Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ЛКП «Львівелектротранс» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди, в якій просив суд визнати дії директора ЛКП «Львівелектротранс» [PERSON] в неоплаті часу перебування в медичних закладах незаконними, такими, що суперечить ст. 123 КЗпП та зобовязати його зробити враховуючи індекс інфляції донарахування та виплати недонараховану заробітну плату за час перебування в медичних закладах при проходженні обовязкового медогляду, як це передбачено ст. 123 КЗпП; стягнути з відповідача на його користь недоплаченої частини заробітної плати в розмірі 3746,26 грн. та стягнути з відповідача на його користь компенсацію за нанесену моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Просить позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча був належно повідомлений про час та місце слухання справи. Суд приходить до висновку, що справу можна розглядати у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Відповідно до ч. І ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса 1 класу. На підприємстві для водіїв тролейбуса встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012р.» та статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013р.» розмір мінімальної заробітної плати становить - з 01.07.2012р. - 1102 грн., з 01.10.2012р. - 1118 грн., 01.12.2012р. - 1134 грн., з 01.01.2013р. - 1147 грн., з 01.12.2013р. - 1218 грн. Таким чином, з 01 квітня 2013р. погодинна тарифна ставка водія тролейбуса згідно з вимогами галузевої угоди та наказу директора ЛКП «Львівелектротранс» № 320 від 04 вересня 2012р. повинна була розраховуватись від мінімальної зарплати 1118 грн. та мала б становити 15 грн. 28 коп.; -з 01 червня 2013р. погодинна тарифна ставка водія тролейбуса згідно з вимогами галузевої угоди а наказу директора ЛКП «Львівелектротранс» № 449 від 30 листопада 2012р. повинна була розраховуватись від мінімальної зарплати 1134 грн. та мала б становити 15 грн. 50 коп.; -з 01 липня 2013р. погодинна тарифна ставка водія тролейбуса згідно з вимогами галузевої угоди та наказу директора ЛКП «Львівелектротранс» № 06 а від 04 січня 2013р. повинна була розраховуватись від мінімальної зарплати 1147 грн. та мала б становити 15 грн. 68 коп.; - з 01 червня 2014р. погодинна тарифна ставка водія тролейбуса згідно з вимогами галузевої угоди та наказу директора ЛКП «Львівелектротранс» № 543 а від 29 листопада 2013р. повинна була розраховуватись від мінімальної зарплати 1218 грн. та мала б становити 16грн. 65 коп. Наказом ЛКП «Львівелектротранс» № 320 від 04 вересня 2012р. проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати у 1118 грн. встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з 01.10.2012р. по 31.10.2012р. 1118 грн. до 01.04.2013р. №449 від 30.11.2012р. проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з 01.12.2012р. по 31.12.2012р. - 1134 грн. до 01.06.2013р. Наказом ЛКП «Львівелектротранс» №06а від 04.01.2013р. проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» з 01.01.2013р. по 01.12.2013р. - 1147 грн. до 01.07.2013р. Наказом ЛКП «Львівелектротранс» №543 від 29.11.2013р. проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» 01.01.2014р. - 1218 грн. до 01.06.2014р. Накази видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010 - 2012р, пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки. Відповідно до п.1.1.8. Галузевої Угоди між Міністерством з питань житлово-комунальне господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово - комунального господарства, місцевої промисловості, побутові обслуговування населення України на 2010 - 2012 роки, на період подолання фінансових труднощів, але не більш як шість місяців підприємством можуть застосовуватись норми оплати праці нижче від норм, визначених Генеральною, галузевою або регіональними угодами, але не нижче Державних норм і гарантій в оплаті праці, та відповідно до п. 5.2. Колективної Угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011 - 2013 роки, на період подолання фінансових труднощів, але не більше як шість місяців: застосовувати норми оплати праці нижчі від норм, визначених Генеральною та Галузевою угодами, але не нижче від державних норм і гарантій з оплаті праці. У супереч наказам № 320 від 04 вересня 2012р., № 449 від 30 листопада 2012р., №06а від 04 січня 2013р. та №543а від 29 листопада 2013 р., розрахунок тарифних ставок з 01 квітня 2013р. та з 01 червня 2013р. також не було переглянуто і фактично на підприємстві формування схем посадових окладів та тарифних ставок з мінімальної заробітної плати проводилося з розрахунку мінімальної зарплати в розмірі 1102 грн., що становить 15 грн.10 коп. за годину. 25 серпня 2011р. у ЛКП «Львівелектротранс» було прийнято Колективну угоду на 2011- 2013 роки, де у додатку №13 закріплено розмір доплати за роботу у нічні години 30%, що суперечить ст. 16, 97 КЗпП України, вимог Генеральної Угоди, яка у додатку №3 передбачає розмір доплати за роботу у нічний час 35 % та п.1.1. Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки, відповідно до якого Колективна угода передбачає додаткові, згідно з чинним законодавством, положення з оплати і умов праці, соціально-трудові пільги, гарантії та компенсації працівників підприємства і не може погіршувати вимоги чинного трудового законодавства, вимог Генеральної, Галузевої та Регіональної угод. Крім цього позивач у 2013р. проходив відповідно до ст. 169 КЗпП обов'язковий медогляд у Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансері, Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері, та у Львівській обласній госпрозрахунковій поліклініці. В порушенні вимог ст. 123 КЗпП адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» не було оплачено час перебування в цих медичних закладах. Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру в тому числі - заробітна плата. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком. З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Також не враховано вимог «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв трамвая та тролейбуса» та ст. 123 КЗпП України. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути в користь позивача 3746,26 грн. недоплаченої частини заробітної плати згідно з розрахунком, поданим позивачем. Підлягають до задоволення вимоги позивача щодо зобовязання директора ЛКП «Львівелектротранс» [PERSON] зробити враховуючи індекс інфляції донарахування та виплатити недонараховану заробітну плату за час перебування в медичних закладах при проходженні обовязкового медогляду, як це передбачено ст. 123 КЗпП, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у 10000грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд дійшов до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок порушення його прав та спричинення моральних страждань, проте оцінює її у розмірі значно меншому ніж заявлено у позові. При визначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. В цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, в сумі 3000 грн. Згідно з ч.З ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 487,20 грн. за вимогу майнового характеру та 1218 грн. за вимогу щодо моральної шкоди.

Outcome: partial