Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

04.10.2017 року, ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому, просить: стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» кошти в розмірі 90 645,70 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.10.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та Фермерське Господарство «ГАМАРЦ» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за № 072а6м, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Toyota (д.р.н. [NUMBER]). 16.01.2017 року о 18:00 год. в м.Борислав відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Toyota (д.р.н. [NUMBER]), яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля - ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО "ГАМАРЦ"); та автомобіля Chevrolet (д.р.н. [NUMBER]), під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Тоуоtа (д.р.н. [NUMBER]), що був застрахований за Договором добровільного страхування наземного транспорту №072а6м. Згідно Постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2017, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України (ст. 124 КпАП України). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2190911 від 13.02.2017 року та умов Договору страхування № 072а6м від 27.10.2016, розмір страхового відшкодування склав 90 645,70 грн., яке ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Таким чином ПрАТ «СК «АХА Страхування» вважає, що відповідно до ст..27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦКУ, до них перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Тоуоtа (д.р.н. [NUMBER] - ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО "ГАМАРЦ"), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.01.2017 року о 18:00 в м. Борислав, у зв»язку з наведеним в позивача виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Позивач в судове засідання, не з»явився, в матеріалах справи мається клопотання представника позивача, в якому останній просить розгляд справи проводити у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити. Окрім цього представником позивача, заявлялось клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, однак на вказану дату, представник позивача не з»явився в суд, з яким мав відбутися коференцзв»язок. Представник відповідача [PERSON] заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просить в задоволенні такого відмовити. Представник співвідповідача ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», в судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки. Представник третьої особи на стороні відповідача Моторне (транспортне) бюро України, в судове засідання не з»явився, при матеріалах справи мається їхнє письмове пояснення, щодо позову. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Із досліджених матеріалів справи вбачається, що 27.10.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та Фермерське Господарство «ГАМАРЦ» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за № 072а6м, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Toyota (д.р.н. [NUMBER]). (а.с. 39-45) 16.01.2017 року о 18:00 год. в м.Борислав відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Toyota (д.р.н. [NUMBER]), яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля - ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО "ГАМАРЦ") та автомобіля Chevrolet (д.р.н. [NUMBER]), під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Тоуоtа (д.р.н. [NUMBER]), що був застрахований за Договором добровільного страхування наземного транспорту №072а6м. Згідно Постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2017, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. (а.с. 9). Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Chevrolet (д.р.н. [NUMBER]), застрахована у Прат СТ «Іллічівське», що підтверджується страховим Полісом № АІ/9650248 від 05.08.2016 року. (а.с. 62) Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2190911 від 13.02.2017 року та умов Договору страхування № 072а6м від 27.10.2016, розмір страхового відшкодування склав 90 645,70 грн., яке ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. (а.с. 8, 10-12) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є не тільки забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, але і захист майнових інтересів страхувальників. Звернення страховика, який виплатив страхове відшкодування, одразу до винної особи суперечить вказаній меті обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та зводить нанівець потребу в існуванні цього інституту цивільного права. В правовій позиції, висловленій при розгляді справи №6-2808цс15 (на яку посилається позивач), Верховний Суд України роз'яснив, що право потерпілого па відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак обставини справи №6-2808цс15 розглянутої Верховним Судом Україні 20.01.2016 року істотно відрізняються від фактичних обставин даної цивільної справи. Зокрема, позивачами у справі №6-2808цс15 були фізичні особи, яким була заподіяна шкода у зв'язку зі смертю їх близького родича. В даній цивільній справі (№4426977/17) позивачем є не фізична особа, а ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», яке здійснює професійну діяльність в сфері страхування. Крім того, позивач в цивільній справі не є потерпілим в розумінні п.1.3 ст.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на це, суд критично ставиться до посилань позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом України при розгляді справи №6-2808цс 15, оскільки це різні за своїм родом позови. Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено випадки коли страховик не відшкодовує шкоди, до таких віднесено: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно- правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування»; 32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо- транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що обов'язок щодо відшкодування шкоди може бути покладений на особу, яка застрахувала відповідальність лише у випадку коли розмір заподіяної шкоди перевищує страховий ліміт або за наявності обставин визначених ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в інших випадках шкоду відшкодовує страховик. Враховуючи те, що розмір матеріальної шкоди зазначений у позові не перевищує страхового ліміту, будь-яка із обставин, передбачених ст.32 згаданого Закону відсутня, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності на відповідачку, [PERSON] Відповідно до п. 37.1.4 ч. 1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на те, що позивачем не було подано заяви про страхове відшкодування до ПрАТ «СТ «Іллічівське», не дотримано інших норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регламентують порядок та умови отримання, виплати страховиком відшкодування за договором обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач виходячи із вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, вважає, що до ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Тоуоtа (д.р.н. [NUMBER] - ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО "ГАМАРЦ"). Суд критично ставиться до таких посилань позивача, оскільки як вже згадувалось вище, цивільно-правова відповідальність [PERSON], пов'язана з експлуатацією автомобіля марки «Chevrolet», номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Полісом серії АІ №9650248 був передбачений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень та франшиза в розмірі 0 (нуль) гривень. З чого слідує, що обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 90 645,70 грн. покладається саме на ПрАТ «СТ «Іллічівське», однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності підстав для того, щоб ПрАТ «СТ «Іллічівське» відмовив ПрАТ «СК «АХА Страхування» у виплаті страхового відшкодування, та й взагалі відсутні докази того, позивач звертався до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з такою вимогою. З чого слідує висновок, що вимога ПрАТ «CK «АХА Страхування» про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в повному розмірі є передчасною, а тому відсутні правові підстави для задоволення такого позову.

Outcome: dismissed