Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

12 січня 2018 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19 грудня 2017 року, індексний номер 38819581 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (далі по тексту - ТОВ ФК «Інвест-Кредо» або фінансова компанія), внесеного державним реєстратором Смолій Вадимом Євгеновичем та скасувати запис про право власності за номером 24022110 фінансової компанії на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 30 березня 2007 року між [PERSON] (далі по тексту - позичальник, іпотекодавець) та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі по тексту - Банк) укладено кредитний договір за № 014/5644/134/011341, згідно якого Банк зобов'язався надати кредит в сумі 94000 доларів США на споживчі цілі, а саме придбання квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 03 квітня 2007 року між позичальником та Банком укладено договір іпотеки № 014/5644/134/01134 та передано в іпотеку вищевказану квартиру. Згідно повідомлення ТОВ ФК «Інвест-Кредо» 24 жовтня 2017 року між банком та ПАТ Юнекс Банк» укладено договір відступлення прав вимоги. Цього ж дня між ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ ФК «Інвест-Кредо» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/5644/134/011341 від 30 березня 2007 року, договором поруки та договором іпотеки № 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року. Одночасно з отримання вказаного повідомлення позивачем отримано вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку», не погоджуючись з яким [PERSON] 15 листопада 2017 року направлено на адресу фінансової компанії письмові заперечення. 03 січня 2018 року позивач дізнався, що належна йому квартира згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже на праві власності з 19 грудня 2017 року належить ТОВ ФК «Інвест-Кредо». Рішення про реєстрацію прав та обтяжень внесено державним реєстратором Смолій В.Є. Позивач, вважає дане рішення державного реєстратора незаконним та посилаючись на норми ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку», п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року за № 1127, ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» просить позов задовольнити у повному обсязі. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі та при ухваленні судового рішення врахувати також відповідь на відзив та додаткові пояснення надані на стадії доповнення судового розгляду. Відповідач та третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з'явились і про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не направили. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх. Представник третьої особи ТОВ ФК «Інвест-Кредо» позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав зазначених у відзиві та додаткових письмових поясненнях наданих на стадії доповнення судового розгляду. Заслухавши надані сторонами пояснення, дослідивши повно і всебічно матеріали справи та докази наявні в ній, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частинами 1, 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 30 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/5644/134/011341, на підставі якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 94000 доларів США, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за його користування, комісії та тарифів, та виконати інші зобов'язання (а.с. 13-15 т. 1). Пунктом 1.2 та 2.1 даного договору зазначено, що кредит надається на строк до 29 березня 2027 року включно для використання на споживчі цілі, а саме : для придбання квартири [ADDRESS]. Для забезпечення вимог банку, що випливають з вказаного кредитного договору, 03 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] підписано договір іпотеки № 014/5644/134/011341 (а.с. 8-12 т. 1, а.с. 104-106 т. 2). Згідно п. 1.2. предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі- продажу від 03 квітня 2007 року та посвідченого Бориспільською міською державною нотаріальною конторою Київської області по реєстру № 1-890 і зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 2005199. В п. 5.5.1 договору іпотеки передбачено застереження, яким встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим або кредитним договором встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотеко-держателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. 12 січня 2018 року [PERSON], дружина позивача, звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ТОВ ФК «Інвест-Крудо», яким просила визнати недійсним п. 5.5.1 договору іпотеки за № 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року. Рішенням суду по даній справі № 359/266/18 від 12 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено. Наведене не заперечується та не спростовується сторонами, а тому в силу вимог ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України встановлені у судовому рішенні обставини та надані щодо них правові висновки суду, не підлягають доказуванню. Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк аваль» (далі по тексту ПАТ «Райффайзен банк аваль»), що є правонаступником ВАТ «Райффайзен банк аваль» 24 жовтня 2017 року уклав договори з Публічним акціонерним товариством «Юнекс банк» (далі по тексу - ПАТ «Юнекс банк») про відступлення права вимоги за договором іпотеки та кредитним договором № 014/5644/134/011341 від 30 березня 2007 року укладеного з [PERSON] (а.с. 25, 122-130 т. 1). Цього ж дня ПАТ «Юнекс банк», на підставі укладених та підписаних договорів, відступило своє право вимоги за вищевказаними договорами ТОВ «ФК «Інвест - Кредо» на підтвердження чого також надано платіжне доручення № 799 від 24 жовтня 2017 року на суму 408 000 грн. 00 коп. (а.с. 132 - 137 т. 1, а.с. 92-93 т. 2). Наведене також підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03 січня 2018 року за № 109854545, відповідно якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в м. Київ Скульською Т.А. 24 жовтня 2017 року об 16:59:39 внесено рішення № 37736960 про визнання іпотекодержателем у догоговірних зобовязаннях позивача з Банком саме ТОВ ФК «Інвест - Кредо» (а.с. 16-18 т. 1). У відповідності до положень ст. 25 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Відступлення прав за іпотечним договором підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Частинами 1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Отримавши право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки №014/5644/134/ 011341, 08 листопада 2017 року ТОВ «ФК «Інвест - Кредо» направило позичальнику [PERSON] та 30 жовтня 2017 року майновому поручителю [PERSON] повідомлення про свій статус за борговими зобов'язаннями, розмір заборгованості та надав відомості щодо реквізитів, на які слід погасити заборгованість. Також їм було направлено і вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку», якою, крім іншого, попереджено про можливу реалізацію фінансовою компанією права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування одного з способів звернення стягнення, передбаченого п. 5 Іпотечного договору (а.с. 25-27 т. 1, а.с. 97, 100-103 т. 2). Дані повідомлення та вимогу про усунення порушень позивачем отримано особисто 09 листопада 2017 року (а.с. 100 т. 2). Наведене ним не заперечується та не спростовується, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Не погодившись з вимогами ТОВ «ФК «Інвест - Кредо» [PERSON] 15 листопада 2017 року направив до фінансової компанії заперечення, в яких зазначив що вимог про усунення порушень вважає незаконними та в разі проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, таке рішення реєстратора буде оскаржено ним у судовому порядку. Дане заперечення отримано товариством 26 листопада 2017 року (а.с. 19-21 т. 1). Борг [PERSON] станом на 24 жовтня 2017 року дорівнював 4 900 982 грн. 72 коп. та у добровільному порядку ним не погашений і вимоги ТОВ ФК «Інвест-Кредо» не виконано. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як вже зазначалось вище в п. 5.5.1 договору іпотеки№ 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року передбачено застереження, яким встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим або кредитним договором встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотеко-держателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. 19 грудня 2017 року, не отримавши добровільного виконання [PERSON] вимоги про усунення порушень ТОВ ФК «Інвест - Кредо» звернулось до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Київської області Смолій В.Є., який прийняв об 12:58:28 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38819581 та зареєстрував за фінансовою компанією право приватною одноособової власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 16 т. 1, а.с. 82-107 т. 2). Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно п. 1 ст. 2 даного Закону України державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор, яким відповідно ч. 1 ст. 10 вказаного Закону є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус або державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення реєстраційних дій наділений повноваженнями зазначеними в ч. 3 цієї статті. Державний реєстратор відповідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно ч. 1 ст. 18 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Відповідно п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Частинами 4, 5 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна. Датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України (ч. 9, 11 ст. 18 Закону). Частинами 1, 4, 5 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 6, 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року (далі по тексту - Порядок) вказано, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Заява про проведення реєстраційних дій не приймається за відсутності документа, що підтверджує оплату послуг, та у разі внесення відповідної плати не в повному обсязі. Заява про проведення реєстраційних дій не приймається за відсутності документа, що підтверджує оплату послуг, та у разі внесення відповідної плати не в повному обсязі. У разі подання заяви про проведення реєстраційних дій у паперовій формі така заява формується, реєструється у базі даних заяв із зазначенням дати і часу реєстрації та скріплюється власним підписом заявника. Відповідно п. 10 вказаного Порядку під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов'язково виготовляє електронні копії шляхом скануван-ня таких документів, які додаються до заяви. Не підлягають виготовленню та долученню до заяви електронні копії документів, що пред'являються заявником з метою встановлення його особи, а також електронна копія документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, чи документа, що підтверджує право на звільнення від сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 18 Порядку записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно ст. 16, 17 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 26 жовтня 2011 року за № 1141 на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав. Розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше. У пункті 22 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року зазначено, що після внесення відомостей до Державного реєстру прав державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення зазначеного Реєстру з урахуванням строку державної реєстрації, за який сплачено адміністративний збір, формує витяг з нього про державну реєстрацію прав, який розміщується на веб-порталі Мін'юсту для доступу до нього заявника з метою перегляду, завантаження і друку. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника) (п. 24 Порядку). Документи та/або відомості, сформовані державним реєстратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час розгляду заяви, а також електронні копії оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, виготовлені шляхом сканування та долучені до відповідної заяви, зберігаються в електронній формі у зазначеному Реєстрі. Підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав є зокрема, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат. Згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються :1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. У п. 60 Порядку зазначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Дія цього пункту не поширюється на випадки: 1) державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, реєстрація яких проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину; 3)державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду; 4) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається в результаті його примусової реалізації відповідно до закону. Тобто, в даному випадку згода [PERSON] для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, не була обов'язковою. Ч. 4 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за заявою власника чи іншого правоволодільця державний реєстратор надає інформацію про осіб, які отримали відомості про зареєстровані права на нерухоме майно, що їм належить, та обтяження таких прав. Державним реєстратором відповідно ч. 1 ст. 10 даного Закону є також нотаріус. Відповідно п. 2, 3 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року інформація з Державного реєстру прав надається за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру у паперовій або електронній формі, що має однакову юридичну силу та містить обов'язкове посилання на Державний реєстр прав. Інформація з Державного реєстру прав у паперовій формі надається на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор). Інформація з Державного реєстру прав у паперовій формі надається державним реєстратором, уповноваженою особою фронт-офісу або помічником нотаріуса. Пунктами 6, 8 Порядку надання інформації зазначено, що інформація з Державного реєстру прав у паперовій формі надається за заявою особи, яка бажає отримати таку інформацію, або уповноваженої нею особи (далі - заявник) шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав, фронт-офісу або нотаріуса. Інформація з Державного реєстру прав надається незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. В розрізі з наведеним судом встановлено, що 08 листопада 2018 року власник майна в особі директора ТОВ ФК «Інвест-Кредо» Е.Б.Волинський звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., як до державного реєстратора, з заявою, якою просив видати роздруковані, прошиті та належним чином завірені копії документів, що були відскановані та розміщені в Державному реєстрі прав під час реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме : квартира [ADDRESS], власником якого є ТОВ ФК «Інвест-Кредо» (номер запису 24022110) (а.с. 82, 98 т. 2). З наданих на вимогу власника майна належним чином завірених копій документів (прошито та завірено підписом і печаткою нотаріуса) встановлено, що для реєстрації права власності фінансовою компанією щодо вищевказаної квартири державному реєстратору Смолій В.Є. було надано такі документи : звіт про оцінку майна № FS01-171212-002 від 12 грудня 2017 року щодо квартири [ADDRESS]; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24 жовтня 2017 року укладений між ПАТ «Юнекс банк» та ТОВ ФК «Інвест-Кредо»; договір іпотеки № № 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]; повідомлення про відступлення права вимоги надіслані 30 жовтня 2017 року іпотекодавцю [PERSON] та поручителю [PERSON]; опис вкладення у цінні листи з квитанцією; копія сторінки паспорту та коду платника податків на імя директора фінансової компанії; квитанції № ПН 424258 та № 424262 від 14 грудня 2017 року про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію права власності ТОВ ФК «Інвест-Кредо» на суми 64 грн. 00 коп. та 96 грн. 00 коп.; вимога про усунення порушень в порядку ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» надіслана [PERSON]; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення надіслане [PERSON] 07 листопада 2017 року та отримане ним особисто 09 листопада 2017 року (а.с. 83 - 106 т. 2). Враховуючи наведене суд прийшов переконання, що ТОВ ФК «Інвест-Кредо» надано державному реєстратору Смолій В.Є. визначений та необхідний згідно вимог ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку» та п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року обсяг документів необхідний для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки. Разом з тим, з досліджених в судовому засіданні документів, що містяться на а.с. 83 - 106 т. 2,суд дійшов висновку, що ці документи надано державному реєстратору в оригіналах, оскільки виключно на підставі оригіналів відповідних документів державний реєстратор мав право вчиняти дії по реєстрації права власності. Крім того, позивачем та його представником не надано суду жодних доказів на спростуван-ня тієї обставини, що державному реєстратору подавались копії документів, а не їх оригінали. Щодо тверджень позивача про відсутність в поданих представником ТОВ ФК «Інвест-Кредо» документів (а.с. 83-106 т. 2) заяви на вчинення реєстраційних дій і, відповідно відсутність підстав у державного реєстратора приймати документи та рішення про реєстрацію права власності слід зазначити наступне. Відповідно п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 5 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 26 жовтня 2011 року за № 1141, ведення Державного реєстру прав передбачає формування та реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав (далі - база даних про реєстрацію заяв і запитів). Формування та реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів проводить орган державної реєстрації прав, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус), а також особи, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" можуть виконувати повноваження державного реєстратора з прийому та видачі документів, шляхом внесення відомостей, обов'язковість зазначення яких передбачено затвердженою відповідно до законодавства формою заяви (запиту), до такої бази даних. Статтею 7 даного Порядку зазначено, що під час реєстрації заяви (запиту) орган державної реєстрації прав, особа, якій відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" надано повноваження державного реєстратора з прийому та видачі документів, у випадках, передбачених законодавством, формує картку прийому відповідної заяви (запиту) та оформляє її у двох примірниках. Один примірник картки прийому заяви (запиту) долучається до документів, поданих заявником, а другий примірник - надається заявнику відповідно до законодавства. За результатом розгляду заяви (запиту) державний реєстратор робить у відповідному записі в базі даних про реєстрацію заяв і запитів відмітку про розгляд такої заяви (запиту) та зазначає реквізити прийнятого ним рішення (дата та індексний номер рішення) або реквізити сформованої інформації з Державного реєстру прав (індексний номер, дата та час формування) (ст. 9 Порядку). Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, серед іншого, проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; Частиною 5 ст. 20 вказаного Закону зазначено, що у разі подання заяви про проведення реєстраційних дій у паперовій формі така заява формується, реєструється у базі даних заяв із зазначенням дати і часу реєстрації та скріплюється власним підписом заявника. В п. 25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року заява, що долучалася до документів, поданих для державної реєстрації прав, інші заяви, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, а також інші документи, що були отримані у паперовій формі державним реєстратором під час розгляду заяви та не підлягають поверненню заявнику, долучаються до відповідної реєстраційної справи або зберігаються суб'єктом державної реєстрації прав, нотаріусом протягом трьох років. З наведеного вбачається, що заява про реєстрацію прав реєструється у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав та долучаються до відповідної реєстраційної справи або зберігаються суб'єктом державної реєстрації прав, нотаріусом протягом трьох років. Тобто даними нормами не визначено обов'язку державного реєстратора сканувати та вносити до електронних копій документів, на підставі яких вчиняються реєстраційні дії, заяву про реєстрацію прав безпосередньо до Державного реєстру прав. Лише визначено обов'язок державного реєстратора щодо внесення цієї заяви у відповідну базу даних із зазначенням щодо неї даних, визначених в п. 5, 6 Порядку ведення Державного реєстру речових прав. Відтак, у наданих представником ТОВ ФК «Інвест-Кредо» копій документів, наявних в електронних копія Державного реєстру речових прав та наданих з цього реєстру приватним нотаріусом належним чином завірених копій, і не могло бути відсканованої заяви компанії про реєстрацію прав. Разом з тим, позивач не скористався своїми правами щодо заявлення клопотання про витребування доказу, а саме заяви про реєстрацію прав з бази даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав, та всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів відсутності цієї заяви у відповідних базах і, як наслідок її неподання фінансовою компанією державному реєстратору Смолій В.Є.. Щодо тверджень позивача про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки через підпадання даного майна під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» слід зазначити наступне. Відповідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 1.1) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку . Дійсно, 30 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/5644/134/011341 для споживчих цілей (придбання житла) в іноземній валюті. Разом з тим, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна сформованої за запитом ТОВ ФК «Інвест - Кредо» 08 вересня 2017 року за № 96756338 вбачається, що станом на дату її видачі у [PERSON], крім спірної квартири, яка є предметом іпотеки, також було зареєстровано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками даного майна в розмірі по ? частини кожному належить : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 204-206 т. 1). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна сформованої 06 березня 2018 року за запитом [PERSON] за № 116295173 вбачається, що на підставі договору дарування від 07 лютого 2018 року іншими співвласниками подаровано [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 207-209 т. 1). Тобто, судом достеменно встановлено, що 19 грудня 2017 року, на момент реєстрації права власності за ТОВ ФК «Інвест-Кредо» на спірну квартиру, у позивача було наявне інше нерухоме майно, а відтак на дані правовідносини дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується. Суд, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, надавши їм належну правову оцінку прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, у суду відсутні підстави для стягнення сплаченого при зверненні до суду [PERSON] судового збору з відповідача. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed