Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що з 6 грудня 2003 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду 19 лютого 2013 року. У шлюбі, а саме 19 серпня 2006 року, сторони придбали квартиру, яка є їх спільною сумісною власністю та 28 лютого 2017 року розподілена судом між сторонами на дві рівні частини. Дана квартира була придбана за частково спільні кошти, а також за кошти, отримані в кредит. З січня 2019 року по лютий 2020 року включно згідно умов кредитного договору позивачем сплачено 4410 доларів США в погашення кредиту, а також за період з січня 2019 по лютий 2020 року включно сплачено комунальних платежів та телекомунікаційних послуг на суму 21860,89 грн. Після розірвання шлюбу відповідач не брав участі у сплаті кредиту, комунальних та телекомунікаційних послуг, а всі платежі здійснювала позивач за свої власні кошти. На вимогу позивача сплатити їй половину понесених витрат на погашення кредиту та витрат на сплату комунальних та телекомунікаційних послуг відповідач жодним чином не відреагував. У зв`язку з цим позивач просила стягнути з відповідача половину витрат на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, витрати за комунальні та телекомунікаційні послуги та судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній вважав, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів на сплату комунальних платежів за період з січня 2019 по лютий 2020 року, то дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки у зазначений період відповідач у квартирі не проживав і комунальними послугами не користувався. Крім того наданий позивачем розрахунок заборгованості по сплаті комунальних платежів та чеки мають розбіжності, а тому просив відмовити частково в задоволенні позову. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника за наявними у справі документами. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 серпня 2006 року позивачем під час перебування у шлюбі з відповідачем придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). 19 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 354411/1921/0298-6, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 29000,00 доларів США з метою придбання трикімнатної квартири (а.с. 18). На забезпечення виконання умов кредитного договору 19 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та [PERSON] укладено договір іпотеки № 354411/1921/0298-6і (а.с. 19-21). На забезпечення виконання умов кредитного договору 19 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та [PERSON] укладено договір поруки № 354411/1921/0298-6п (а.с. 22). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2013 року у справі № 2322/2549/12 між сторонами шлюб розірвано (а.с. 11). В подальшому [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та поділ вказаного майна. [PERSON] подала зустрічний позов про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якому просила виділити їй квартиру в особисту приватну власність та визнати за нею боргові зобов`язання перед банком по кредитному договору. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 лютого 2017 року по даній справі за позивачем та відповідачем визнано право власності на 1/2 частину квартири за кожним. В задоволенні зустрічного позову відмовлено (а.с. 12-15). Позивач зверталася до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування витрат на погашення кредиту та просила відшкодувати їй половину витрат на погашення кредиту (а.с. 62). Відповідач на вказану вимогу позивача відповіді не надав. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 2205 доларів США (виплати по кредитному договору), суд зазначає наступне. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Дана правова позиція висловлена ВСУ у справі № 6-539цс16. Як встановлено судом, кредитний договір № 354411/1921/0298-6 від 19 серпня 2006 року укладений [PERSON] виключно в інтересах та від імені своєї сім`ї, придбання квартири призначалося безпосередньо для проживання родини, а отже обов`язок з повернення грошових коштів за цільовим кредитом покладається як на позивача, так і на відповідача в рівних частинах. Матеріалами справи підтверджено, що в період з січня 2019 року по лютий 2020 року в рахунок погашення кредитної заборгованості позивачем сплачено 2205 доларів США. В той же час, у відповідача на підставі ч.4 ст. 65 СК України виникло зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування її витрат на оплату платежів за кредитом відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Зазначене зобов`язання не припиняється у зв`язку з розірванням шлюбу, оскільки відповідач зберігає право власності на 1/2 частку квартири, а тому зобов`язаний відшкодовувати витрати іншого співвласника, які пов`язані із спільним майном. За вказаних обставин позовні вимоги про стягнення виплат по кредитному договору підлягають до задоволення. В гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ сума виплат по кредиту, що підлягає стягненню становить 59041,08 грн. (2205 доларів США х 26,776 грн.). Щодо вимог про стягнення витрат понесених на сплату комунальних платежів за січень 2019 року по лютий 2020 року включно, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власник несе тягар утримання майна, зокрема він зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Враховуючи, що відповідач є власником 1/2 частини вказаної квартири і не сплачував кошти за надані комунальні послуги, необхідні для підтримання цієї квартири у належному стані, з нього на користь позивача підлягає стягненню 1/2 від понесених нею витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних та телекомунікаційних послуг в сумі 10925,45 грн. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що платником комунальних та телекомунікаційних послуг повинна бути позивач, так як відповідач з 19 травня 2018 року не проживає у квартирі та не користується вказаними вище послугами, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач понесла витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тому висновок про відмову у позові в цій частині у зв`язку з тим, що відповідач не проживає у квартирі, є таким, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved