Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

До Суворвоського районного суду м.Одеси з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування від 18 вересня 2014 року, який посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №5-1569, відповідно до договору дарування [PERSON] передав у власність безоплатно, а [PERSON] , прийняла у власність безоплатно квартиру під [ADDRESS] - недійсним. Обгрунтовує свої вимоги тим, що відповідно додоговору купівлі-продажу від 15.04.2003р., посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Сімаченко С.Л., за реєстровим номером 5-461, позивач [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] . 18 вересня 2014 року, на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №5-1569, позивач [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] вищевказану квартиру. Вищеказаний договір дарування був укладений з пропозиції його матері так як, ще у 2010 році між позивачем та його колишнею дружиною [PERSON] , виник судовий спір, щодо розподілу сумісно придбаного майна подружжя. Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.10.2010 року по справі № 2-1175/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна набутого під час шлюбу, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності нерухомого майна на праві особистої власності та за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, про стягнення грошової компенсації, - крім іншого, визнано квартиру [ADDRESS] - особистим майном позивача [PERSON] . Під часу розгляду даної справи позивач дуже нервував та хвилювався, так як [PERSON] погрожувала залишити його без вищевказаної квартири Також позивач вказує про те, що на початку 2014 року він познайомився та почав зустрічатися з іншою жінкою. У той же час його мати [PERSON] запропонувала йому переоформити його квартиру на неї, з метою уникнення у майбутньому будь- яких спорів з квартирою. Мати йому повідомила про те, що все одно він є єдиним її сином та єдиним її спадкоємцем, також матір позивача пояснила про те що, після її смерті квартира залишиться у спадок позивачу. 18 вересня 2014 року, позивач з матір`ю поїхали до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори та уклали письмовий договір дарування квартири [ADDRESS] , який був посвідчений державним нотаріусом Назарчук Н.М., та зареєстрований в реєстрі за №5-1569. Також відповідно до письмової довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 15892722 від 18.09.2014 року . По теперішній час позивач зареєстрований у вищезазначеній спірній квартирі разом з відповідачкою (матір позивача) [PERSON] .. Позивач постійно оплачує комунальні послуги, робить ремонт та дбає про технічний стан квартири. Останні декілька місяців стосунки між позивачем (сином) і відповідачкою (матір`ю позивача) погіршились. Позивач проживає у прибудові, яку сам збудував з підсобного приміщення до квартири. Відповідачка [PERSON] у квартиру позивача не пускає, мотивуючи тим, що це її квартира і вона, відповідачка [PERSON] , її переоформить на інших осіб. Позивач вказує про те, що вже декілька місяців до його матері ( відповідачки [PERSON] ) навідуються невідомі йому особи з якоїсь невідомої релігійної секти. Невідомі люди періодично відвозять відповідачку [PERSON] кудись на зібрання секти. Крім того, сусіди повідомили позивачу, про те, що у розмові з ними відповідачка [PERSON] сказала про те, що має намір переоформити квартиру [ADDRESS] на когось з осіб цієї секти. Позивач вказує про те що вищевказана квартира [ADDRESS] є його єдиним житлом, та іншого житла він не має. Також позивач вказує про те, що договір дарування від 18 вересня 2014року був укладений між ним та його матір`ю (відповідачкою [PERSON] ) за її ініціативою, та з метою уникнення у майбутньому спорів з приводу квартири [ADDRESS] з його співмешканкою. В позовній заяві позивач вказує про те, що він не мав намірів передати у власність своїй матері ( відповідачці [PERSON] ) квартиру [ADDRESS] . Позивач навіть не міг уявити собі про те, що його рідна мати ( відповідачка [PERSON] ) буде шантажувати його та чинити всілякі перешкоди у користуванні йогож ж квартирою. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення свого права на користування та розпорядження квартирою позивач дізнався тільки зараз, а саме коли відповідачка [PERSON] почала чинити йому перешкоди у користуванні його квартирою та погрожувати йому (позивачу) про переоформлення вищевказаної квартири на третіх осіб. В судове засідання з`явився позивач [PERSON] , також з`явився у судове засідання представник позивача - адвокат Садаклієв І.І., позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Заперечували проти задоволення заяви про застосування строків позовної давності. В судове засідання з`явилася відповідачка [PERSON] , також з`явилася у судове засідання представник відповідачки - адвокат Стороженко О.П.,просили суд відмовити в задоволенні позивних вимог [PERSON] , просили задовольнити заяву про застосування строку позовної давності. В матеріалах справи міститься відзив представника відповідачки [PERSON] - адвоката Стороженко О.П. на позов [PERSON] про відмову у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтувує тим, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідачка [PERSON] запропонувала переоформити його квартиру на неї, з метою уникнення у майбутньому будь-яких спорів щодо квартири з його дружиною та за твердженням позивача це було обумовлено тим, що він є єдиним спадкоємцем та після смерті відповідачки квартиру успадкує позивач по справі. Як зазначає позивач, 18 вересня 2014 року вони разом з відповідачкою по справі [PERSON] поїхали до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори та уклали договір дарування квартири [ADDRESS] , який був посвідчений державним нотаріусом Назарчук Н.М. та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, за реєстровим номером об`єкта нерухомого майна: 456808451101, дата державної реєстрації 18.09.2014 року. Як зазначає позивач при укладенні договору дарування він помилився та неправильно сприйняв фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення, відтак просить визнати договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., 18 вересня 2014 року за реєстровим № 5-1569 та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, за реєстровим номером об`єкта нерухомого майна: 456808451101, дата державної реєстрації 18.09.2014 року. Однак, з даним твердженням позивача погодитися не можливо та зазначаємо наступне, що ніякої помилки у природі укладеного правочину з боку позивача не було, та останній мав намір укласти саме договір дарування. Так, позивач самостійно збирав усі документи, необхідні для оформлення договору дарування, підписував виготовлений нотаріусом договір, відтак підтвердив, що йому зрозумілі наслідки та істотні умови договору. Після укладення договору сталась юридична та фактична передача квартири, оскільки відповідач зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру, та користується нею, оскільки в ній проживає та не має ніякого наміру її продавати або будь-яким іншим чином відчужувати на користь третіх осіб, оскільки для неї вона також є єдиним наявним житлом. Предстанивк відповідачки [PERSON] вказує про те, що державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. при посвідчені договору дарування були встановлені особи позивача та відповідача за пред`явленими паспортами, оглянуто правовстановлюючі документи на квартиру, надана правова консультація з поставлених питань щодо дарування квартири, роз`яснена нотаріальна процедура та правові наслідки укладання та посвідчення договору дарування нерухомого майна, а також роз`яснені правові наслідки укладання, посвідчення договору дарування нерухомого майна, випадки розірвання договору дарування та їх правові наслідки, звернуто увагу сторін договору на безоплатність і безкорисність договору дарування. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним позивач зазначив, що не знав про дійсну правову природу укладеного договору, та зазначав, що під час укладення договору сталася помилка з його боку. Крім цього, будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем до суду не надано. Представник відповідачки [PERSON] звернулася до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності. Просить суд застосувати до позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договіру дарування квартири [ADDRESS] , позовну давність. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, заслухавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вважає, про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що відповідно додоговору купівлі-продажу від 15 квітня 2003року, посвідченого Державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Сімаченко С.Л., за реєстровим номером 5-461, позивач [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] ( арк.сп. 9); 18 вересня 2014 року, між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, укладено договір дарування, відповідно до договору дарування [PERSON] передав у власність безоплатно, а [PERSON] , прийняла у власність безоплатно квартиру під [ADDRESS] , який посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №5-1569 ( арк.сп.10); Відповідно до письмового витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію прав та їх обтяжень внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень договору дарування серія та номер 5-1569, виданий 18.09.2014 року, видавник: Назарчук Н.М., Державний нотаріус Четвертої Одеської Державної нотаріальної контори; індексний номер 15892722 від 18.09.2014 року ( арк.сп.11); Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно (дарунок) у власність. Судом встановлено , також вбачається із матеріалів справи про відсутність фактичної передачі спірної квартири за оспорюваним договором дарування відповідачці [PERSON] та продовження проживання позивача [PERSON] в спірній квартирі, після укладення договору дарування у 2014 році по теперішній час. Із паспорту позивача [PERSON] вбачається про те, що позивач постійно зареєстрований та проживає, з 03 вересня 2003 року по теперішній час, в квартирі [ADDRESS] ( арк.сп.7-8); Судом встановлено про те, що позивач [PERSON] оплачує комунальні послуги, в квартирі [ADDRESS] , послуги електропостачання, та водопостачання, про що в матеріалах є письмові квитанції ( арк.сп.12-20); В судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] пояснили суду про те, що відповідачка [PERSON] запропонувала переоформити належну позивачу квартиру [ADDRESS] на його матір [PERSON] ( відповідачку по справі), з метою уникнення у майбутньому будь-яких спорів щодо спірної квартири з його першою дружиною, яка була зареєстрована у спірній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з приводу правочину, вчиненого під впливом помилки, роз`яснено наступне. Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦКУ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. За змістом статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6- 202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16. В судовому засіданні представник відповідача звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки позивачем вони були пропущені без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, у даних правовідносинах застосовується загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні позивач та представник позивача пояснили суду про те, що позивач після укладення договору дарування продовжував проживати у спірній квартирі, оплачував всі необхідні кошти на утримання спірної квартири, вважав спірну квартиру своєю власністю, і вважає так на теперішній час, спірна квартира є єдиним житлом позивача. Про порушення свого права на користування та розпорядження квартирою позивач дізнався тільки зараз, а саме коли відповідачка [PERSON] почала чинити йому перешкоди у користуванні його квартирою та погрожувати йому (позивачу) про переоформлення вищевказаної квартири на третіх осіб. Згідно ч.1ст.261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїхт вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При таких обставинах, заява представника відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підляє. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 та ст.13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силуст.13Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. 18 вересня 2014 року за реєстровим № 5-1569 недійсним - підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved