Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

06 травня 2014 року Дочірнє підприємство „Бахмачжитлобудсервіс" ПАТ Чернігівоблбуд" (далі позивач) звернулось з позовом до адвоката [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення боргу за договором оренди в сумі 2700 грн. 00 коп. (дві тисячі сімсот гривень 00 копійок). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 вересня 2013 року позивач уклав з відповідачем договір оренди не житлового приміщення та протягом вересня-листопада відповідач сплачував орендну плату. Проте, за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку. Позивач в порядку статті 31 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) збільшив позовні вимоги (заява на а.с.49) та просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 3780 грн. 00 коп. (три тисячі сімсот вісімдесят гривень 00 копійок). Ухвалою суду (а.с.52) в порядку статті 33 ЦПК України за клопотанням представника позивача в якості співвідповідача було залучено Адвокатське бюро „Кухта Володимир і партнери". Ухвалою суду (а.с.66) провадження у справі в частині вимог до Адвокатського бюро „Кухта Володимир і партнери" було закрито. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що договір від 03 вересня 2013 року був укладений саме адвокатом [PERSON], проте, він є попереднім договором. Відносини оренди між позивачем та відповідачем існували у серпні та вересні 2013 року, потім адвокатське об'єднання орендувало зовсім інше приміщення. Також, позивачем не надано документів, які підтверджують його право власності на об'єкт оренди та акту-прийому передачі, а сам договір не є нотаріально посвідченим та не пройшов державну реєстрацію відповідно до вимог Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Зазначені обставини в своїй сукупності є підставою для відмови в задоволенні позову. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 03 вересня 2013 року між Дочірнім підприємством „Бахмачжитлобудсервіс" ПАТ Чернігівоблбуд" та Адвокатським бюро [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення (а.с.3-4), загальною площа якого становить 10,8 квадратних метрів і яке знаходиться в [ADDRESS]. Термін орендного користування за цим договором визначено з 03 вересня 2013 року до 03 вересня 2014 року (пункт 1.2. договору). Сторони визначили розмір орендної плати в сумі 540 грн. 00 коп. (п'ятсот сорок гривень 00 копійок) за 1 (один) місяць (пункт 4.1. договору). Виходячи із запису, що міститься у вказаному договорі (а.с.4) він підписаний адвокатом [PERSON], що узгоджується з наданими ним поясненнями в судовому засіданні, відповідно яких він не заперечував, що договір було підписано саме фізичною особою - адвокатом [PERSON] Згідно із статутом Адвокатського бюро „Кухта Володимир і партнери" (а.с.55-59), випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.65) вказане адвокатське об'єднання було зареєстровано 30 вересня 2013 року, тобто після підписання адвокатом [PERSON] договору оренди. Листом від 04 квітня 2014 року № 12 (а.с.64) позивач повідомив відповідача про зупинення договірних відносин за договором від 03 вересня 2013 року згідно із розділом 5 пунктом 5.2. (б). З встановленого випливають наступні висновки. Згідно із статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до пункту 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Підставою виникнення зобов'язання в даному випадку є договір. Виходячи із статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови. Відсутність сплати орендної плати є односторонньою відмовою з боку відповідача. Крім того, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують той факт, що у зв'язку з несплатою орендної плати у відповідача виник борг. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ними зобов'язань перед позивачем, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та спростовували позовні вимоги взагалі. Доводи відповідача проте, що договір оренди нотаріально не посвідчений та не пройшов державну реєстрацію не грунтуються на нормах чиного законодавства та спростовується статтею 793 ЦК України. Посилання відповідача на те, що відсутній акт-прийому передачі орендованого майна не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки виходячи із змісту статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема із дій осіб, а згідно пояснень відповідача ним чатсково проводилась оплата за оренду приміщень, що свідчить про виникнення відносин оренди між сторонами спору. На користь цього свідчать і квитанції про оплату (а.с.8,10, 19). Проте, відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Так, позивачем відповідачу було направлено лист від 04 квітня 2014 року № 12 (а.с.64), що свідчить про відмову від договору з квітня 2014 року, а право на таку відмову встановлено договором, зокрема розділом 5 пунктом 5.2. (б). У звзяку із чим відповідач має забаргованість за пять місяців, а саме за грудень 2013 року та з січня 2014 року по квітень 2014 року, яка становить 2700 грн. 00 коп. (дві тисячі сімсот гривень 00 копійок). Суд знаходить, що сума забаргованості підлягає стягненню саме з [PERSON], оскільки виходячи із вимог частини четвертої статті 96 ЦК України особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникли до її державної реєстрації. А, оскільки правовіднолсини на підставі укладеного між сторонами договору виникли до реєстрації юридичної особи, сторонами в них були саме Дочірнє підприємство „Бахмачжитлобудсервіс" ПАТ Чернігівоблбуд" та адвокат [PERSON], то позивачем правильно обрано особу, яка порушила його право. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції (а.с.1) позивачем було сплачено 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Крім того, згідно з пунктом 2 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до статті 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, що набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав договір про надання юридичних послуг з адвокатом [PERSON] (а.с.51) і сплатила йому гонорар в розмірі 2000 грн. 00 коп. (дві тисячі гривень 00 копійок), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 7 (а.с.50) Відповідно до журналу судового засідання (а.с.52, 67-68), адвокат на участь в судових засіданнях потратив 109 хвилин. Отже, виходячи з наведених вище положень Закону та кількості часу, витраченого адвокатом на участь у судовому засіданні, позивачу за рахунок відповідача належить відшкодування оплати робочого часу, затраченого адвокатом на надання юридичних послуг, у такому розмірі: 1218 грн. 00 коп. (законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати у спірний період) х 40% : 60 хв. (кількість хвилин в одній годині) х 109 хв. (фактична кількість часу, витраченого адвокатом на надання позивачеві юридичних послуг) = 872 грн. 00 коп. (вісімсот сімдесят дві гривні 00 копійок).

Outcome: partial