Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У серпні 2015 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованності за кредитним договором у розмірі 4107871 грн. 43 коп., з яких: сума заборгованності за кредитом - 1954883 грн. 28 коп., сума заборгованості за відсотками - 1732158 грн. 31 коп., пеня - 393177 грн. 18 коп., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 1667 грн. 00 коп, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 25985 грн. 66 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 46,9 кв. м., жилою площею 28,10 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого Івановою Л.М., приватним нотаріусом Київського МНО 31.07.2007 р. та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 31.07.2007 р. шляхом визнання права власності на нього за позивачем; визнати за позивачем право власності на зазначену квартиру; судові витрати покласти на відповідача, оргументуючи тим, що 31.07.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем був укладений кредитний договір №11191648000, номер якого в подальшому відповідно до додаткової угоди №1 від 04.02.2009 р. було змінено на №11191648001, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100000,00 долларів США з розрахунку 12,2% річних за користування кредитом на строк до 31.07.2028 р. В подальшому позивачем укладено договір купівлі-продажу про передачу активів та кредитних зобов'язань у АКІБ "УкрСиббанк", а отже, позивач набув право вимоги по даному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець на підставі договору іпотеки №60168 від 31.07.2007 р. передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. Станом на 30.06.2015 р. позичальником умов кредитного договору невиконано. Представник позивача та відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, що стверджується поштовими повідомленням, відповідачем заперечень проти позову суду не надано. Про поважність причин неявки сторін суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів згідно ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 31.07.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем був укладений кредитний договір №11191648000 у розмірі 100000 долларів США (а.с. 3-6). Згідно з п. 1.2.2. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 31.07.2018 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (а.с.4). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець на підставі договору іпотеки №60168 від 31.07.2007 р. який укладався одночасно з укладенням договору купівлі-продажу предмета іпотеки, передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності (а.с. 18). Відповідно до додаткової угоди №1 від 04.02.2009 р. було змінено на №11191648001, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100000,00 долларів США з розрахунку 12,2% річних за користування кредитом на строк до 31.07.2028 р. (а.с. 9-17). 08.12.2011 р. позивачем укладено договір купівлі-продажу про передачу активів та кредитних зобов'язань у АКІБ "УкрСиббанк" (а.с. 23). На момент звернення позивача в суд, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Станом на 30.06.2015 р. позичальником умов кредитного договору невиконано, заборгованність за кредитним договором у розмірі 4107871 грн. 43 коп., з яких: сума заборгованності за кредитом - 1954883 грн. 28 коп., сума заборгованості за відсотками - 1732158 грн. 31 коп., пеня - 393177 грн. 18 коп., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 1667 грн. 00 коп, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 25985 грн. 66 коп. (а.с. 21-22). 14.07.20015 р. позивачем на адресу відповідача направлялося листа-вимоги про повернення суми заборгованності (а.с. 22). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 9, 37, 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ПАТ "Дельта Банк", який є правонаступником АКІБ "УкрСиббанк", до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд вважає можливим визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин з [PERSON] на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1200 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial