Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, яку мотивує тим, що вона, [PERSON] , [INFO] , проживає з колишнім чоловіком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Їх спільне життя не склалося і постійно погіршується. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на спільне проживання. На фоні постійних незгод в будинку почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати їй та її рідним фізичною розправою. Стверджує, що вона зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] . На її адресу та членів її родини постійно надходять погрози вбивством. Постановами від 17.03.2015 року у справі №444/552/15-ц, №444/592/15-ц, від 08.10.2018 року у справі №444/3099/18, 29.01.2019 року у справі №444/257/19 Жовківський районний суд визнавав винним у вчиненні домашнього насильства і притягував до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить [PERSON] відносно неї, а також наміри останнього, що виражаються у погрозах, вважає, що вона як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». А тому просить видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , на строк одного року з заборонами щодо перебування в місці її проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця її проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування, а саме: особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з нею або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить такі задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином шляхом телефонограми, від нього на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на заяву про видачу обмежувального припису. Частиною 1 ст. 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників, які не з`явилися, зважаючи на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання та враховуючи обмежені строки розгляду даної категорії справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З копій постанов Жовківського районного суду Львівської області від 20.03.2015 року вбачається, що від 17.03.2015 року та від 20.03.2015 року вбачається, що [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , тобто заявника по справі та накладено на нього стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин та у виді штрафу в розмірі 51,00 грн. в дохід держави відповідно та стягнуто 36,54 грн. судового збору. З копій постанов Жовківського районного суду Львівської області від 08.10.2018 року та від 29.01.2019 року вбачається, що [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , тобто заявника по справі, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн. та в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. в дохід держави відповідно. Тобто даними постановами підтверджується неодноразовість вчинення домашнього насильства заінтересованою особою [PERSON] по відношенню до заявника [PERSON] . Суд враховує, що заявник обгрунтовує заяву тим, що [PERSON] поводиться по відношенню до неї агресивно, погрожує їй та її родичам фізичною розправою. Суд зважає і на те, що заінтересована особа проявив байдужість до результатів розгляду справи, не подав жодних заперечень, доказів на спростування заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А тому суд враховує те, що [PERSON] вчинив домашнє насильство щодо заявника [PERSON] , що, зокрема, підтверджується постановами Жовківського районного суду Львівської області, які набрали законної сили. Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Ч. 1, 2 статті 350-6 ЦПК України встановлено що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Так під час розгляду справи судом встановлено, що дійсно між заявником та заінтересованою особою виникають неприязні відносини, конфлікти, заінтересована особа вчиняла по відношенню до заявника домашнє насильство. Заявником надано докази того, що заінтересована особа чинить домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а тому є підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника без видачі обмежувального припису. Видача обмежувального припису буде сприяти захисту прав заявника. Суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню, а саме cуд вважає обгрунтованими заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, які передбачені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", які просить вжити заявник щодо [PERSON] . В той же час суд не погоджується із строком таких заборон, оскільки згідно ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України строк таких заходів може становити від 1 до 6 місяців, в той же час заявник просить застосувати заходи на строк один рік. Суд приходить до висновку, що слід визначити максимальний строк обмежувального припису, тобто заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, а саме [PERSON] для належного захисту прав заявника.

Outcome: partial