Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, та земельної ділянки, розташованих за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Билбасівка, пров. Мирний, 4. Станом на теперішній час у вказаному житловому будинку зареєстрований член сімї колишнього власника будинка [PERSON]. Після набуття ним права власності на житловий будинок та земельну ділянку, жодних договорів із відповідачем про порядок користування ним житловим будинком між ними не укладалося, добровільно відповідач з реєстрації не знімається та, як йому відомо, ніколи не вселявся в житловий будинок, виїхав на постійне місце проживання до іншої країни. Та обставина, що в житловому будинку зареєстрована стороння для нього людина є перешкодою, оскільки він не має можливості оформити субсидію за користування комунальними послугами та це є порушення його права власності. У звязку з вищевикладеним, просить суд, визнати [PERSON], [INFO], таким, що втрати право користування житловим будинком № 4 по провулку Мирному у смт. Билбасівка Словянського району, Донецької області. 2.Позивач [PERSON] в судовому\~засіданні підтримав\~позовні вимоги\~та не\~заперечував щодо\~ухвалення рішення\~при заочному\~розгляді справи. \~3. Відповідач\~[PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив (а.с.22). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою суду від 02.04.2019 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.16). 5. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 4, розташований по провулку Мирний, смт. Билбасівка, Словянського району, Донецької області, належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.10.2016 року, яке посвідчено державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області, зареєстрованого у реєстрі за № 455 (а.с.5). 7. З довідки від 11.03.2019 року, виданої Билбасівською селищною головою [PERSON], слідує, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.7). 8. Відповідно до акту від 05.03.2019 року, складеного комісією в складі: квартального Билбасівської селищної ради [PERSON], члена квартального комітету [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON] (а.с.8), [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], однак фактично за вказаною адресою не проживає з 2009 року та по теперішній час, та місце його проживання не відомо. V. Оцінка Суду. 9. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 10. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог\~ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~використовує також практику Європейського суду як джерело права. 11. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 12. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). 13. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.\~\~\~\~ Основною метою ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). 14. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. 15. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 16. Статтею 317 ЦК України\~встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 17. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). 18. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. 19. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). 20. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 21. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю позивача, та підтверджує факт того, що відповідач [PERSON] дійсно не мешкає у спірному житловому будинку приблизно з 2009 року, особисті речі відповідача відсутні в будинку. Крім того, [PERSON] не несе ніяких витрат, щодо утримання будинку. [PERSON] не чинить відповідачу перешкод у користуванні вказаного житлового будинку. 22. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надав акт від 05.03.2019 року, складений комісією в складі: квартального Билбасівської селищної ради [PERSON], члена квартального комітету [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON] (а.с.8), та з якого слідує, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], однак фактично за вказаною адресою не проживає з 2009 року та по теперішній час, та місце його проживання не відомо. 23. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач у спірному будинку не мешкає з 2009 року, [PERSON] не є членом сімї позивача, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. 24. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved