Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 липня 2007 року між ТОВ "Просто Фінанс" та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 46500 грн. 18.05.2012 року між ТОВ "Просто фінанс" та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого позичальник передав позивачу права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором, укладеним з відповідачем. Відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та пені. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 60789,94 грн. та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ТОВ "Просто Фінанс" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 46500 грн. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісяця здійснювати погашення заборгованості шляхом внесення коштів у розмірах, передбачених графіком повернення кредиту /а.с. 6-9/ . ТОВ "Просто Фінанс" свої зобов'язання за договором виконаkj, надавши відповідачу кредитні грошові кошти. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого станом на 10.04.2014року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 60789,50грн., яка складається з наступного: 41838,50 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14194,71 грн. - заборгованість зі сплати відсотків, 2301,75 - заборгованість зі сплати комісії, 2454,98 грн. - штраф за порушення строків платежів. Позивач набув права вимоги за кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 18 травня 2012 року з ТОВ "Просто Фінанс", що підтверджується копією договору та витягом із додатку до зазначеного договору /а.с. 12-17/. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 статті 259 ЦК України - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з довідки про грошові надходження, останній платіж за кредитним договором було здійснено відповідачем 17.06.2008 року /а.с.19/. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені цим договором. У відповідності до п.3.1 кредитного договору кожний щомісячний платіж повинен бути отриманий кредитодавцем протягом відповідного платіжного періоду не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної в графіка платежів (не пізніше 10 числа місяці у відповідному платіжному періоді). Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кредитних коштів, а відтак і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення. Верховний Суд України у своїй постанові по справі №6-20цс14 від 19.03.2014 року дійшов такого ж висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Таким чином, позивач повинен був звернутися за захистом порушеного права до суду до 10 липня 2011 року, оскільки сторонами кредитних правовідносин не обумовлений строк позовної давності та застосовується загальний спеціальний строк позовної давності - 3 роки, однак позивач звернувся до суду 06 травня 2014 року згідно штемпелю вхідної кореспонденції, тобто після спливу строку позовної давності. Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. На підставі зазначених вимог закону, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed