Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк", будучи правонаступником відкритого акціонерного товариства акціонерний банк "Брокбізнесбанк", звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 17 січня 2007 року на підставі кредитного договору № 30/07 [PERSON] надано кредит у розмірі 7000,00 грн. під 27% річних, з кінцевим терміном повернення до 16 січня 2009 року. Кредит підлягав поверненню щомісячними платежами, однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.10.2014 року виникла заборгованість в сумі 4373,18 грн., яка складається з: 1458,27 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 2491,00 грн. - заборгованості по процентам; 423,91 грн. - пені, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача Мельник В.М. в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених вище, додатково пояснила суду, що останній платіж по кредиту був вчинений відповідачем 08 вересня 2008 року, однак в силу п.8.1 кредитного договору, кредитний договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань, а тому визначена банком заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі. Також пояснила , що пеня нарахована за період з 14.10.2013 р. по 14.10.2014 року. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив та подав заяву про застосування строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку: Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи 17 січня 2007 року між ВАТ "Брокбізнесбанк" та [PERSON] укладено споживчий кредитний договір №30/07, за умовами якого: - кредитор надав позичальнику кошти в сумі 7000 грн. на споживчі цілі шляхом видачі через касу банку (п.2.1, 4.2.1 Договору); - кредит надано на строк 24 місяці з кінцевим терміном повернення не пізніше 16 січня 2009 року під 27% річних (п.2.1) - повернення кредиту повинно було відбуватись щомісячними платежами не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, але не пізніше 16 січня 2009 року до 16.00 год шляхом внесення коштів в касу банку (п.4.3.2). - даний договір діє до повного сплати позичальником суми кредиту та відсотків, включаючи пеню (п.8.1). Згідно виписки по рахунку банк видав відповідачу [PERSON] 17 січня 2007 року кошти в сумі 7000 грн. В свою чергу [PERSON] кредит повернув лише частково, в результаті чого заборгованість по тілу кредиту складає 1458,27 грн., не було сплачено своєчасно ( до 16.01.2009 року) 108,59 грн. відсотків. Після дати виконання зобов'язання банк продовжує нараховувати позичальнику проценти за користування чужими коштами, станом на 14 жовтня 2014 року заборгованість по процентах становить 2491,00 грн., також банком нараховано за останній рік перед зверненням до суду пеню в розмірі 423,91 грн. Сума заборгованості підтверджена поданим банком розрахунком. Однак, відповідачем подано заяву про застосуванню строків позовної давності , яка відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України підлягає вирішенню. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно поданих суду документів інший строк позовної давності сторони правовідносин між собою не обумовлювали. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк дії договору та строк виконання зобов'язання є різними поняттями, про що неодноразово вказував Верховний Суд України, в тому числі в постанові №6-20цс14 від 19.03.2014 року. Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 8.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, з кінцевим строком виконання не пізніше 16 січня 2009 року до 16.00 год шляхом внесення коштів через касу банку (п.4.3.2). Аналізуючи умови договору в цій справі, слід дійти висновку, що за договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, тому перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Як установлено судом останній платіж мав місце 08.09.2008 року, кінцевий строк повернення кредиту мав відбутись 16.01.2009 року, в свою чергу банк звернувся до суду з позовом лише 04 листопада 2014 року, тобто з пропуском трирічного терміну. Тому, враховуючи, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати по справі залишаються за позивачем , однак згідно п.22 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed