Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

11.08.2014 року ПАТ "Європейський Газовий Банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест" про стягнення заборгованості, в якій зазначав наступне. 19 квітня 2012 року між ПАТ "Європейський Газовий Банк" та громадянином України [PERSON] було укладено Кредитний договір № 557-190412 . У відповідності із п. 1.1 Кредитного договору, Позичальнику було надано кредит в сумі 700 000,00 грн. терміном по 10 квітня 2014 року із сплатою процентів в розмірі 25% річних. Протягом дії Кредитного договору між Банком та Позичальником були укладені наступні Договори про внесення змін: 01 листопада 2012 року Банк змінив число до якого Позичальник повинен сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту та проценти, а саме до " 22" числа місяця наступного за місяцем нарахування;19 грудня 2012 року Банк змінив строк сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту та процентів за листопад 2012 року, а саме до 28.12.2012 року включно;16 січня 2013 року Банк змінив строк сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту та процентів за грудень 2012 року, а саме до 31.01.2013 року включно;31 січня 2013 року Банк підписав змінив умови п. 8.2. Кредитного договору № 557- 190412 від 19 квітня 2012 року;22 лютого 2013 року Банк змінив строк сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту та процентів за січень 2013 року, а саме до 22.03.2013 року включно;08 квітня 2013 року Банк зменшив суму кредиту до 641 200,00 (шістсот сорок одна тисяча двісті) гривень 00 копійок; [PERSON] порушив зобов'язання, взяті на себе згідно Кредитного договору, а саме порушено п.1.1 вищевказаного Кредитного договору, згідно якого Позичальник повинен був повернути кредит до 10 квітня 2014 року. 19 квітня 2012 року між ПАТ "Європейський газовий банк" та ТОВ "Газ Інвест" було укладено Договір поруки № 97-190412. У відповідності до п. 1.1. Договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з [PERSON] за своєчасне погашення суми кредиту по Кредитному договору. Згідно п. 1.2. Поручителю добре відомі усі вимоги вищевказаного Кредитного договору. Листом від 08.07.2014 р. за вих. № 1504-6.1-2-06 Банк надіслав письмову вимогу до Позичальника про усунення порушень та виконання зобов'язань за Кредитним договором Однак, відповідач, всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, пені, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на день подання позову загальна заборгованість Відповідача складає 1049093,11 гривень 11 копійок, зокрема: основний борг за кредитом - 641 200,00 гривень 00 копійок, що підтверджується випискою; пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту - 53 351,38 гривня 38 копійок; прострочена заборгованість по процентах - 303 059,43 гривень 43 копійки;пеня за несвоєчасну сплату процентів - 29 184,54 гривень 54 копійки; заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 22297,76 гривень 76 копійок., яку просив стягнути у судовому порядку. Окрім того, зазначав, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №57 від 16.07.2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "Єврогазбанк" Ковальова Віктора Михайловича, у подальшому призначено Оберемка Р.А.. Основним завданням тимчасової адміністрації є забезпечення повернення депозитних внесків вкладникам банку, в тому числі за рахунок стягнення простроченої заборгованості. Позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по Кредитному договору № 557- 190412 від 19 квітня 2012 року (з наступними змінами та доповненнями) на загальну суму 1 049 093,11 гривень 11 копійок. Окрім того, 14.10.2014 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшов зустрічний позов від [PERSON] до ПАТ "Європейський газовий банк" про зобов'язання зарахувати грошові кошти по договорам банківських вкладів для погашення заборгованості за кредитним договором. У позові зазначалось,що у відповідності до положень ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Так, з метою погашення кредитного договору, позивач повідомив Банк про врахування фінансових вимог в сумі 1 016 534,57 грн. по депозитним вкладам в рахунок погашення його зобов'язань по Кредитному договору № 557-190412 від 19.04.2012 року, а саме: 30.05.2014 року по депозитним вкладам: [NUMBER] від 24.10.2013 року на суму 237 730,12 грн. та [NUMBER] від 24.10.2013 року на суму 258 845,28 грн., на загальну суму 496 575,41 грн. 01.07.2014 року по депозитним вкладам: [NUMBER] від 03.12.2012 року на суму 259 979,58 грн. та [NUMBER] від 03.12.2012 року на суму 259 979,58 грн., на загальну суму 519 959,16 грн. На адресу Банку позивачем були направлені перелічені вище листи та листи власників депозитних рахунків щодо погашення Кредитного договору № 557-190412 від 19.04.2012 року за рахунок їх вкладів (листи від 04.07.2014 року направлені [PERSON] власника вкладів за договорами [NUMBER] від 24.10.2013 року та [NUMBER] від 03.12.2012 року і [PERSON] - власника вкладів за договорами [NUMBER] від 24.10.2013 року та [NUMBER] від 03.12.2012 року). Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного -у України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Позивач неодноразово надсилав листи Банку з повторними повідомленнями про зарахування вимог по кредитному договору та необхідністю проведення трьохсторонніх зустрічей, однак жодних дій щодо надання відповіді чи призначення дати проведення переговорів Банком не було здійснено (листи від 01.07.2014 року, 03.07.2014 року та 16.07.2014 року, копії телеграми від 21.07.2014 року та листа з доказами відправлення від 08.08.2014). Відповідно до виписки наданої Банком станом на 31.05.2014 року, загальна заборгованість складала 909 986,09 грн., а заяви про зарахування зустрічних однорідних від 05.2014 року та 01.07.2014 року - подані [PERSON] на загальну суму 1 016 534,57 грн., що повністю зараховує заборгованість підтверджену Банком та відповідно до розрахунку переплата складає 62 298,58 грн. Просив суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" зарахувати грошові кошти на загальну суму 1016534,57 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року, відмовити ПАТ "Європейський газовий банк" в задоволенні позову про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 30.10.2014 року прийнято зустрічний позов [PERSON] в частині вимог про зобов'язання ПАТ "Європейський газовий банк" зарахувати грошові кошти за договорами банківських вкладів. Окрім того, 09.12.2014 року [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та остаточно просив зобов'язати ПАТ "Європейський газовий банк" зарахувати грошові кошти по договорам банківських вкладів №326069 від 24.10.2013 року, [NUMBER] від 24.10.2013 року, [NUMBER] від 03.12.2012 року, №307263 від 03.12.2012 року на загальну суму 1326 252, 82 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримує в повному обсязі позовні вимоги, проти задоволення зустрічного позову заперечує і просить його відхилити на підставах викладених у письмових запереченнях, зокрема неможливості зарахування таких вимог під час ліквідації банку. Крім того, зазначив, що належних документів, які б вказували на набуття права вимоги у [PERSON] перед Банком по вкладам інших осіб надано не було, а [PERSON], [PERSON] були виплачені за рахунок коштів Фонду гарантовані вклади по 200000 грн. Відповідачі за первісним позовом проти первісного позову заперечують зазначаючи, що розмір заборгованості є недоведеним, позивачем не надано жодних доказів того, що підтверджують факт виникнення заборгованості у тому розмірі, який визначений у позові. Таким чином, вбачається, що ненадання суду детального розрахунку суми боргу є підтвердженням того, що позивач не може довести суду та документально підтвердити суму позовних вимог до відповідача, а тому просив суд у позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] звертався до Банку ще до ліквідації банку, а тому його вимоги повинні бути задоволені. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, 19 квітня 2012 року між ПАТ "Європейський Газовий Банк" та громадянином України [PERSON] було укладено Кредитний договір № 557-190412 . У відповідності із п. 1.1 Кредитного договору, Позичальнику було надано кредит в сумі 700 000,00 грн. терміном по 10 квітня 2014 року із сплатою процентів в розмірі 25% річних. Протягом дії Кредитного договору між Банком та Позичальником були укладені наступні Договори про внесення змін: 01 листопада 2012 року Банк змінив число до якого Позичальник повинен сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту та проценти, а саме до " 22" числа місяця наступного за місяцем нарахування;19 грудня 2012 року Банк змінив строк сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту та процентів за листопад 2012 року, а саме до 28.12.2012 року включно;16 січня 2013 року Банк змінив строк сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту та процентів за грудень 2012 року, а саме до 31.01.2013 року включно;31 січня 2013 року Банк підписав змінив умови п. 8.2. Кредитного договору № 557- 190412 від 19 квітня 2012 року;22 лютого 2013 року Банк змінив строк сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту та процентів за січень 2013 року, а саме до 22.03.2013 року включно;08 квітня 2013 року Банк зменшив суму кредиту до 641 200,00 (шістсот сорок одна тисяча двісті) гривень 00 копійок; [PERSON] порушив зобов'язання, взяті на себе згідно Кредитного договору, а саме порушено п.1.1 вищевказаного Кредитного договору, згідно якого Позичальник повинен був повернути кредит до 10 квітня 2014 року. Однак, відповідач, всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, пені, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Разом із тим, відповідно до ст. 3 ЦПК України заінтересована особа вправі в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений та обраний ним спосіб. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому зазначені особи самостійно розпоряджуються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як зазначено, у позовній заяві, станом на день подання позову загальна заборгованість Відповідача складає 1049093,11 гривень 11 копійок, зокрема: основний борг за кредитом - 641 200,00 гривень 00 копійок, що підтверджується випискою; пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту - 53 351,38 гривня 38 копійок; прострочена заборгованість по процентах - 303 059,43 гривень 43 копійки;пеня за несвоєчасну сплату процентів - 29 184,54 гривень 54 копійки; заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 22297,76 гривень 76 копійок., яку просив стягнути у судовому порядку. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, здійснені відповідачем платежі за Кредитним договором не відображені в наданому суду розрахунку заборгованості. При цьому, позивачем не надано суду належних первинних документів, щодо наявності заборгованості відповідача, а також не повідомлено про підстави звільнення від доказування, виникнення саме такого розміру заборгованості, здійснені відповідачем платежі за Кредитним договором також не відображені у повному обсязі в наданому суду розрахунку заборгованості. Разом із тим, наданий позивачем розрахунок (а.с.26) з огляду на те, що відповідачем надано квитанції на інший розмір заборгованості та враховуючи, що вказаний розрахунок не підтверджений належними доказами, які б підтверджували сплату боргу з боку відповідачів, він має пусті графи, з приводу яких представник позивача не зміг зазначити причини різниці у сумі, як приклад заборгованості по сплаті комісії із нарахованої 1603,00 грн. дати фактичного погашення не зазначено, однак сума не сплаченої комісії складає 1458,76 грн., отже суд не може прийняти як належний доказ заборгованості за Кредитним договором від 19 квітня 2012 року № 557-190412 в сумі 1049093,11 грн. Отже, розмір заборгованості [PERSON] є недоведеним. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, вбачається, що ненадання суду детального розрахунку суми боргу є підтвердженням того, що позивач не довів суду та документально не підтвердив суму позовних вимог до відповідача [PERSON], яким чином та станом на яке число розраховувався вказаний розрахунок, з урахуванням доказу на підставі якого первинного документу, який би відповідав ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" - виписки з кредитного рахунку Позичальника про рух коштів за весь період його існування з моменту видачі кредиту, а також не надано розрахунок заборгованості з часу укладення кредитного договору, внесення коштів, залишок основного боргу, відсотків, штрафних санкцій, пені та рух внесених коштів по рахунку відповідача [PERSON], а відтак ці вимоги підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю. Окрім того, судом встановлено, що 19 квітня 2012 року між ПАТ "Європейський газовий банк" та ТОВ "Газ Інвест" було укладено Договір поруки № 97-190412. У відповідності до п. 1.1. Договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з [PERSON] за своєчасне погашення суми кредиту по Кредитному договору. Згідно п. 1.2. Поручителю добре відомі усі вимоги вищевказаного Кредитного договору. Листом від 08.07.2014 р. за вих. № 1504-6.1-2-06 Банк надіслав письмову вимогу до Позичальника про усунення порушень та виконання зобов'язань за Кредитним договором Пункт 2.1. Кредитного договору передбачає що виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується договором поруки з фізичною особою. Таким договором, є договір поруки Договір поруки № 97-190412 від 19.04.2012 року, згідно якого ТОВ "Газ Інвест" поручився за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Вищенаведене свідчить, що враховуючи недоведеність вимог Банку про розмір заборгованості боржника, відсутні і підстави для задоволення позову ПАТ "Європейський газовий банк" до ТОВ "Газ Інвест", а відтак позов "Європейський газовий банк" в цій частині також задоволенню не підлягає. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] до ПАТ "Європейський газовий банк" про зобов'язання зарахувати зустрічні однорідні вимоги суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що з метою погашення кредитного договору, [PERSON] повідомив Банк про врахування фінансових вимог в сумі 1 016 534,57 грн. за депозитним вкладами в рахунок погашення його зобов'язань по Кредитному договору № 557-190412 від 19.04.2012 року, а саме: 30.05.2014 року по депозитним вкладам: [NUMBER] від 24.10.2013 року на суму 237 730,12 грн. та [NUMBER] від 24.10.2013 року на суму 258 845,28 грн., на загальну суму 496 575,41 грн. 01.07.2014 року за депозитними вкладами [NUMBER] від 03.12.2012 року на суму 259 979,58 грн. та [NUMBER] від 03.12.2012 року на суму 259 979,58 грн., на загальну суму 519 959,16 грн. На адресу Банку позивачем були направлені перелічені вище листи та листи власників депозитних рахунків [PERSON] та [PERSON] щодо погашення Кредитного договору № 557-190412 від 19.04.2012 року за рахунок їх вкладів (листи від 04.07.2014 року направлені [PERSON] власника вкладів за договорами [NUMBER] від 24.10.2013 року та [NUMBER] від 03.12.2012 року і [PERSON] - власника вкладів за договорами [NUMBER] від 24.10.2013 року та [NUMBER] від 03.12.2012 року). [PERSON] неодноразово надсилав листи Банку з повторними повідомленнями про зарахування вимог по кредитному договору та необхідністю проведення трьохсторонніх зустрічей(листи від 01.07.2014 року, 03.07.2014 року та 16.07.2014 року ). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №57 від 16.07.2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "Єврогазбанк" Ковальова Віктора Михайловича. Основним завданням тимчасової адміністрації є забезпечення повернення депозитних внесків вкладникам банку, в тому числі за рахунок стягнення простроченої заборгованості. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №57 від 18.12.2014 року призначено з 19.12.2014 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Єврогазбанк" Оберемка Романа Анатолійовича (а.с. 236). Постановою Правління НБУ від 17.11.2014 року відкликано банківську ліцензію та ліквідувати АТ "ЄврогазБанк" (а.с.239). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №121 від 18.11.2014 року розпочата процедура ліквідації ПАТ "Європейський газовий банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до наданих суду Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банківських виписок по рахунках 03.12.2012 року, 24.10.2013 року [PERSON], [PERSON] як вкладників ПАТ "Європейський газовий банк" виплачено за рахунок Фонду гарантування вкладів у сумі по 200000 грн. кожному. Згідно до договорів банківських вкладів №326069 від 24.10.2013 року [NUMBER] від 24.10.2013 року наданих суду Фондом гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] . та [PERSON] є вкладниками ПАТ "Європейський газовий банк". Як встановлено у судовому засіданні, належних документів, які б вказували на набуття права вимоги у [PERSON] перед Банком по вкладам інших осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надано не було, про що зазначив Фонд гарантування у своїх запереченнях. Заміна кредитора у зобов'язанні допускається шляхом відступлення права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (стаття 514 ЦК України). Статтею 517 ЦК України передбачено, що укладаючи правочин про заміну кредитора у зобов'язанні первісний кредитор у зобов'язанні, повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч.2 ст. 517 ЦК). За змістом ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема: зарахуванням (ст. 601 ЦК України). Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін за одночасної наявності 3-х умов:- вимога про зарахування є зустрічною;- вимога є однорідною;- строк виконання за зустрічною вимогою або настав, або невстановлений договором, або визначений моментом пред'явлення вимоги. Недопустимість зарахування зустрічних вимог передбачено ст. 602 Цивільного кодексу України, зокрема п. 5 ч. 1 закріплено, що не допускається зарахування зустрічних вимог в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність. Статтею 93 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст. 96 вищевказаного Закону. З огляду на викладене, можливе зарахування зустрічних вимог у процедурі ліквідації банку з посиланням на ст. 601 ЦК України призведе до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України "Про банки і банківську діяльність". Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Цим Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі. Відповідно до ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про зарахування однорідних зустрічних вимог, коли боржник банку одночасно є кредитором банку, під час процедури ліквідації банку суди повинні виходити із вимог ст. ст. 601 - 602 ЦК України, ст. ст. 92 - 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та враховувати, що цим Законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.(вказана позиція ґрунтується на ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року № 6-44653св14). Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 4452-VI Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет (частина перша статті 45 Закону № 4452-VI)). За приписом частини першої статті 49 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону № 4452-VI. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Згідно з пунктом 6 частини другої статті 46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону. Частиною 5 ст. 36 Закону № 4452-VI закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено ст. 52 Закону № 4452-VI, зокрема ч. 1 передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом. Отже, Законом № 4452-VI встановлений певний порядок погашення вимог до банку, який ліквідується. За таких обставин, суд вважає, що зарахування зустрічних вимог у спорі є фактично погашенням вимог кредитора на порушення порядку, установленого процедурою ліквідації банку. А тому, такі вимоги задоволенню не підлягають. Окрім того, [PERSON] як суду, як і Банку, і Фонду не були надані належні та допустимі докази існування права вимоги за договорами банківських внесків, які отримані ним за договорами про відступлення права вимоги від [PERSON], [PERSON] від 30.05.2014р.,04.06.2014р. у зв'язку із чим відшкодування гарантованих коштів за вкладами здійснювалося Фондом саме [PERSON], [PERSON] Суду лише були надані ксерокопії вказаних договорів, без засвідчення їх вірності, що в силу ст. 64 ЦПК України не може бути визнано належним доказом, що також унеможливлює задоволення вимог [PERSON] про зарахування грошових коштів за договорами банківських вкладів, за недоведеністю його права на виникнення права вимоги за банківськими вкладами [PERSON], [PERSON] Інші доводи, викладені в позовній заяві [PERSON] та поясненнях у судовому засіданні, зокрема, про автоматичне зарахування зустрічних вимог, відсутність порушення порядку погашення вимог кредиторів, вимоги позивача виникли не під час ліквідаційної процедури, позов поданий до запровадження процедури ліквідації банку і є підстави визначені ст.601 ЦК України, на переконання суду, не спростовують висновки суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи ті обставини, що у задоволенні позовів відмовлено, підстав для стягнення судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України немає.

Outcome: dismissed