому збереження шлюбу недоцільне, поновлювати стосунки вона не має бажання. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище та просила крім іншого залишити дітей на її утриманні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні під час судових дебатів позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, обгрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Судом встановлено, що подружжя проживає окремо, припинило шлюбні відносини, сторони не ведуть спільного господарства. Крім того, позивачка підтримала свої позовні вимоги та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно з свідоцтвами про народженя серії [NUMBER] від 07.07.2006 року (а.с. 8), серії [NUMBER] від 25.12.2009 року (а.с.9), серії [NUMBER] від 30.01.2014 року (а.с.10) у позивачки та відповідача є неповнолітні доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11 у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу неповнолітні доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], будуть проживати разом з матір'ю і перебувати на її утриманні. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.02.2006 року (а.с. 11), після реєсрації шлюбу позивачці було присвоєно прізвище "[PERSON]". Таким чином, після розірвання шлюбу вона має право залишити прізвище "[PERSON]". Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Факт сплати позивачкою судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок підтверджується квитанцією № 215 від 21.10.2015 року (а.с. 1). Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved