Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] комітету Дзержинської районної [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом. Просила суд встановити факт, що померлий 10.08.2011 року громадянин [PERSON] є батьком [PERSON], встановити факт, що померла 14.02.2014 року [PERSON], [INFO] є рідною тіткою [PERSON], визнати [PERSON] спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 14.02.2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14.02.2014 року померла рідна тітка позивача [PERSON] [INFO], яка за життя мешкала за адресою: [ADDRESS]. Померла та батько позивача [PERSON], який помер 10.08.2011 року, були між собою рідними братом та сестрою. Позивач є спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідної тітки [PERSON] за правом представлення, замість свого померлого батька. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді права власності на квартиру [ADDRESS]. Правовстановлюючим документом на вищевказану квартиру є Свідоцтво про право власності на житло. 10.02.2015 року постановою Приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не підтверджений факт родинних відносин. Оскільки, на сьогоднішній день позивач позбавлена можливості в іншому, ніж судовому порядку оформити спадщину, вона звернулась до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксації технічними засобами. В ході судового розгляду позовні вимоги підтримувала з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] комітету Дзержинської районної ради, в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Крім того, відповідачу в порядку ст. 132 ЦПК УКраїни на підставі положень Мінської конвенції були направлені судові документи, та на виконання судового доручення [PERSON] був допитаний Преображенським районним судом м. Москва. За результатами виконання судового доручення, віждповідач позов визнав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічними засобами не здійснювалось. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії VI-КИ № 315671 від 01.09.1951 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.21, 63). Судом також встановлено, що згідно з свідоцтва про народження серії IV-УР № 118462, виданого 30.09.1961р. на імя [PERSON], остання народилася 07 вересня 1961 року, батьками у свідоцтві записані "Погрібний Павло Андрійович» та "Погрібна Раїса Миколаївна". З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 1983 року в Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON], у подальшому шлюб розірвано (а.с. 12, 24, 27, 55, 60, 61). Згідно з відомостями Державного архіву Дніпропетровської області (від 22.12.2014 року за № Р-88-2014), у частково збережених книгах запису актів цивільного стану відділу ЗАЦС м. Кривого Рогу за 1930р. актового запису про народження [PERSON] не має (а.с. 23, 71). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 14 лютого 2014 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-КИ № 555879 (а.с. 18). Судом також встановлено, що [PERSON] помер 10 серпня 2011 року, свідоцтво про смерть серії І-КИ № 414787 від 10.08.2011 року (а.с.22). Як вбачається з акту б/н від 20.02.2015 року, померла [PERSON] за своє життя визнавала [PERSON] за свого рідного брата, також визнавала [PERSON] за свою рідну племінницю, після смерті [PERSON] племінниця [PERSON] поховала свою померлу тітку та здійснила поминки, після смерті [PERSON] племінниця забезпечує належний санітарний стан квартири померлої та сплату комунальних платежів за квартиру померлої (а.с.30). Як вбачається з акту б/н від 20.02.2015 року, померлий [PERSON] за своє життя визнавав [PERSON] як свою рідну сестру, вони підтримували один з одним родинні відносини. Донька померлого [PERSON] [PERSON] та [PERSON] визнавали один одного як племінницю та рідну тітку. [PERSON], як рідна сестра померлого [PERSON] приймала участь у його похованні (а.с.31). Судом встановлено, що [PERSON] звернулась з заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті її тітки [PERSON], постановою приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено, у звязку з тим, що не було надано документів для вчинення нотаріальних дій, а з наданих документів не можливо встановити родинні звязки між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту, в тому числі про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] [INFO], та померлим 10.08.2011 року [PERSON], а саме того факту, що [PERSON] є донькою померлого 10 серпня 2011 року [PERSON], виходячи з наступного. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено документально, а саме свідоцтвом про народження серії IV-УР № 118462, виданого 30.09.1961р. на імя [PERSON], остання народилася 07 вересня 1961 року, батьками у свідоцтві записані "Погрібний Павло Андрійович» та "Погрібна Раїса Миколаївна". Та обставина, що [PERSON] є батьком [PERSON] жодним чином не заперечується, та не є перешкодою в оформленні спадкових прав, оскільки підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину слугувало неможливості встановлення факту родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON]. Оскільки факт батьківства [PERSON], а саме те, що він є батьком [PERSON] не оспорюється, та підтверджується належними доказами, то відсутній предмет спору, а отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. В частині вимог щодо встановлення факту родинних відносин між [PERSON] [INFO], та померлою 14.02.2014 року [PERSON], а саме той факт, що [PERSON] є племінницею померлої 14 лютого 2014 року [PERSON] [INFO], суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог, виходячи з наступного. Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначила, що її батько [PERSON] є рідним братом [PERSON], та вона має право на спадкування за правом представлення після смерті [PERSON], оскільки її батько - [PERSON] помер раніше своєї сестри. Однак, оскільки книги реєстрації актів цивільного стану за 1930рік зберіглися частково, остання не може підтвердити ступінь рідства, що унеможливлює отримання спадщини. Суд зазначає, що факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема права на спадщину. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави і визначаються залежно від мети встановлення цього факту. Аналогічна позиція викладена і в листі ВСУ від 01.01.2012р. про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що у відповідності до ст.273 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції 1963 р.) суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку з втратою годувальника. Також цією Постановою ВСУ зазначено, що суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 15 вересня 2015 року, направлено доручення на проведення окремих процесуальних дій у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] комітету Дзержинської районної [PERSON], [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом. Як вбачається з матеріалів справи доручення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу було виконане, проведені окремі процесуальні дії на території Російської Федерації відносно [PERSON], якому були вручені копії документів в судовому засіданні, також [PERSON] був допитаний в судовому засіданні, зазначив, що позовні вимоги він визнає у повному обсязі, із заповітом, який йому залишила тітка до нотаріуса не звертався. Згідно ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24\~постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, в ході судового розгляду відповідачем визнана та обставина, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Крім того, в ході судового розгляду були допитані свідки, які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, а саме свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так свідок [PERSON], будучи під присягою надала покази, що позивач є її донькою, вона здійснила поховання сестри чоловіка свідка - [PERSON] Остання була одинокою, проживала в однокімнатній квартирі, часто хворіла, перебувала в лікарнях. Догляд за нею здійснювала її рідна племінниця - [PERSON] - позивач у справі. За життя [PERSON] декілька разів складала заповіти, у тому числі й на позивача. Свідок [PERSON] судові показала, що позивач у справі доводиться рідною племінницею [PERSON], та за її життя племінниця здійснювала догляд за померлою. Валерій - особа відносно якої складався померлою заповіт, весь час проживав в Росії, догляд за тіткою ([PERSON]А.) не здійснював, його ніколи свідок не бачила. Крім того, свідок вказувала, що за життя [PERSON] декілька разів складала заповіт, у тому числі й на свою рідну племінницю - позивача. Свідок [PERSON] судові також показала, що [PERSON] доводиться рідною сестрою батька позивача - [PERSON], а позивач, відповідно - рідною племінницею померлої. Позивач постійно доглядала за [PERSON], та остання ставилася до неї як рідної доньки. Покази свідків є логічними, послідовними, не викликають сумнівів в їх достовірності. Будь-яких заперечень щодо факту родинних відносин між заявником та її тіткою [PERSON] до суду не надходило. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з померлою, що передбачено п.1\~ст.256 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні підтверджено той факт, що [PERSON] являється рідною тіткою [PERSON], оскільки батько позивача являється рідним братом померлої. Щодо вимог про визнання спадкоємцем за правом представлення та визнання права власності в порядку спадкування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, з урахуванням наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 14 лютого 2014 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-КИ № 555879 (а.с. 18). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Відповідно до довідки, виданої КП «КЖП №8» [PERSON], [INFO], була зареєстрована за адресою: [INFO] з 16.11.1979 року по 04.03.2014 року, на день смерті була зареєстрована одна (а.с.28). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, звернулася [PERSON] (а.с.54). За життя померлою були складені заповіти, посвідчені Третьою державною нотаріальною конторою: 07.11.2006 року за реєстром № 1-4549, згідно якого [PERSON] заповідала все своє майно - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; заповіт скасовано заповітом від 18.01.2011 за реєстром № 2-120, згідно якого [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] та [PERSON]; заповіт скасовано заповітом від 27.09.2013 року за реєстром № 2-826, згідно якого [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (а.с.79-81). За матеріалами спадкової справи № 08-2014, індекс 02-14, встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась лише позивач - [PERSON] Інші спадкоємці відсутні (а.с. 53-92). На виконання доручення суду в порядку ст. 132 ЦПК України, проведені окремі процесуальні дії на території Російської Федерації на підставі положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах відносно відповідача - спадкоємця за заповітом - [PERSON]. Останньому були вручені копії документів в судовому засіданні, у тому числі й позовна заява з додатками. Також [PERSON] був допитаний в судовому засіданні Преображенським районним судом міста Москви, та зазначив, що позовні вимоги він визнає у повному обсязі, із заповітом, який йому залишила тітка до нотаріуса не звертався. Крім того, від відповідача на адресу суду надійшла засвідчена нотаріально заява відповідача [PERSON], згідно якої останній зазазначив, що ним пропущений строк для прийняття спадщини після померлої 14 лютого 2014 року [PERSON], яка проживала за адресою: Україна, [ADDRESS]. Спадщину після її смерті дубровський В.П. не приймав, на нею не претендує, оформлювати свої спадкові права не бажає, не має намір звертатись до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини є позивач - рідна племінниця померлої. Відповідно до ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мала у власності квартиру [ADDRESS] відповідно до свідоцтва на право власності на житло № 9077 від 01 червня 1993 року виданого (згідно з наказом від 07 травня 1993 року за № Д82), Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської [PERSON] народних депутатів (а.с. 15). Вищевказана квартира відповідно до технічного паспорту розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 16,4 кв.м., кухні площею 6,50 кв.м., ванної кімнати площею 2,60 кв.м., коридора 3,50 кв.м., кладової 1,10 кв.м., балконом 0,72 кв.м., загальною площею 30,82 кв.м (а.с. 16-17). Відповідно до звіту про оцінку майна від 24 лютого 2016 року, однокімнатна квартира загальною площею 30,82 кв.м., що розташована на 4 поверсі 5 поверхового житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] складає 33704,00 грн. без урахування ПДВ (а.с.19). Відповідно до ст.ст. 1223, 1258, 1261-1265 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, і таке право виникає у день відкриття спадщини. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що [PERSON] - батько позивача, рідний брат померлої [PERSON], помер 10 серпня 2011 року, свідоцтво про смерть серії І-КИ № 414787 від 10.08.2011 року (а.с.22). Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ст. 1262 ЦК України та ч. 3 ст. 1266 ЦК України, Позивач за правом представлення є спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] Інших спадкоємців не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278\~ЦК\~України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правила статті 1267, 1266, 1278 ЦК України та при розподілі спадщини, частка в якій не визначена за конкретним спадкоємцем, необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Судом встановлено, що інші спадкоємці, окрім позивача відсутні, оскільки на момент смерті [PERSON] проживала одна, та не встановлено осіб, які прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом - відповідач [PERSON] спадщину не прийняв, свої спадкові права не бажає реалізовувати та визнав позов у повному обсязі, тому підстав для визначення часток у спадщині не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст. 60\~ЦК\~України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до п.23 Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах проспадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Суд, приходить до висновку, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину за законом, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, тому в інший спосіб, аніж як в судовому порядку, позивач не має можливості захистити свої права. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині вимог щодо визнання спадкоємцем другої черги та спадкування по праву представлення доведеними та задовольняє їх, враховуючи визнання позову відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial