Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Лантратівка Троїцького району Луганської області, вул. Польова, б. № 8. Між позивачем, з однієї сторони, та відповідачем, з другої сторони, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного останній житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Лантратівка Троїцького району Луганської області, вул. Польова, б. № 8. Позивачем було передано домовлену суму за відчуження належного відповідачу зазначеного нерухомого майна, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 25.08.2014 року. На даний час прізвище відповідача змінено внаслідок укладення шлюбу. При цьому, на даний час позивач не має можливості оформити правочин в нотаріальному порядку, оскільки відповідач ухиляється від цього, мотивуючи свої дії браком часу та коштів. На підставі викладеного, позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов, волевиявлення сторін при його укладанні було добровільним, однак відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, мотивуючи своєю зайнятістю у звязку із доглядом за дитиною та браком коштів. Відповідач у судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Причина неявки суду не відома. Суд, вислухавши показання свідків, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 25.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Лантратівка Троїцького району Луганської області, вул. Польова, б. № 8 (а.с.5-6). [PERSON] було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження належного їй зазначеного нерухомого майна (а.с.5-6). На даний час прізвище відповідача «Яценко» змінено на «Воронкіну» внаслідок укладення шлюбу, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 1968 від 16.10.2014 (а.с. 37, 38). Допитані в судовому засіданні позивач як свідок та свідок [PERSON], будучи попередженими про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, та під присягою засвідчили суду факт укладання договору купівлі-продажу від 25.08.2014 року та зазначили, що відповідач отримала від позивача обумовлену грошову суму за продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Лантратівка Троїцького району Луганської області, вул. Польова, б. № 8, за що надала позивачу у власність зазначену нерухомості, яким останній користується до тепер. Після укладання договору та до звернення до суду, позивач в присутності свідка [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією прибути до органів нотаріату для посвідчення договору, оскільки позивач в противному випадку не матиме можливості розпоряджатись вказаним майном, однак відповідач постійно відкладала прибуття до нотаріуса мотивуючи це тим, що наразі не може залишити свою дитину і в неї не має коштів на послуги нотаріуса. Судовим розглядом встановлено, що з 25.08.2014 і до тепер зазначений договір в нотаріальному порядку засвідчено не було з підстав, викладених вище, що судом розцінюється як тривале ухиляння відповідача від його належного оформлення, враховуючи той факт, що позивачем сплачено ціну договору відповідачу, отже [PERSON] не має можливості оформити правочин в нотаріальному порядку з обєктивних причин. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до частини 3 статті 640 ЦК України вбачається, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. \~Суд звертає увагу на те, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації".\~Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2\~листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 Суд враховує положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,яким передбачено, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Так, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, вказана правова позиція висловлена в аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved