Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство " Універсал Банк" у вересні 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 003-2900/756-0069 від 17.08.2007 року, в розмірі 466 851,42 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 106,70 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження. Крім того, просить виселити відповідачів та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в цій квартирі мешканців. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що на даних правовідносин не застосовується дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014, оскільки відповідач [PERSON] в спірній квартирі не зареєстрований, а має інше нерухоме житлове майно в будинку [ADDRESS] там же і зареєстрований. Крім того, відповідач в порушення зобов»язань, визначених п. 2.4.4 договору іпотеки надав дозвіл на реєстрацію в квартирі, що є предметом іпотеки, фізичних осіб без згоди іпотекодержателя. А тому просив виселити всіх незаконно зареєстрованих осіб з квартири. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі. Посилались на дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та зазначали, що фактично постійним місцем проживання відповідача є спірна квартира в м.Києві, він сплачує за комунальні послуги, а в будинку в м. Бориспіль він зберігає реєстрацію, тому що зареєстрований за тією адресою як суб»єкт підприємницької діяльності. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 17.08.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-2900/756-0069, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 466 851,42 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,95% річних. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (шомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією. а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 17.08.2007 р. було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований в реєстрі за № 4396. Відповідно до даного договору [PERSON] передав банку в іпотеку майно: квартиру загальною площею 106,70 кв.м., житловою площею 48,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки форми №3 від 16.02.2015р., виданої КП «Введенське Подільського р-ну м. Києва», за адресою: [ADDRESS] зареєстрован дружина та діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] На порушення умов кредитного договору позичальник не виконав зобов'язання по своєчасній сплаті платежів по кредиту, процентів за користування коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Таким чином, позивач зазначає, що оскільки термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Банком. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові №5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до п.43 зазначеної Постанови при розгляді позову іпотеко держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має врахувати таке. Згідно ч.4 ст.9, ст..109 ЖК України , статтей 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення , яке є предметом іпотеки, проводиться ві порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців з цього житлового будинку чи житлового приміщення. Отже, як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання за кредитним договором, про що і не заперечували його представники. Відповідно до п.2.4.4. договору іпотеки [PERSON] зобов»язався не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях , що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотеко держателя ( у разі, якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість). Але всупереч цих зобов»язань надав дозвіл без згоди Банку на реєстрацію членів сім»ї в квартиру [ADDRESS]. А іншу квартиру [ADDRESS] продав 20.02.2008р. ( а.с. 127-129)вже після передачі в іпотеку спірної квартири для погашення інших кредитів, і тому члени сім»ї були зареєстровані у 2009р. в спірну квартиру. Зі змісту договору купівлі-продажу від 20.02.2008р. вбачається, що «продавець» [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] Згідно ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також чи особа без громадянства,Ю які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов»язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Отже, як зареєстроване постійне місце проживання відповідача є Бориспільський район, [ADDRESS] А тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на який посилались представники відповідача, до даних правовідносин суд не застосовує. Якби відповідач був зареєстрований в квартирі, що є предметом іпотеки, і іншого житла у нього немає, тоді цей Закон застосовувався б лише до закінчення мораторію, передбаченого Законом, щодо виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Але це не свідчило б про відсутність підстав для відмови в позові, оскільки права позивача порушено з боку відповідача. Вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення в зв»язку з прийняттям банком рішення звернути стягнення на предмет іпотеки згідно ст.40 ЗУ «Про іпотеку» відповідач отримав 23.07.2014р, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням ( а.с.74, 76). Рішення Подільського районного суду м.Києва від 10.01.2013р. про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 937 499,63 грн. на даний час не виконується, що підтвердили представники відповідача ( а.с. 67-72). А тому у позивача є підстави для звернення до суду з даним позовом, і є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved