Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачі 12.11.2014 року звернулися в суд\~ із позовом до відповідачів, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета про визнання незаконним рішення виконавчого комітету міської ради та його скасування, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Підставою звернення із позовом вважають те, що вони займають частину нежитлового приміщення 2-го поверху в споруді в будинку №5 по вул.Садовій м.Умань Черкаської області загальною площею 80,8 м.кв., вартістю 54 808 грн., відповідно до звіту експертної оцінки. Дана частина нежитлових приміщень була збудована за погодженням з органами місцевої влади за кошти позивача в 1971 р., що підтверджується наявними документами. В даній частині споруди вони займаються адвокатською діяльністю, а саме : [PERSON] з 01.08.1977 р., [PERSON], [PERSON] з 01.8.1989 р., [PERSON] з 01.08.1992 р., [PERSON] з 15.04.1995 р. Інша частина 2-го поверху нежитлової споруди в будинку №5 по вул. Садовій м. Умань знаходиться в користуванні відповідача 2 (Територіального управління державної судової адміністрації України в Черкаській області) загальною площею 549,2м.кв. Згідно даним інвентаризаційної справи від 29.07.2006 р. Уманського виробничого відділку комунального підприємства Черкаського об'єднаного БТІ в будинку №5 по вул. Садовій м. Умань Черкаської області розташовані наступні приміщення: ПІДВАЛ № назва приміщення площа в метрах квадратних IПідвал13,7 IIПідвал13,8 IIIПідвал35,7 IVПідвал12,4 Всього 75,6 I ПОВЕРХ 101Коридор1.9 102Коридор27.2 103Кабінет10.0 104Кабінет10.5 105Кабінет10.8 106Кабінет16.1 108Кабінет8.8 109Кабінет14.4 110Кабінет15.0 111Кладова2.6 112Архів9.2 113Зал засідань52.8 114Коридор24.8 115Коридор3.3 116Кладова3.5 117Кабінет13.4 118Кабінет14.5 119Кабінет15.3 120Кабінет13.7 Всього по I поверху 271.4 II ПОВЕРХ 201Сходи5.4 202Коридор17.8 203Кабінет16.4 204Кабінет11.9 205Кабінет10.6 206Кабінет11.4 207Кабінет7.3 208Кабінет17.5 209Кабінет13.7 210Кабінет 15.5 211Кабінет11.8 212Коридор23.2 213Кабінет31.0 214Кладова3.3 215Кабінет23.7 216Зал66.1 Всього по II поверху 286.6 Всього:633,6 м. кв. Відповідно до даних інвентаризаційної справи №279 від 06.06.1972 року частина даної споруди, що позначено, як будівля «А», була зареєстрована Уманським відділком КП ЧОБТІ за вказаною адресою 6.06.1972 року за користувачем Уманською юридичною консультацією. Згідно до даних інвентарної справи вказано дату введення в експлуатацію споруди-1971 року. Доказом належності частини приміщень 2-го поверху площею 84.4 м.кв. адвокатам на праві власності є наступні документи: 1) рішення виконавчого комітету Уманської міської [PERSON] №495 від 13.11.1969 р. «Про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво підприємствам міста», яким в п.2 постановлено «Дозволити Уманській юридичній консультації виконати двоповерхову добудову до існуючої будівлі народного суду по вул.К.Маркса,5 (на даний час вул. Садова,5 розміром 6 м. на ширину будинку в бік школи №8 замість існуючого коридору»; 2) викопіровкою топографічної схеми розташування двоповерхової добудови юридичної консультації по вул. К.Маркса,5; 3) листом Головного архітектора м. Умані Президії Черкаської обласної колегії адвокатів, обласному відділу будівництва і архітектури №794 від 25.12.1984 р. про надання дозволу на будівництво двоповерхової добудови Уманської юридичної консультації; 4) листом Президії Черкаської обласної колегії адвокатів №17 від 17.01.1985 р.; 5) кошторисом на добудову Уманської юридичної консультації, складеного Черкаським БТІ-2ар.; 6) актом на виконані роботи нового будівництва складені між Уманською юридичною консультацією та Уманським РСУ від квітня 1970 р., травня 1970 р., червня 1970 р., серпня 1970 р.; 7) рахунком на оплату будівельних послуг юридичною консультацією від РСУ №90 30.04.1970 р., №133 від 30.05.1970 р., №192 від 1970 р., №423 від 21.09.1970 р., від РЕУ №1 від 15.10.87 р. від 1.10.1987 р. Крім цього, підтвердженням належності частини нежитлової споруди позивачам також є: 8) наявність окремого вводу електропостачання в приміщення юридичної консультації Уманського району та окремого лічильника на електроенергію; 9) акт розмежування балансової належності електромереж від 2.03.1979 р.; наявністю окремих договорів на користування електроенергією №201 від 2.03.1979 р., на відпуск теплової енергії №279 від 31.03.2008 р.; 10) Інвентаризаційна справа №279 від 6.06.1972 р. на домоволодіння Уманської юридичної консультації №5 по вул. К.Маркса м.Умань. Виконання робіт по будівництву було здійснено особистою працею та коштами адвокатів юридичної консультації Уманського району з залученням будівельних організацій міста. В 1971 р. добудова була прийнята в експлуатацію, а в 1972 р. було видано технічний паспорт на 2-й поверх будівлі. У даному документі зазначено, що володільцем 2-го поверху добудови є юридична консультація Уманського району. Свідоцтво про право власності на дані нежитлові приміщення, які вони займають, видано не було. Протягом часу користування вищезазначеними нежитловими приміщеннями вони неодноразово проводили поточні ремонти за власні кошти, а саме: замінили 7 віконних блоків в кабінетах; 5 дверних блоків в кабінетах та вхідні двері до консультації; частково перекрили дах; повністю замінили систему опалення; проводили ремонт стін, підлоги та виконували інші ремонтно будівельні роботи, що підтверджується письмовими доказами-товарно-касовими чеками та свідками. З цих міркувань вважають, що вони набули право власності на нежитлові приміщення площею 80.8 м.кв. по вул.Садовій,5 м. Умань, а саме: приміщення, що на схемі інвентаризаційної справи від 27.09.2006 р. позначені- 107Сходи3.6 201Сходи5.4 202Коридор17.8 203Кабінет16.4 204Кабінет11.9 205Кабінет10.6 206Кабінет11.4 207Кабінет7.3 11.05.2012 р. в господарському суді Черкаської області при розгляді справи за позовом ЧО ВГО «Спілки адвокатів України» до ТУ ДСА в Черкаській області (справа №07/5026/516/2012) їм стало відомо: про прийняття виконавчим комітетом Уманської міської ради рішення №133 від 26.04.2012 р., яким постановлено оформити право власності за ТУ ДСА в Черкаській області на нежитлову будівлю суду, яка знаходиться за адресою: вул.Садова,5; про видачу ТУ ДСА України в Черкаській області свідоцтва про право власності від 14.05.2012 р. на нежитлову будівлю суду загальною площею 634.8 м. кв. по вул. Садовій,5 м.Умань. Вважають, що вищезазначене рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №133 від 26.04.2012 р. та свідоцтво про право власності від 14.05.2012 р., виданого на його підставі, є незаконними з наступних причин. Так, рішення №133 від 26.04.2012 р., як підставу зазначено розгляд клопотання управління ДСА та предявлення ними документів відповідно до пункту 10 п. «б» ст.30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», абз.11 п/п «а» п.8.1 розділу 8 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» затв. Наказом МЮУ 07.02.02 р. №7/5. Однак, в даному рішенні відсутні посилання на конкретні правовстановлюючі документи, які передбачено вищезазначеними нормативними актами. Хоча в рішенні вказано вулицю розташування споруди-Садова,5, проте, не зазначено в якому населеному пункті знаходиться дана споруда. У рішенні вказано, як одна споруда нежитлова будівля по вул.Садовій,5. Однак, вона по даним різних інвентаризаційних справ різна за визначенням власника та площі споруд. Так, за даними інвентаризаційної справи від 29.07.2006 р. з змінами від 07.06.2011 р. значиться споруда суду збудована до 1917 р. площею 633.6 м.кв., а по даним іншої інвентаризаційної справи №279 від 6.06.1972 р. споруда по вул.К.Маркса,5 (що переіменовано в вул.Садову), де володільцем зазначено Уманську юридичну консультацію рік введення в експлуатацію приміщень площею 80.8 м.кв. зазначено-1971 р. Крім того, дане рішення є незаконним, оскільки в ньому не зазначено площу нерухомого майна споруди по вул.Садовій,5, на яке оформлено право власності відповідачу, тоді як в свідоцтві на право власності від 14.05.2012 р. вказано конкретний розмір площі споруд-634,8 м.кв. Розмір площі споруди по вул.Садовій,5 в рішенні №133 не зазначено, тоді як за даними обох інвентаризаційних справ вони різні, і становлять площу по справі від 29.07.2006 р.-633,6м.кв., по справі від 6.06.1972 р.-84.4 м.кв., а в свідоцтві на право власності від 14.05.2012 р. зазначено-634,8 м.кв. Як вбачається із преамбули рішення №133 від 26.04.2012 р., в ньому зазначено, що воно прийнято за зверненням ТУ ДСА в Черкаській області та предявленими ними документами відповідно до п/п. 10 п. «б» ст.30 ЗУ «Про місцеве самоврядування», абз.11 п/п «а» п.8.1. розділу 8 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав нa нерухоме майно» затв. наказом МЮУ від 07.02.2002 р. №7/5 (в редакції наказу МЮУ від 28.07.2010 р. №1 692/5, зареєстрованого в МЮУ від 30.07.2010 р. №582/178/77). Даними нормативними актами передбачено: а) до відання виконкому міської ради належить облік та реєстрація відповідно до закону обєктів нерухомого майна; б) оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно органом місцевого самоврядування за наявності: 1) документа, що посвідчує право на земельну ділянку; 2)документа, що відповідно до законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництва обєкта проектній документації. Однак, цих законних вимог при прийнятті рішення №133 міськвиконкомом не дотримано. Підтвердженням цього є наступні факти, що підтверджуються документально. Споруда по вул.Садовій,5 м.Умань складається з двох частин. Приміщення Уманського міськрайсуду по вул.Садовій,5 було побудовано в 1913 році площею 554 м.кв., та приміщення добудови до споруди суду юридичної консультації площею 80.8 м кв. зданого в експлуатацію в 1972 році. Загальна площа обох споруд складає 634.8м.кв. Враховуючи час побудови суду-1913 р. обєктивно, що документи, які посвідчують право на землю та закінчення будівництва заявнику ТУ ДСА в Черкаській області не могли бути видані, оскільки сама судова адміністрація була утворена лише в 2004 році.Відсутність належних документів на землю і будівництво суду підтверджується актами приймання-передачі від 08.01.2004 р., складених між ТУ ДСА в Черкаській області та обласним правлінням юстиції. В п.7 Актів приймання-передачі Уманського районного і міського судів від 08.01.2004 р. зазначено, що відсутня технічна документація на обєкт передачі. Отже, на час передачі приміщень судів в 2004 р. управлінням юстиції було чітко зафіксовано відсутність правовстановлюючих та технічних документів на зазначені приміщення судів. Незважаючи на те, що посадовим особам судової адміністрації Черкаської області було достовірно відомо про відсутність належних правовстановлюючих документів на нерухоме майно суду по вул.Садовій,5 вони, звернулись з клопотанням до Уманського БТІ, яке незаконно виготовило технічний паспорт на всі приміщення споруди площею 634,8м.кв., а потім до міськвиконкому з вимогою визнання за ними право власності на всі споруди (включно з приміщенням юрконсультації). Про незаконність виготовлення технічного паспорту на всю споруду по вул.Садовій,5 для ТУ ДСА свідчить наступне. Споруда суду площею 554 м.кв. була побудована до 1944 р., а тому реєстрація та виготовлення технічного паспорту на дану споруду за ТУ ДСА могло бути зроблено відповідно до п.10, п.11 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP», затв. Міністерстовом комунального господарства УPCP від 31.01.1966 р. при умові наявності рішення виконкому місцевої [PERSON] депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, про дозвіл будівництва, та акт державної комісії про введення будинку в експлуатацію. Вищезазначені акти приймання споруди від 08.01.2004 р. підтверджують відсутність таких документів в Черкаському обласному управлінні юстиції та ТУ ДСА в Черкаській області. А тому, рішення виконавчого комітету про визнання права власності на всі приміщення суду, включаючи приміщення, належні адвокатам, без будь-яких правовстановлюючих та належних технічних документів та видача свідоцтва про право власності на споруду суду є неправомірними, та не відповідають вимогам ч.2 ст.19 Конституції п/п.10.п.»б» ст.30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», розділу 8 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» затв. Наказом МЮУ 07.02.02р. №7/5. Незаконним є і свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н від 14.05.2012 р., так як в ньому: вказано в якості підстави рішення виконкому №133 від 26.04.2012 р. де не зазначено площу нерухомого майна, а в свідоцтві з невідомих підстав ця площа вказана-634,8 м.кв.; даному свідоцтву не відповідають дані акту прийому-передачі місцевих судів Черкаської області від 08.01.2004 р., що передано відповідачу-ДСА. Так, в акті передачі Уманського районного суду від 08.01.2004 р. зазначено, що відсутня технічна документація на обєкт передачі, а в рішенні виконкому №133 вказано, що Управління ДСА предявлено документи відповідно до вимог Тимчасового положення №7/5 від 7.02.02 р.; не відповідає наявним даним і час введення споруди в експлуатацію. Так, в акті передачі зазначено-1913 р., тоді як споруда, яка побудована ними за даною адресою по вул.Садовій,5 площею 80,8 м.кв., згідно даних інвентаризаційної справи від 6.06.1972 р. збудована і введена в експлуатацію лише 1971 р.; загальна площа приміщення Уманського районного суду в акті приймання від 08.01.2004 р. зазначено 286,6 м.кв., що збудовано до 1917 р., однак ця площа включає в себе приміщення добудови юридичної консультації №107,201-207 площею 80.8м.кв., що введено в експлуатацію 1971 р., і в володінні і користуванні районного суду не були і не знаходяться. На даний час на їхню адресу надійшов лист №24838-3 від 04.11.2014 р., яким Уманський міський відділ державної виконавчої служби Черкаської області повідомляє адвокатів, що на 18.11.2014 р. на 10 год. 00 хв. призначено примусове виконання наказу №925/1834/13, виданого Господарським судом Черкаської області з вимогою про звільнення приміщень по вул.Садовій,5 м.Умань. Вважають, що дана вимога порушує їхні права власників, а тому вони вимушені звернутись до суду за захистом їхніх порушених прав. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років... набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.393 ЦК правовий акт органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові, і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Просять постановити рішення, яким: визнати незаконним рішення виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області №133 від 26.04.2012 р. та скасувати його; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №б/н від 14.05.2012 р., виданого на ім»я Територіального управління ДСА України в Черкаській області Уманським відділком КП ЧОБТІ; визнати за ними: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на приміщення нежитлової будівлі по вул.Садовій,5 м.Умань Черкаської області, а саме приміщення, що на схемі інвентаризаційної справи позначені: 107Сходи3.6 201Сходи5.4 202Коридор17.8 203Кабінет16.4 204Кабінет11.9 205Кабінет10.6 206Кабінет11.4 207Кабінет7.3 Загальною площею 80.8 м.кв., вартістю 54\~408 грн. у рівних долях за кожним. Стягнути із відповідачів на їхню користь судові витрати. 25.11.2014 року на адресу суду від представника відповідача ТУ ДСА у Черкаській області надійшло заперечення, відповідно до якого ТУ ДСА України у Черкаській області не погоджується із заявленими позовними вимогами та вважає, що вони є необгрунтованими, і не можуть бути задоволені з таких підстав. Черкаське обласне відділення Всеукраїнської громадської організації «Спілка адвокатів України» зверталось з позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради, ТУ ДСА України у Черкаській області, Уманської міської ради, третя особа-комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічноїінвентаризації» про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 26.04.2012 №135 та скасуванням його, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 14.05.2012 серія САЕ №105872, про визнання право власності на приміщення в нежитловій будівлі по вул.Садовій,5, м.Умань, Черкаської області. За результатами розгляду цього позову господарським судом Черкаської області прийнято рішення від 31 жовтня 2012 року № 02/5026/795/2012, яким у задоволені позовних вимог відмовлено. Це рішення набрало законної сили. Обставини, які установлені рішенням господарського суду Черкаської області від 31.10.2012 №02/5026/795/2012, а саме правомірність рішення виконавчого комітету Уманської міської ради та законність свідоцтва про право власності від 14.05.2012 серія САЕ №105872 на нежитлову будівлю по вул.Садовій,5, м.Умань, Черкаської області, мають преюдиціальне значення, тому не потребують доведення і не можуть бути спростовані під час розгляду судами інших справ. Позивачі є членами Черкаського обласного відділення Всеукраїнської громадської організації «Спілка адвокатів України» та їх звернення з позовною заявою до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з тих же самих підстав, з тим же самим предметом спору, який розглядався господарським судом Черкаської області, за результатами розгляду якого прийнято рішення, що набрало законної сили, є не інакше, як намаганням уникнути та затягти виконання цього рішення. ТУ ДСА України у Черкаській області заперечує проти позовних вимог Позивачів та просить відмовити в їх задоволені. 11.03.2015 року позивачами подано заяву про зміну і доповнення позовної заяви відповідно до якої, з часу їхнього звернення до суду з даним позовом у листопаді 2014 р. відповідач ТУ ДСА України в Черкаській області систематично вживає активні дії, направлені на перешкоджання їхній адвокатській діяльності, вимагаючи від них звільнити збудоване ними нежитлове приміщення 2-го поверху площею 80.8 м.кв. добудови по вул.Садовій,5 м.Умань. Так, вперше на їхню адресу надійшов лист №24838-3 від 04.11.2014 р., яким Уманський міський відділ державної виконавчої служби Черкаської області повідомляв їх, що на 18.11.2014 р. на 10 год. 00 хв. призначено примусове виконання наказу №925/1834/13, виданого Господарським судом Черкаської області з вимогою про звільнення приміщень по вул.Садовій,5 м.Умань. Вдруге, Уманський міський ДВС направив лист до Черкаського обласного відділення ВГО «Спілки адвокатів України» №3443 від 25.02.2015 р., яким повідомив про проведення виконавчих дій щодо звільнення спірного приміщення 2-го поверху площею 80.8 м.кв. по вул.Садовій,5 яке призначено на 10.03.2015 р на 10-00 год. Дана обставина підтверджується фактами ведення досудового розслідування в кримінальних справах відносно посадових осіб ТУ ДСА в Черкаській області, Уманського міськвиконкому, Уманського відділення ВО КП «ЧОБТІ». Згідно до повідомлення прокурора міста Умані №(25)1530-13 від 14.04.2014 р. триває досудове розслідування у кримінальних провадженнях №12013250250002170 від 25.12.2013 р., що відкрите за їхньою скаргою відносно невстановлених осіб з числа працівників ТУ ДСА в Черкаській області за ст.358 ч.1 КК України та №12014250250000460 від 11.04.2014 р., що відкрите за їхньою скаргою відносно службових осіб виконавчого комітету Уманської міської ради за ст. 364 ч.1 КК України. Відповідно до постанови про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого від 12.05.2014 р. ЧОВ ВГО «Спілка адвокатів України» залучено в якості потерпілого у кримінальному провадженні №12013250250001389 від 09.08.2013 р., яке внесено до ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України відносно невстановлених службових осіб Уманського ВВ КП «ЧООБТІ». На даний час кримінальні провадження в усіх справах тривають і постанов про їх закриття не виносилось. Відповідач ТУ ДСА в Черкаській області продовжує чинити моральний тиск і створювати перешкоди в їхній правозахисній діяльності, а тому вони вимушені додатково звернутись до суду за захистом їхніх порушених прав з даним позовом та доповнити його вимогою про покладення зобовязання на відповідача в наступному. Покласти на відповідача ТУ ДСА в Черкаській області зобовязання не чинити перешкоди в користуванні приміщенням нежитлової споруди 2-го поверху площею 80.8 м.кв., що в технічній документації позначено під літерою «А» по вул.Садовій,5 м.Умань Черкаської області, які на схемі інвентаризаційної справи позначені № приміщення 107, 201, 202,203,204,205,206,207. Просять визнати незаконним рішення виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області №133 від 26.04.2012 р. та скасувати його; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №б/н від 14.05.2012 р., виданого на імя Територіального управління ДСА України в Черкаській області виконавчим комітетом Уманської міської ради; визнати за ними : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на приміщення нежитлової будівлі по вул.Садовій,5 м.Умань Черкаської області, а саме приміщення, що на схемі інвентаризаційної справи позначені під літерою «А»- 107Сходи3.6 201Сходи5.4 202Коридор17.8 203Кабінет16.4 204Кабінет11.9 205Кабінет10.6 206Кабінет11.4 207Кабінет7.3 зальною площею 80.8 м.кв. вартістю 54\~408 грн. у рівних долях за кожним; покласти на відповідача ТУ ДСА в Черкаській області зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні приміщенням нежитлової споруди 2-го поверху площею 80.8м.кв., що в технічний документації позначено під літерою «А» по вул.Садовій,5 м.Умань Черкаської області, які на схемі інвентаризаційної справи позначені- № приміщення назва приміщення площа 107Сходи3.6 201Сходи5.4 202Коридор17.8 203Кабінет16.4 204Кабінет11.9 205Кабінет10.6 206Кабінет11.4 207Кабінет7.3 Стягнути із відповідачів на користь позивачів судові витрати. У судові засідання 15.03.2017 року, 29.03.2017 року, 11.04.2017 року, 03.05.2017 року, 15.05.2017 року, 29.05.2017 року, 21.06.2017 року позивач [PERSON] не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову (т.4 а.с.18). У судові засідання 15.03.2017 року, 29.03.2017 року, 03.05.2017 року, 15.05.2017 року, 29.05.2017 року, 21.06.2017 року позивач [PERSON] не з»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову (т.4 а.с.18). У судові засідання 15.03.2017 року, 29.03.2017 року, 11.04.2017 року, 29.05.2017 року, 21.06.2017 року позивач [PERSON] не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову (т.4 а.с.18). У судові засідання 15.03.2017 року, 29.03.2017 року, 11.04.2017 року, 29.05.2017 року, 21.06.2017 року позивач [PERSON]\~не з»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову (т.4 а.с.18). У судові засідання 15.03.2017 року, 29.03.2017 року, 11.04.2017 року, 03.05.2017 року, 15.05.2017 року, 29.05.2017 року, 21.06.2017 року позивач [PERSON] не з»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову (т.4 а.с.18). Представник відповідача ТУ ДСА у Черкаській області [PERSON] в режимі відео конференції підтримала заперечення та дала пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним у запереченні. Додатково пояснила, що позивачі не набули законних підстав для набуття за ними права власності за набуваьною давністю, в тому числі і кожен з них окремо. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. \~У судові засідання представник відповідача виконавчого комітету Уманської міської ради не з»явився, подав заяву про не визнання позову та розгляд справи за його відсутності (т.4 а.с.156). \~ \~ \~ \~\~ \~У судові засідання представники третіх осіб Уманської міської ради, Черкаського обласного відділення Всеукраїнської громадської організації «Спілка адвокатів України», Головного територіального\~ управління юстиції у Черкаській області не з»явилися, має місце їх повторна неявка. Заслухавши пояснення представника відповідача ТУ ДСА України у Черкаській області, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: - суд проводить розгляд справи за відсутності учасників судового розгляду, якщо є відомості про належне їх повідомлення про час і місце розгляду справи; - про всі судові засідання, відповідно до повідомлень про вручення судових повісток, повідомлено 3-х осіб та представників відповідачів відповідно ст.ст.74, 76 ЦПК України; - позивачі отримали особисто повістки у судові засідання, які призначались на 15.03.2017 року, 29.03.2017 року, 11.04.2017 року, 03.05.2017 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення; - судові повістки, які направлялись позивачам, які не були присутні у судових засіданнях, про призначення судових засідань на 15.05.2017 року, 29.05.2017 року, 21.06.2017 року повернулись без вручення із зазначенням причини невручення за закінченням терміну зберігання; - згідно ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається за адресою, зазначеною стороною. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином; - крім цього, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], хоча і не отримали повістки на всі судові засідання, разом з тим, повідомляли суд про причини неявки, що свідчить про обізнанність їх про час і місце розгляду справи, так як всі дати та місце проведення судових засідань у справі висвітлювались на сайті Монастирищенського районного суду Черкаської області вчасно і позивачі при бажанні могли ознайомитись з цією інформацією; - Європейський суд з\~ прав\~ людини\~ в\~ рішенні\~ від 7 липня\~ 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа [PERSON]\~ проти Іспанії"\~\~ зазначив,\~\~ що\~\~\~\~заявник\~\~ зобов'язаний\~\~ демонструвати готовність\~ брати\~ участь\~ на всіх етапах розгляду,\~ що стосуються безпосередньо його,\~ утримуватися від використання\~ прийомів,\~ які пов'язані\~ із\~ зволіканням у розгляді справи,\~ а також максимально використовувати\~ всі\~\~ засоби\~\~ внутрішнього\~\~ законодавства\~\~ для прискорення процедури слухання.\~\~Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров'я, оскільки вони пов'язані з форс-мажорними обставинами…. Таким чином, неодноразова неявка позивача, яким було ініційовано судовий спір, без поважних причин у судове засідання цілком об'єктивно була розцінена як зловживання сторони своїми процесуальними правами, що є неприпустимим; - у рішенні ЄСПЛ у справі "Смірнова проти України", суд дійшов висновку, що порушення розумного строку розгляду справи відбулося в тому числи з тієї причини, що національний суд не вжив заходів щодо протидії тактиці затягування розгляду справи стороною, яка неодноразово заявляла відводи, клопотання та не зявлялася в судові засідання; - відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на справедливий суд»кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ( позивач, відповідач, скаржник та інший учасник судового розгляду) упродовж розумного строку….; - згідно ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу у разі повторної неявки будь-кого із учасників процесу, якщо від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в тому числі і в разі неяки з поважних \~причин; - крім цього, при прийнятті рішення суд враховує і наявність права позивачів приймати участь у судовому засіданні через представників; - при вирішенні спору суд виходить із встановлених у судовому засіданні обставин справи, а також наданих суду доказів відповідно ст.ст.10-11 ЦПК України; - суду доказів права користування позивачами спірним приміщенням саме як адвокатами, а також того, з якого часу вони є адвокатами та з якого часу користуються спірною частиною приміщення, та на яких підставах, не надано; - судом встановлено, що частина спірних будівель була збудована у 1971 році для Уманської юридичної консультації як добудова до будинку народного суду (т.1 а.с.12 ); - відповідно ст.ст.131-132 ЦК Української РСР, яка діяла до вступу в законну силу ЦК України в ред.2001 року 01.01.2004 року, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню. Приналежністю є річ, призначена служити головній речі і зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше; - суду доказів наявності договору з Уманським судом чи з іншими уповноваженими особами, які здійснювали керівництво та розпорядженням майном суду, про належність спірної добудови для здійснення іншого господарського призначення, не надано; - згідно «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP», затверджених Міністерстовом комунального господарства УPCP від 31.01.1966 р., реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим [PERSON] депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої [PERSON] депутатів трудящих. Установі, підприємству або організації про проведену реєстрацію бюро технічної інвентаризації видає реєстраційне посвідчення (додаток N 3, 3-а). Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1. До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації; - стороною позивачів суду не надано суду належних і допустимих доказів реєстрації права власності добудови за Уманською юридичною консультацією ( акту введення приміщення в експлуатацію чи інше, а також реєстраційного посвідчення на вказану будівлю), тому підстав вважати, що добудоване приміщення належало вказаній юридичній консультації з 1971 року немає; - суд вважає, що зазначені позивачами у позовній заяві акти, листи, рахунки та дозволи (т.1 а.с.4), яких суду не надано та клопотання про витребування яких Монастирищенському районному суду Черкаської області при розгляді справи, яка розглядається спочатку, не заявлено, якщо і є в наявності, не є документами, які свідчать про виникнення права на реєстрацію чи права власності позивачів на добудоване приміщення з часу його побудови до прийняття виконкомом Уманської міської ради від 26.04.2012 року відповідно нормативно-правових актів, які діяли на цей період часу ; - також стороною позивачів не надано суду доказів, що вказана добудова була проведена за їх особисті кошти. Згідно інвентаризаційної справи на будівлю, вона була збудована у 1971 році, а позивачі в даному приміщенні почали працювати, згідно їх позовних вимог: [PERSON] з 01.08.1977 р., [PERSON], [PERSON] з 01.8.1989 р., [PERSON] з 01.08.1992 р., [PERSON] з 15.04.1995 р., тобто на час їх працевлаштування адвокатами спірна частина будівлі вже була збудована, доказів протилежного суду не надали. Крім цього, згідно повідомлення Черкаського обласного відділення Всеукраїнської ГО «Спілка адвокатів України» від 16.04.2014 року спірна частина будівлі була побудована Черкаською обласною колегією адвокатів своїми силами та коштами, що також спростовує твердження позивачів у цій частині їх вимог; - доказів, що Уманська юридична консультація була підрозділом Черкаської обласної колегії адвокатів, правонаступником якої є Черкаське обласне відділення Спілки адвокатів України, що підтверджується рішенням господарського суду Черкаської області від 31.10.2012 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2013 року (т.1 а.с.126-136) не надали. Позивачі доказів їх самостійного правонаступництва прав Уманської юридичної консультації та не як членів відділення Спілки адвокатів України суду також не надали; - відповідно довідки вих. №6 від 18.03.2015 року, виданої Черкаською обласною Всеукраїнською ГО «Спілка адвокатів України» ні у власності, ні в користуванні ЧОВ ВГО «Спілка адвокатів України», приміщення в м.Умані по вул..Садовій,5 не значиться (т.2 а.с.165); - тому підстав стверджувати, що спірна частина будівлі була добудована за їх особисті кошти як забудовників і в них виникло право на оформлення права власності немає; - щодо позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю, суд приходить до наступних висновків; - згідно ст.344 ЦК України в редакції 2001 року, який вступив у законну силу 01.01.2014 року, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду; - позивачі доказів набуття права власності на нерухоме спірне майно згідно «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP», затверджених Міністерстовом комунального господарства УPCP від 31.01.1966 р., не надали, як і не надали доказів набуття права власності на підставі інших нормативних актів, які діяли пізніше в часі; - відповідно до ЦК України щодо виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є\~органами державної реєстрації прав ст. 6 Закону України № 1952-ІV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року). Положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному звязку із положенням ст. 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація; - оскільки, добудоване спірне приміщення не було нерухомим майном в розумінні положень ст.181 та 182 ЦК України, а тому відсутні підстави вважати, що позивачі правомірно володіли саме нерухомим майном протягом часу більше 10 років і набули право власності на це майно; - визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва (на недобудоване нерухоме майно) в судовому порядку ЦК України не передбачено. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 р. за результатами розгляду заяви ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 10 лютого 2011 р. в справі № 18/314 за позовом ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» до ЗАТ «Будсоцсервіс», підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно (справа № 3-82гс11/32/14) та на правильність саме такого тлумачення положень законодавства вказує Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховного Суду України від 03.10.2013 року; - щодо підстав визнання права власності згідно ст.392 ЦК України, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки, із системного аналізу статтей 15, п.1 ч.2 ст.16 та ст.392 ЦК України вбачається, що позов про визнання права власності подається у випадку, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Метою подання даного позову є усунення невизначеності у суб»єктивному праві належному особі, а також здійснення суб»єктивного права особою. Для задоволення позову на підставі вказаної норми судове рішення повинно базуватися на встановленому юридичному факті і не може собою підміняти правовстановлюючих документів. Тобто, на підставі вказаних норм законний власник може підтвердити виникле в минулому право власності, а не встановити його вперше. Право власності на нерухоме майно та інші похідні від нього права виникають з моменту державної реєстрації таких прав. Позивачі на час зверення до суду з позовом не підтвердили належними доказами виникнення у них права власності на нерухоме майно: не надали суду акт державної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкту, не надали проектно-кошторисної документації , доказів оплати вартості будівельних робіт по будівництву спірної частини будівлі, записи, проведені БТІ не стосуються позивачів, а юридичної консультації, доказів прав правонаступництва щодо майна якої позивачами також суду не надано. Наявність договорів на утримання та обслуговування спірних приміщень, якщо і мають місце, не свідчать про набуття права власності як і тривале користування (перебування) позивачів спірним приміщенням; - даний висновок узгоджується з Правовим висновком Верховного Суду України у справі про визнання права власності на нежитлові приміщення від 18.02.2015 року в справі №№ 6-244цс14, предметом якої був спір про визнання права власності на нежитлові приміщення, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов»язковим при застосуванні судами загальної юрисдикції при застосуванні таких же норм права; - крім цього, відповідні положення містяться і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; - оскільки відсутні підстави для визнання права власності за позивачами на добудоване приміщення як на нерухоме майно за набувальною давністю, та з підстав, передбачених ст.392 ЦК України, суд вважає, що відсутні підстави для визнання рішення та свідоцтва про право власності незаконними, так як вказані рішення та свідоцтво не порушують права власності позивачів. Крім цього, також відсутні підстави для задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні спірним приміщенням, з підстав зазначених позивачами, які є похідними від вимоги про визнання права власності; - крім цього, позивачами не надано доказів, що дане майно є безхазяйним, відповідно ст.ст.335,336 ЦК України; - згідно Конституції (основного закону) Української РСР, затвердженої 30.01.1937 року, яка діяла до затвердження нової Конституції Української РСР 1978 року, тобто на час побудови спірної частини приміщення, соціалістична власність в УРСР має або форму державної власності (всенародне добро), або форму кооперативно-колгоспної власності (власність окремих колгоспів, власність кооперативних об'єднань).\~Земля, її надра, води, ліси, заводи, фабрики, шахти, рудні, залізничний, водний і повітряний транспорт, банки, засоби зв'язку, організовані державою великі сільськогосподарські підприємства (радгоспи, машинно-тракторні станції і т. п.), а також комунальні підприємства і основний житловий фонд у містах і промислових пунктах є державною власністю, тобто всенародним добром. Право особистої власності громадян передбачало право на їх трудові прибутки та заощадження, на житловий будинок і підсобне хатнє господарство, на предмети хатнього господарства і вжитку, на предмети особистого споживання та комфорту, тобто право власності на споруди та будівлі, в яких знаходились державні органи та установи, не могли бути в особистій власності громадян; - відповідно ст.10 Конституції (основного закону) Української РСР, затвердженої 20.04.1978 року, основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Соціалістичною власністю є також майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань. Ніхто не має права використовувати соціалістичну власність з метою особистої наживи та в інших корисливих цілях; - згідно ст.11 Конституції (1978 року) державна власність - спільне надбання всього радянського народу, основна форма соціалістичної власності. У виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави; - відповідно ст.13 Конституції 1978 року основу особистої власності громадян [PERSON] РСР становлять трудові доходи. В особистій власності можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження, тобто право власності на споруди та будівлі, в яких знаходились державні органи та установи, не могли бути в особистій власності громадян за Конституції 1978 року також; - згідно Конституцій УРСР 1937 та 1978 року [PERSON] народних депутатів безпосередньо і через створювані ними органи керують усіма галузями державного, господарського, соціального і культурного будівництва, приймають рішення, забезпечують їх виконання, здійснюють контроль за проведенням рішень у життя; - про належність права саме органам місцевого самоврядування розпоряджатися майном на підвідомчій їм території, в тому числі і майна, переданого юридичним консультаціям свідчить також ст. 42 Закону Української РСР про затвердження Положення про адвокатуру Української РСР від 31 жовтня 1980 року N 1050-X, відповідно до якої матеріально-технічне забезпечення колегій адвокатів здійснюється виконавчими і розпорядчими органами обласних, Київської міської [PERSON] народних депутатів у встановленому порядку та ст.20 цього ж Закону, відповідно до якої для організації роботи адвокатів по поданню юридичної допомоги президії колегій адвокатів у містах та інших населених пунктах створюють юридичні консультації. Місцезнаходження юридичної консультації та кількість працюючих у ній адвокатів визначаються президією колегії адвокатів за погодженням з відділом юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської [PERSON] народних депутатів і виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів; - відповідно ст.2 Закону СРСР «Про власність в СРСР» N 1305-1 від 06.03.90 року «Цим Законом відповідно до Конституції СРСР встановлюються основні положення про власність, які діють на всій території Союзу РСР. Відносини власності, не передбачені цим Законом, регулюються законодавчими актами Союзу РСР, союзних і автономних республік, які видаються відповідно до нього.»; - згідно ст.4 цього ж Закону, власність в СРСР виступає у формі власності радянських громадян, колективної і державної власності; - відповідно ст.19 Закону № 1305-1 До державної власності належать загальносоюзна власність, власність союзних республік, власність автономних республік, автономних областей, автономних округів, власність адміністративно-територіальних утворень (комунальна власність). Розпорядження й управління державним майном здійснюють від імені народу (населення адміністративно-територіального утворення) відповідні [PERSON] народних депутатів та уповноважені ними державні органи. За погодженням між власниками державного майна воно може бути в їхній спільній власності. Майно, яке створюється або придбається за рахунок бюджетних чи інших коштів Союзу РСР, союзної республіки, автономної республіки, автономної області, автономного округу, адміністративно-територіального утворення або коштів підприємств, організацій, установ, що перебувають у їхньому віданні, належить відповідно до загальносоюзної власності, власності союзної республіки, автономної республіки, автономної області, автономного округу або власності адміністративно-територіального утворення; - відповідно ст.26 цього Закону «Майно державної установи» Майно, що є державною власністю і закріплене власником за державною установою (організацією), яка перебуває на державному бюджеті, знаходиться в оперативному управлінні цієї установи (організації); - згідно Закону Української РСР «Про власність» від\~07.02.1991\~№\~697-XII, зокрема ст..34 «Об'єкти права загальнодержавної (республіканської) власності» загальнодержавну (республіканську) власність складають: майно, що забезпечує діяльність Верховної [PERSON] Української РСР та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, прикордонних і внутрішніх військ; оборонні об'єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв'язку та нформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об'єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток; - відповідно ст.39 цього ж Закону «Правовий режим майна державної установи» Майно, що є державною власністю і закріплене за державною установою (організацією), яка перебуває на державному бюджеті, належить їй на праві оперативного управління; - постановою Верховної [PERSON] України «Про забезпечення діяльності судів» від 24.02.1994 року №\~4019-XII, на виконання Закону України "Про статус суддів" та з метою створення необхідних умов для діяльності судів Верховна [PERSON] України постановила «Передати службові приміщення судів у їх безоплатне користування з балансу відповідних органів на баланс судів»; - Кабінет Міністрів України на виконання вказаної постанови № 4019-ХІІ прийняв Постанову № 197 від 12.02.1996 року «Про затвердження Положення про порядок передачі судам службових приміщень», відповідно до якого це Положення визначає порядок передачі на баланс судів будинків з допоміжними будівлями, інших нежилих приміщень (далі - службові приміщення), в яких розташовані суди. Службові приміщення передаються на баланс судів безоплатно ( Тобто приміщення, в яких розміщенні суди, повністю підлягали передачі на баланс судів). Передані службові приміщення згідно з статтею 39 Закону України "Про власність" закріплюються за судами і належать їм на праві оперативного управління. Судам передаються: службові приміщення, які перебувають у загальнодержавній власності, - міністерствами та іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами державної виконавчої влади, які здійснюють функції з управління майном, що є у загальнодержавній власності; службові приміщення, які перебувають у власності Автономної Республіки Крим, - Верховною [PERSON] Автономної Республіки Крим; службові приміщення, які перебувають у власності адміністративно-територіальних одиниць, - обласними, Київською та Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, селищними, міськими Радами. Передача службових приміщень на баланс судів після прийняття відповідного рішення проводиться комісією з питань приймання-передачі службових приміщень судів, яка утворюється Урядом Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. До складу комісії входять представники зазначеного у пункті 3 цього Положення органу відповідного суду, Головного управління юстиції в Автономній Республіці Крим, управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, бюро технічної інвентаризації, місцевих комунальних підприємств, а також підприємства, установи чи організації, на балансі яких перебуває службове приміщення суду. Передача службового приміщення суду провадиться разом з відповідною технічною документацією на нього (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього. У разі відсутності необхідної документації вона відновлюється за рахунок підприємства, установи чи організації, на балансі яких перебуває службове приміщення; - таким чином, відповідно до нормативно-правових актів, що діяли на час передачі спірного приміщення на баланс Черкаському обласному управлінню юстиції, статус цього приміщення був визначений, як державне майно; - згідно ж ст.1 Закону України «Про адвокатуру» від 19.12.1992\~№\~2887-XII адвокатура України є добровільним професійним громадським об'єднанням, покликаним згідно з Конституцією України сприяти захисту прав, свобод та представляти законні інтереси громадян України, іноземних громадян, осіб без громадянства, юридичних осіб, подавати їм іншу юридичну допомогу; - відповідно ст.18 цього ж Закону «Відносини адвокатури з Міністерством юстиції України, місцевими органами державного управління» Міністерство юстиції України: забезпечує необхідне фінансування оплати праці адвокатів за рахунок держави у разі участі адвоката у кримінальній справі за призначенням та при звільненні громадян від оплати юридичної допомоги; узагальнює статистичну звітність про адвокатську діяльність; сприяє проведенню заходів щодо підвищення професійного рівня адвокатів. Місцеві органи державного управління у межах своєї компетенції сприяють адвокатам та адвокатським об'єднанням у вирішенні соціальних питань, надають їм в оренду придатні для роботи приміщення, встановлюють пільги щодо орендної плати за використання приміщень тощо; - на підставі Закону України «Про управління об»єктами державної власності», Постанови КМ України від 21.09.1998 року № 1482 «Про передачу об»єктів права державної та комунальної власності» спільним Наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України «Про передачу будівель (приміщень) місцевих судів Черкаської області» від 10.03.2003 року № 373;109/5 передано до сфери управління Державної судової адміністрації будівлю по вул..Садова,5 в м.Умань (т.1 а.с.100) згідно акту приймання передачі від 08.01.2004 р.\~(т.1 а.с.195); \~ - разом з тим, акт приймання передачі приміщення не є документом, який посвідчує право власності ТУ ДСА, а тому підстав вважати, що позивачі безперешкодно користуються даним приміщенням більше 10 років, підстав немає, так як спочатку власником всього майна були органи місцевого самоврядування УРСР, після прийняття Закону СРСР власність державної установи, до 2004 року балансоутримувачем було Міністерство юстиції в особі обласного управління, а з 2004 року балансоутримувачем стало ТУ ДСА, і лише з 14.05.2012 року власником будівлі став відповідач ТУ ДСА; - позивачі на час прийняття рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 26.04.2012 року прав за набувальною давністю на приміщення ні до управління юстиції, ні до ТУ ДСА не заявляли, так як його не набули, 10 річний строк безперешкодного користування майном відповідача ТУ ДСА, станом на час прийняття рішення 26.04.2012 року та на час видачі свідоцтва 14.05.2012 року не пройшов, а тому суд вважає, що, якщо частина приміщення і була б узаконена як завершене будівництво, станом на дату прийняття рішення та на час видачі свідоцтва про право власності, позивачі права власності за набувальною давністю не набули; - оскільки позивачі не набули права на майно за набувальною давністю станом на дату прийняття рішення виконкомом Уманської міської ради та на час видачі свідоцтва про право власності, не підлягає до задоволення позов в частині визнання даних актів незаконними та їх скасування, так як їх право власності відсутнє на це майно. Оскільки позовні вимоги в частині визнання права власності на майно та зобов»язання усунути перешкоди, залежить від визнання незаконним рішення та свідоцтва, для задоволення яких суд підстав не вбачає, тому не підлягають задоволенню вимоги і в цій частині; - щодо проведення ремонтних робіт позивачами, якщо вони і мали місце, позивачі мають право на звернення до суду з відповідним позовом щодо отримання компенсації згідно ст.1214 ЦК України; - щодо обґрунтування позовних вимог позивачів у частині відсутності виділення земельної ділянки відповідачу ТУ ДСА у Черкаській області на час прийняття рішення про оформлення права власності, суд вважає, що ці доводи не можуть бути підставою для задоволення позову, так як суду доказів виділення земельної ділянки для побудови Уманської юридичної консультації не надано; - щодо наявності чи відсутності законного права користування земельною ділянкою ТУ ДСА України у Черкаській області на час прийняття рішення від 26.04.2012 року про оформлення права власності, суд виходить із наступного: - суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку визначених\~Конституцією України,\~ЗК України\~та іншими законами України, що регулюють земельні відносини; - згідно із ч.4\~ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. [PERSON] України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст.41); - станом на час прийняття рішення 1969 року № 495, земельні відносини регулювались Основами земельного законодавства \~Союзу РСР і союзних республік від 13.12.1968 року N 3401-VII, згідно ст.3 яких, відповідно до Конституції СРСР земля в Союзі Радянських\~\~\~Соціалістичних Республік є державною\~\~\~власністю, тобто всенародним надбанням.\~\~\~\~\~\~\~Земля в СРСР складається виключною власністю держави\~\~\~і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або\~\~\~прихованій формі порушують право державної власності на\~землю, забороняються; - після цього, з 1970 року земельні відносини регулювались Земельним кодексом Української РСР 1970 року; - згідно ч.2 ст.4 названого Кодексу, земля була виключною власністю держави і надавалася тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушували право державної власності на землю, заборонялися; - відповідно до ст.13 ЗК УРСР 1970 року передбачалося, що земля в Українській РСР надається в користування: колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; громадянам СРСР. У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, земля може надаватися в користування і іншим організаціям та особам; - відповідно до ст.19 Закону Української РСР «Про судоустрій Української РСР» від 05 червня 1981 року, організаційне керівництво судами Української РСР здійснювали Міністерство юстиції Української РСР та відділи юстиції виконавчих комітетів обласних, Київської міської [PERSON] народних депутатів; таким чином, згідно норм ЗК УРСР 1970 року, земельна ділянка, розташована за адресою: вул..Садова ( [PERSON]) 5, Черкаської області, надана у безстрокове користування у встановленому на той час порядку для народного суду, перебувала в державній власності; - відповідно до\~ст.4 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року\~(в подальшому -\~ЗК України 1990 року) в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, у державній власності перебували всі землі, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. При цьому вказана норма встановлювала заборону на передання в колективну і приватну власність земель, наданих для розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади.\~Статтею 6 Конституції України, судову владу віднесено до державної влади. Згідно із\~ст.84 ЗК України 2001 року, в редакції на момент прийняття, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. При цьому до земель державної власності, які не могли передаватися до комунальної й приватної власності, належали й земельні ділянки органів державної влади; - відповідно до ст.ст.\~119,125,\~128 Закону України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року, організаційне забезпечення судів покладалося на Державну судову адміністрацію, яка має статус центрального органу виконавчої влади, до складу якої в якості територіальних органів з правом юридичної особи входять територіальні управління державної судової адміністрації; -положеннями\~ст.6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05 лютого 2004 року, встановлювалася заборона на передання до земель комунальної власності земельних ділянок, які використовувалися для забезпечення органів державної влади; - згідно акту приймання передачі від 08.01.2004 року (т.1 а.с. 195-196 ) комісія встановила, що будівля суду розташована на земельній ділянці площею 837 кв.м, та будівля передана ТУ ДСА; - оскільки земельна ділянка на період прийняття рішення Уманською міською радою 26.04.2012 року не була у власності ТУ ДСА, згідно норм ЗК України, в редакції 2002 року, при переході права власності на нерухоме майно, переходить право власності чи право користування на якій розташоване майно, тому суд вважає, що за даних обставин та до оформлення права власності відсутність документів та відповідних рішень не були перешкодою для прийняття відповідно рішення виконачим комітетом ради, оскільки оформлення документів (при їх відсутності) після передачі будівлі передбачено Постановою КМ України № 197 від 12.02.1996 року «Про затвердження Положення про порядок передачі судам службових приміщень»; - судові витрати відповідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягненню з позивачів, крім позивача [PERSON], який звільнений від сплати судового збору, на користь відповідача ТУ ДСА України у Черкаській області понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору в сумі 121 грн 80 коп, які були ним сплачені за подання апеляційної скарги, яку апеляційним судом було задовлено; - у зв»язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне, скасувати заходи забезпечення позову, після набрання рішенням законної сили на підставі ч.6 ст.154 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved