Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

04 березня 2014 року представник ПАТ КБ «Надра» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 26 вересня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] укладено Кредитний договір №8/2007/840-К/1368-Н, відповідно до умов якого Банк надав останній у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 34 600,00 дол. США в порядку та на умовах, визначених цим Договором, строком до 20 вересня 2027 року. Метою отримання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору Банк належним чином виконав свої зобов'язання перед відповідачами. Попри взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконує умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені Кредитним договором терміни. Станом на 15 квітня 2014 року заборгованість перед Банком складає 57516,63 доларів США та 79391,55 гривень в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 33 689,75 доларів США; заборгованість за процентами - 23 826,88 доларів США; пеня - 3288,40 доларів США, що в еквіваленті складає 38 686,38грн.; штрафи - 3 460,00 доларів США, що в еквіваленті складає 40 705,17грн. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №1368-Н/2 від 18 вересня 2007 року, відповідно до умов якого остання поручилася перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 57516,63дол. США основного боргу, та 79391,55грн. пені та штраф, а також судовий збір. (а.с.41-44). 02 червня 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду із зустрічним позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про визнання договору поруки № 1368-Н/2 від 18 вересня 2007 року таким, що припинив свою дію. У зустрічному позові посилається на те, що первісні позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» обґрунтовує правомірність солідарного стягнення тим, що згідно договору поруки № 1368-Н/2 від 18.09.2007 року вона як поручитель [PERSON], взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі цих зобов'язань, які виникають з умов кредитного договору. Також Банк зазначає, що відповідно до Договору поруки вона несе солідарну відповідальність по виконанню зобов'язань за Кредитним договором. Оскільки ПАТ «Комерційний банк «Надра» посилається на наявність у неї з ним відносин, підставою виникнення яких є договір поруки, та характеризує ці відносини як поруку та вимагає від суду застосування до неї наслідків, встановлених цивільним законодавством до поручителя у разі прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту за кредитним договором, то вважає за необхідне заявити, що зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виключно в межах строку, передбаченого у ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно із якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт п. 4.1.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки. З матеріалів, доданих ПАТ «Комерційний банк «Надра» до позовної заяви, вбачається, що з 17.10.2012p. у [PERSON] виникла прострочена заборгованість за кредитом, внаслідок чого, настав строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором. За таких обставин, у ПАТ «Комерційний банк «Надра» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 17.10.2012p. Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного Кодексу України та обов'язкових правових позиції викладених у листі строк пред'явлення поручителю такої вимоги сплинув 18.04.2013 року. На підтвердження законності пред'явлених до неї позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Надра» надав суду досудову вимогу про порушення зобов'язання боржником датовану 10.12.2013 p., яку, нібито було направлено на її адресу. Такі обґрунтування ПАТ «Комерційний банк «Надра» щодо наявності підстав для пред'явлення позову до поручителя суперечать змісту договору поруки, кредитного договору та чинному законодавству України. Зазначена позивачем у досудовій вимозі вихідна дата - 10.12.2013 р. переконливо свідчить про те, що вимогу було навіть складено позивачем з порушенням строку, встановленого для її пред'явлення поручителю ч. 4 ст. 559 Цивільного Кодексу України, тобто поза межами строку дії договору поруки коли вже припинили своє існування її зобов'язання перед ПАТ «Комерційний банк «Надра» як поручителя за цим договором. Виходячи з вищезазначеного, вимога вважається такою, що отримувалась поручителем в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Станом на день звернення банку до суду поручитель не отримувала вимог (повідомлень) від банку про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Докази отримання нею цього повідомлення у справі відсутні. Таким чином, договір поруки № 1368-Н/2 від 18.09.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Надра» є таким, що втратив дію, а порука, яка виникла згідно умов цього договору - є припиненою з 18.04.2013 року. На підставі викладеного просить суд визнати договір поруки № 1368-Н/2 від 18.09.2007 року таким, що втратив дію з 18.04.2013р., а поруку, яка виникла згідно умов цього договору - припиненою з 18.04.2013р. (а.с.70-73). Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові. Проти зустрічного позову заперечувала у повному обсязі. Зазначила, що дія договору до 2027 року, тому і договір поруки не припинив свою дію. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні проти первісного позову заперечував у повному обсязі та просив відмовити. Зустрічний позов просив задовольнити з підстав викладених у зустрічному позові. Зазначив, що договір поруки, який укладено між сторонами 18.09.2007р. припинив свою дію на підставі вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, що підтверджується її апеляційною скаргою на ухвалу про відкриття провадження, причина неявки суду невідома. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовну заяву ПАТ КБ "Надра" необхідно задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 26.09.2007р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1368-Н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 34600,00 дол. США. в порядку і на умовах, визначених цим Договором, цільове використання кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26.09.2007р., згідно якого [PERSON] придбає у власність нерухоме майно будинок [ADDRESS], Дніпропетровська область строком до 20 вересня 2027р. зі сплатою відсоткової ставки 12,99% річних (а.с.9-11). Видача Банком та отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки №NL-1 від 26.09.2007 року (а.с.7). 18 вересня 2007р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки №1368-Н/2 (а.с.8). Відповідно до п.1.1. договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №8/2007/840-К/1368-Н від 26 вересня 2007р. 10.12.2013р. банком направлялася відповідачам [PERSON] та [PERSON] досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.14-15). Згідно поштового повідомлення про вручення відповідач [PERSON] отримала досудову вимогу 18.12.2013р., від відповідача [PERSON] повернувся конверт з позначкою, що за зазначеною адресою не проживає (а.с.92-93). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1368-Н від 26.09.2007р. станом на 15.04.2014р. утворилася заборгованість у розмірі 57516,63 доларів США основного боргу та 79391,55 гривень пеня та штрафи, а саме: заборгованість за сумою кредиту - 33 689,75 доларів США; заборгованість за процентами - 23 826,88 доларів США; пеня - 3288,40 доларів США, що в еквіваленті складає 38 686,38грн.; штрафи - 3 460,00 доларів США, що в еквіваленті складає 40 705,17грн. (а.с.45). При цьому суд виходить з курсу НБУ станом на 22.10.2014р. 12,95гривні за один долар США, отже у еквіваленті національної валюти України заборгованість складатиме за сумою кредиту - 33689,75дол. США Х 12,95 = 436282,26 (грн.) заборгованість по процентам - 23826,88дол.США Х 12,95 = 308558,096 (грн.), пеня 3288,40дол. США Х 12,95 = 42574,78(грн.). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань у розумінні наведеної норми. Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності з ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом було встановлено, що кредитне зобов'язання відповідача [PERSON] було забезпечено порукою за договором поруки №1368-Н/2 від 18.09.2007р. Отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобов'язання, позивач вправі одночасно (солідарно) звернути свої вимоги і до поручителів. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звертається увага на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідачів 3460,00дол. США в якості штрафів за неналежне виконання зобов'язання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. Крім того, стягнення штрафів передбачено п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору. Як вбачається з кредитного договору п.4.3.1 - позичальник зобов'язаний забезпечити банк всіма необхідними документами, п. 4.3.2 - суворо дотримуватися положень цього договору, п. 4.3.7 - протягом дій договору не здійснювати будь-яких дій щодо зниження вартості забезпечення виконання своїх зобов'язань, п. 4.3.9 - на вимогу банку з'являтися до банку, п. 4.3.10 на вимогу банку надавати документи, що підтверджують фінансовий стан. Позивач доводів про порушення відповідачами вказаних пунктів договору не навів і не надав жодних доказів щодо передбачених кредитним договором підстав для стягнення штрафів. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. З огляду на те, що відповідач [PERSON] дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення суми заборгованості, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у заявлений позивачем спосіб. Крім того, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18.09.2007р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки (а.с. 8) за умовами якого [PERSON] поручається перед ВАТ КБ «Надра» за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 8/2007/840-К/1368-Н від 26.09.2007р. (а.с.9-11). Згідно п.1.1. договору поруки, поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника кредитним договором, в тому числі повернути кредит в сумі 34600,00дол. США до 20.09.2027р., даний строк виконання зобовязання визначений п.1.4 кредитного договору № 8/2007/840-К/1368-Н від 26.09.2007р. п. 5.3 договору поруки № 1368-Н/2 від 18.09.2007р. дія договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З положень ч. 4 ст. 559 ЦК випливає, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначити строк для заявлення вимог поручителя. За відсутністю відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені зазначеним положенням ЦК України. Із змісту укладеного між сторонами договору поруки вбачається, що такий не визначає конкретного строку дії договору, однак строк виконання основного зобов'язання визначено в п. 1.4. кредитного договору № 8/2007/840-К/1368-Н від 26.09.2007р і такий строк визначено до 20.09.2027р. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України та беручи до уваги те, що строк виконання основного зобов'язання ще не настав, суд вважає, що підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні, а отже в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з безпідставністю вимог.

Outcome: partial