Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 25.10.1986 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося троє дітей : дві доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, та вона звернулася про розірвання шлюбу в судовому порядку. Вказує, що малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її матеріальному утриманні. Вона немає можливості самостійно надати для дитини належне утримання, достатнє для його віку, оскільки її дохід складається із заробітної плати, яку вона отримує перебуваючи на посаді медичної сестри терапевтичного відділення Острозької центральної районної лікарні, інших джерел доходу вона не має. Відповідач участі в утриманні сина не приймає, хоча має всі можливості для цього, так як за віком та станом здоров'я є працездатною особою, має фізичну можливість працювати, отримує нерегулярний, мінливий дохід з випадкових заробітків. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Пояснила, що на даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, водночас зазначила, що звернулася до суду про його розірвання. Від шлюбу з відповідачем має двох повнолітніх доньок та малолітнього сина [PERSON], утримання та виховання якого вона здійснює самостійно. Відповідач регулярної участі в утриманні сина не приймає, добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. Востаннє кошти на утримання сина відповідач надав у листопаді 2013 р., що й спонукало її звернутися про стягнення аліментів у судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в мінімальному розмірі, визначеному законом - 30 % прожиткового мінімуму для дитини. Пояснив, що на даний час він не працює та не має змоги надавати кошти на утримання сина в більшому розмірі, аніж мінімально визначений законом. Зазначив, що має професійно-технічну освіту за спеціальністю слюсар-електромонтажник, та час від часу працював у Білорусії на «заробітках», де здійснював роботи з монтажу металоконструкцій, та на даний час очікує запрошення на ту ж саму роботу. Вказав, що буде надавати кошти на утримання сина в більшому розмірі, аніж мінімально визначеному законом розмірі, як тільки матиме таку можливість. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З пояснень позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.10.1986 р. Під час спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей - дві доньки [PERSON] та [PERSON], які на даний час досягнули повноліття, та малолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.11.2001 р. Згідно ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З пояснень позивачки судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що утримання сина вона здійснює самостійно, відповідач систематичної участі в утримання сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання в добровільному порядку не надає та між сторонами не досягнуто домовленості про способи та обсяг участі відповідача як батька в утриманні дитини (грошова або натуральна форма, розмір аліментів, першочергові потреби, які необхідні дитині тощо), а тому суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 цього кодексу, то дитині призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень позивачки судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина впродовж 4 місяців, водночас з пояснень відповідача судом встановлено, що допомога, яку він надавав носила несистематичний характер та без урахування віку дитини та першочергових потреб сина. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачки, та в ході судового розгляду таких доказів судом не здобуто, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та беручи до уваги відсутність в матеріалах справи відомостей про отримання відповідачем постійного та стабільного доходу, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання сина в примусовому порядку та необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не надав доказів в підтвердження його регулярної та систематичної участі у наданні матеріальної допомоги на першочергові потреби дітей: витрати на харчування, одяг, навчання, дозвілля тощо, а також доказів, які б підтверджували обмеження його працездатності. За відсутності домовленості між сторонами про розмір аліментів, необхідних для утримання дитини, суд самостійно визначає його розмір з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд приймає до уваги неможливість позивачки самостійно надавати матеріальну допомогу сину в повному обсязі, при тому, що відповідач за віком та за станом здоров'я є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб у відповідача на утриманні немає, обставин з якими закон пов'язує визначення розміру аліментів у меншому розмірі (ст.182 Сімейного кодексу України) відповідач суду не повідомив і судом такі обставини не встановлено. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує положення Закону України "Про прожитковий мінімум" № 966-XIV від 15.07.1999 р., відповідно до якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Сума прожиткового мінімуму на 2014 рік встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", та відповідно до ст.7 цього Закону прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2014 р. становить 1 286 грн. Таким чином, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків при їх участі в утриманні дитини, суд приходить до переконання, що відповідач повинен сплачувати щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі, та з урахуванням віку дитини та її вікових потреб розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити в розмірі наближеному до 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 640 грн., що узгоджується із розміром прожиткового мінімуму, який встановлений законом. Водночас, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі без встановлення мінімального розміру аліментів, які повинен сплачувати відповідач, суд виходить з того, що чинне законодавство не передбачає можливості при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі встановлювати мінімальний розмір аліментів, як це передбачено для аліментів, які згідно ст.182 Сімейного кодексу України стягуються у частці від доходу. Так як позов підлягає задоволенню, а відтак з відповідача згідно ст.88 ЦПК України в дохід держави слід присудити судові витрати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial