Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

\~\~\~\~\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Комерційний Банк» «Приват Банк», Треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Старший Державний виконавець Київського відділу Державної виконавчої служби [PERSON] Анатоліївна про визнання виконавчого надпису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування свого позову вказала, що 02.04.2006 року між ЗАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «комерційний банк ПРИВАТБАНК», надалі «Банк» та позивачем [PERSON], на підставі відповідної заяви було укладено кредитний договір № ОМН4КР61000113 від 02.04.206 року, відповідно до якого позивачці було надано кредит у розмірі 2340,00 грн. строком на 24 місяці, до 02.04.2008 року. Банк звернувся до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яка вчинила виконавчий напис № 1021 від 16.03.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1021, про стягнення грошових коштів у сумі основного боргу 1887,41 грн.. суми заборгованості по відсоткам 9641,65 грн., пені 18261,93 грн., штрафу 1489,55 грн., а всього 31280,54 грн., витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису 1700 грн., а всього з урахуванням витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису 32980,54 грн. Про вчинення Нотаріусом виконавчого напису позивачка дізналася 26.04.2016 року із Постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2016 року. Відповідно до спірного виконавчого напису стягнення нотаріусом проведено за вісім років, десять місяців, десять днів, а саме з 02.04.2006 по 12.03.2015 року. Таким чином, відповідно до розрахунку нотаріуса порушення зобов'язання щодо несвоєчасного погашення кредиту виникло 02.04.2006 року. Отже саме з цього часу у банку і виникло право на примусове стягнення і пред'явлення позову про стягнення чергових платежів, а після закінчення строку дії договору - 4 квітня 2008 року, на пред'явлення вимог про стягнення всієї суми кредиту. Виходячи з вимог ст. 257 ЦК України, передбачений законом 3-х річний строк позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором № ВМІ4КР61000113 від 02.04.2006 року сплив 02.04.2011 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, а представник відповідача надав письмові заперечення та клопотання слухати справу за його відсутності. Згідно заперечень відповідача, згідно укладеного від 02.04.2006 року [PERSON] 02.04.2006 року отримала кредит у розмірі 2340,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і кінцевим терміном повернення 02.04.2008 року. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( термін). Відповідно н. 3.2. Розділу "Права та обов'язки сторін" Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, з яким ознайомилась Позивачка, про одо свідчить її підпис на заяві - "Позичальник зобовязується погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної дати, зазначеної в повідомленнях Банку , передбаченого п.п. 3.3.1, 3,3.2, 3.3.3. Умов. При непогашенні Кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. На залишок заборгованості простроченої сумі Кредиту нараховується пеня відповідно до п. 5.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Згідно даних умов, [PERSON] не виконала належним чином свої зобовязання у звязку із чим утворилась заборгованість, про що сама Позивачка не заперечує. Загальна сума заборгованості Позивачки за Кредитним договором станом за 12.02.2015 р (станом на підставі якого було вчинено виконавчий напис) становить всього: 31280. 54 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1887,41 грн,; *заборгованість за відсотками у розмірі 9641,65 грн.; *заборгованість з пені у розмірі 18261,93 грн.; *заборгованість по штрафам у розмірі 1489, 55 грн. Строк, за який провадиться стягнення, обов'язково вказується у виконавчому написі. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (стаття 90 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі написи нотаріусів Є виконавчими'документами, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою. Згідно наказу Міністерство юстиції Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 22,02.2012р. № 296/5: Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувана. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Саме в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам, які зазначені в Заяві Позичальника від 02,04.2006 року, з умовами яких і була ознайомлена [PERSON] (про шо свідчить її підпис) - встановлено в її. 5.5. "Терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно наказу Міністерство юстиції Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 22.02.2012р. № 296/5: 6.1. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якою це передбачено умовами договору. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст.1050 ЦК України. Виконавчий напис має містити: дату (рік. місяць, число) вчинення. нотаріальну контору (нотаріальний округ), прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчиняє виконавчий" напис: найменування та адресу стягувача: найменування та адресу боржника. дат;,' й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків у банках, кредитних установах (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що піддягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з божника; зазначення статті Закону України „Про нотаріат"' та пункту Переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій: підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, печатку. Згідно наказу Міністерство юстиції Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 22.02.2012 р.: п.1.1. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 р. Відповідно до п.2 даного Переліку до таких документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, належать: кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Для одержання виконавчого напису додаються : оригінал кредитного договору, засвідчена виписка стягувачем з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її" погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами передбаченими Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 20 травня 2015 року у справ № 6-І58цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суддів. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась та надала письмові заперечення і клопотання про слухання справи за її відсутності. Згідно заперечень нотаріуса, при вчиненні виконавчого напису вона керувалася ст. 88 Закону України «Про нотаріат»: «Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не ; більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку». Дотримання цих вимог Закон вважає цілком достатнім. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, а такі порушення, навіть якби вони були допущені, не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо пропуску строку позовної давності, вважає, що закінчення триваючого цивільного правопорушення може відбутись через дії або бездіяльність однієї сторони правочину (боржника) з метою визнання та погашення боргу, або іншої сторони (кредитора) з метою стягнення заборгованості та притягнення боржника до цивільної відповідальності. Третя особа Старший Державний виконавець Київського відділу Державної виконавчої служби [PERSON] Анатоліївна в судове засідання не зявилась, своїх пояснень або заперечень суду не надала. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами та третьої особою письмові заперечення, докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 02.04.2006 року між ЗАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «комерційний банк ПРИВАТБАНК», надалі «Банк» та позивачем [PERSON], на підставі відповідної заяви було укладено кредитний договір № ОМН4КР61000113 від 02.04.206 року, відповідно до якого позивачці було надано кредит у розмірі 2340,00 грн. строком на 24 місяці, до 02.04.2008 року. Банк звернувся до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яка вчинила виконавчий напис № 1021 від 16.03.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1021, про стягнення грошових коштів у сумі основного боргу 1887,41 грн.. суми заборгованості по відсоткам 9641,65 грн., пені 18261,93 грн., штрафу 1489,55 грн., а всього 31280,54 грн., витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису 1700 грн., а всього з урахуванням витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису 32980,54 грн. Відповідно до виконавчого напису стягнення нотаріусом проведено за вісім років, десять місяців, десять днів, а саме з 02.04.2006 по 12.03.2015 року. Таким чином, відповідно до розрахунку нотаріуса порушення зобов'язання щодо несвоєчасного погашення кредиту виникло 02.04.2006 року. Отже саме з цього часу у банку і виникло право на примусове стягнення і пред'явлення позову про стягнення чергових платежів, а після закінчення строку дії договору - 4 квітня 2008 року, на пред'явлення вимог про стягнення всієї суми кредиту. Виходячи з вимог ст. 257 ЦК України, передбачений законом 3-х річний строк позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором № ВМІ4КР61000113 від 02.04.2006 року сплив 02.04.2011 року. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З наведеної постанови Верховного Суду України вбачається, що обставини наведеної справи не відповідають в суттєвій частині обставинам справи, що розглядається. Зокрема, у справі, що переглядалася ВСУ, відсутні відомості щодо пропуску стягувачем строку позовної давності. Позиція нотаріуса щодо «триваючого цивільного правопорушення» також суперечить обставинам справи і нормам закону, оскільки у даному випадку мало місце зобовязання з чітко визначеним строком його виконання, а саме: до 02.04.2008 року. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат»: «Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку». Отже строк позовної давності сплив 02.04.2011 року, що вплинуло на безспірність вимог, але нотаріусом до уваги взято не було. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved