Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В червні 2015 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про відшкодування шкоди. З урахуванням уточненої позовної заяви просить суд стягнути з відповідачів на її користь інфляційну суму у розмірі 51 764,05 грн., понесену моральну шкоду у розмірі 29 232,00 грн., всього 80 996,05 грн., а саме: з [PERSON] - 50 999,05 грн., з [PERSON] - 15 000,00 грн., з [PERSON] - 15 000,00 грн. (том 1 а.с. а.с. 3-4,55-57,169-170,211-212,214-218). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] - задоволені частково. Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України на користь [PERSON] індекс інфляції за час прострочення зобов'язання за серпень 2013 року у сумі - 451,88 грн. Також вирішено питання щодо судових витрат. В решті позовних вимог [PERSON] до судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено. Провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] - закрито (том 1а.с. 234-241). В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 1 а.с. 247-249, том 2 а.с.2-4). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати в частині задоволених вимог, відмовивши у цій частині у задоволенні, в решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити, виходячи з наступного. Судом 1 інстанції встановлено, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року позивача було засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права займати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарчих функцій строком на 1 рік. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.07.2013 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року щодо [PERSON] скасовано і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України провадження по справі закрито за відсутністю в діях останньої складу злочину. Після повернення справи з Апеляційного суду Дніпропетровської області, суд який розглядав справу в першій інстанції повинен був направити позивачеві повідомлення із роз'ясненням можливості відшкодування шкоди і поновленням порушених прав за формою встановленою наказом. Однак, Самарським районним судом м. Дніпропетровська не було направлено на адресу [PERSON] відповідного повідомлення, що підтверджується матеріалами справи. 04 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою щодо відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яку було передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який 22 травня 2014 року ухвалив відповідне рішення. 29 травня 2014 року позивач подала до Самарського районного суду м. Дніпропетровська заяву про визначення шкоди, однак [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження у справі. 03 листопада 2014 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року було скасовано, у зв'язку із порушенням процедури розгляду справи. 17 листопада 2014 року [PERSON] було повторно подано до Самарського районного суду м. Дніпропетровська заяву про визначення шкоди. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року по цивільній справі № 206/7539/14-ц за заявою [PERSON] про визначення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності вимоги заяви задоволено частково, а саме визначено розмір шкоди, завданої [PERSON], внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі №68099010 (судова справа № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у розмірі 109 466,67 грн.; зобов'язано прокуратуру Самарського району м. Дніпропетровська протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили опублікувати у газеті «Самарський обрій» повідомлення про рішення щодо реабілітації [PERSON]; у задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року другий абзац резолютивної частини ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року викладено в наступній редакції: визначити, що розмір шкоди, завданої [PERSON], [INFO], внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі № 68099010 судова справа №206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, становить: моральна шкода - 64 554 грн., сума сплачена за надання юридичної допомоги - 3 200 грн., а загалом - 67 754 грн. Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року в частині зобов'язання прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили опублікувати у газеті «Самарський обрій» повідомлення про рішення щодо реабілітації [PERSON] скасувати і в цій частині заяви [PERSON] відмовити. В решті ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року залишити без змін. 21 липня 2015 року позивач отримала суму моральної шкоди зазначену в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року. У зв'язку із порушенням прав [PERSON], сума коштів була їй визначена через 2 роки з моменту настання права на виплату моральної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат за час прострочення зобов'язання суд 1 інстанції виходив, з того, що оскільки, в місячний термін, що передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не відбулося визначення суми відшкодування позивачу, що у свою чергу, призвело до зволікання по виплаті, що є підставою для стягнення інфляційних витрат, але тільки за один місяць, а саме - за серпень 2013 року (після постановлення ухвали Апеляційним судом Дніпропетровської області від 09.07.2013 року). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної, моральної шкоди, суд 1 інстанції посилався на те, що позивачем не доведено обставини завдання їй моральної шкоди, у зв'язку із простроченням виплати коштів для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Крім того, зазначено, що решта дій та звернень позивача [PERSON] до судових інстанцій, розгляд справ за заявами позивача відповідними судами протягом 2013 - 2015 років не знаходиться в причинному зв'язку з несвоєчасною виплатою суми відшкодування, а є, на думку суду, наслідком правової необізнаності останньої. Щодо закриття провадження в частині позовних вимог до суддів, суд 1 інстанції виходив з того, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», в зазначених випадках суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. З висновками суду 1 інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, та закриття провадження по справі до судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, і відповідно в цій частині рішення слід залишити без змін. Однак із висновками суду 1 інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат за час прострочення зобов'язання, колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного. Так, статтею 1 Закону України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду " визначено підстави відшкодування шкоди, а саме внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Відповідно до Закону України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду " (ст.. 3 зазначеного Закону), визначено чіткий перелік коштів та майна, право на відшкодування (повернення) яких виникає у випадках, наведених у статті 1 Закону. Як вбачається зі змісту закону, відшкодування інфляційних витрат у зв'язку із затримкою виконання судового рішення згідно з вимогами наведеної статті, законодавством не передбачено. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року в частині стягнення інфляційних витрат підлягає скасуванню, з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині, з вищезазначених підстав.

Outcome: dismissed