Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Івано-Франківського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) станом на 22.07.2021 у розмірі 34799,56 гривень, з них заборгованість за основним боргом (кредитом) - 29914,74 гривень, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 4693,51 гривні, комісія - 11,96 гривень, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1,66 гривня, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 72,98 гривні, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 37,99 гривень, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу (кредиту) - 11,34 гривень, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 55,38 гривень, а також 2270,00 гривень понесених судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 03 січня 2019 року між АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10008/0161 філії - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - Позичальник) було підписано Заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) з наміром отримати кредит на свій картковий рахунок (надалі - Заява) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - Договір, ДКБО), якою відповідачка погодилася на умови цього Договору, який розміщений на інтернет - сторінці Банку. Відповідачці було відкрито картковий рахунок [NUMBER] ТВБВ № 10008/161 філії - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк», встановлений кредит у сумі 30800,00 грн на строк дії картки, процентна ставка за кредитом - фіксована і складає 38 процентів річних. Для користування Картрахунком Банк оформив і видав Клієнту платіжну картку. Як калієнт АТ "Ощадбанк" та держатель банківської платіжної картки [PERSON] мала можливість отримувати гроші у готівковій формі як у касах установ банку, так і через банківські автомати самообслуговування, а також здійснювати інші операції, передбачені відповідним договором. Однак, з боку відповідачки мало місце неналежне виконання взятих на себе грошових зобов`язань за ДКБО. У зв`язку з порушенням умов Договору Банк направляв за місцем реєстрації відповідачки повідомлення про заборгованість по кредиту в розмірі 34620,21 грн. Однак Боржниця не відреагувала на дане звернення та не погасила прострочену заборгованість. Відповідно до умов кредитування, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі закінчення строку дії платіжної картки та непродовження її дії на новий строк. Банк має право вимагати від клієнта у разі належного виконання зобов`язання за Договором повернення БПК. Внаслідок несплати коштів, визначених умовами кредитування, станом на 22.07.2021 за відповідачкою обліковується заборгованість в розмірі 34799,56 гривень, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в окремому клопотанні просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 27). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, хоча була повідомлена у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду справи, на підтвердження чого в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 24). Відзив на позов не подавала. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04.08.2021 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження за участю сторін. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому він також не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надала, хоча була повідомлена про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідачка клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляла, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за її відсутності. Ухвалою суду від 03.09.2021 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про місце, день і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 03 січня 2019 року між АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10008/0161 філії - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] підписано Заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом, та яка є документом, що підтверджує укладення договору (а.с. 6-9). Підпунктами 3.1, 3.2 вищевказаної Заяви визначено, що підписанням цієї заяви позичальник ініціює та погоджується на одержання (збільшення) Кредиту та погоджується з умовами користування Кредитом відповідно до умов договору, а також підтверджує укладення між ним та банком Кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій Заяві. [PERSON] також просить встановити/збільшити наданий їй кредит, метою отримання якого є споживчі потреби в національній валюті шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на її картковий рахунок № [NUMBER] . Процентна ставка є фіксованою і складає 38 % річних за користування кредитними коштами (п.п. 3.6 Заяви). Згідно з п.п. 3.7 Заяви, клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5 % від суми заборгованості за кредитом. У паспорті споживчого кредиту, що підписаний, в тому числі [PERSON] , визначено також розмір комісії, пені у разі прострочення виконання взятих на чебе зобов`язань (а.с.7 звор.стор. -8) Судом встановлено, що в процесі користування кредитними коштами [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим банк надсилав відповідачці повідомлення за № 108.20-12/495 від 29.06.2021 про необхідність погасити заборгованість, яка станом на 29.06.2021 складала 34620,21 грн (а.с. 15), яке було особисто отримано останньою (а.с. 16). Відповідно до розрахунків заборгованості за договором, укладеним між АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10008/0161 філії - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , станом на 22.07.2021 остання має заборгованість в розмірі 34799,56 гривень, з них заборгованість за основним боргом (кредитом) - 29914,74 гривень, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 4693,51 гривні, комісія - 11,96 гривень, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1,66 гривня, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 72,98 гривні, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 37,99 гривень, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу (кредиту) - 11,34 гривень, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 55,38 гривень. Відповідачка вносила кошти, за рахунок яких здійснювалося погашення кредиту, однак не щомісячно, а сум, якими вона поповнювала рахунок, було недостатньо для погашення заборгованості. Востаннє кошти були внесені клієнтом 24.02.2021 на погашення основного боргу в сумі 202,83 грн та на погашення процентів 2997,17 грн, 21.07.2021 - на погашення комісії 29,90 грн (а.с. 10-12). Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Статтями 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка 03.01.2019 підписала заяву та отримала кредит на картковий рахунок. Основні умови кредитування, на яких [PERSON] був виданий кредит, містяться в описаній вище Заяві позичальника та паспорті споживчого кредиту, які підписані нею та копія яких знаходяться в матеріалах справи. У ч. 1 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання повинні виконуватись належним сторонами і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. З розрахунків заборгованості за договором встановлено, що відповідачка отримувала кредитні кошти, однак не надавала їх своєчасно та в повному обсязі банку для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 22.07.2021 за нею рахується заборгованість, сума та складові якої вказані вище. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони погодили у договорі розмір процентів за користування кредитними коштами, визначивши його у розмірі 38 % річних. Згідно зі ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 550 ЦПК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Як описано вище, у паспорті споживчого кредиту, визначено розмір пені, який підлягає сплаті у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, який застосовано у описаному вище розрахунку. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування процентів має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При їх обчисленні за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів від простроченої суми, розмір яких визначений договором, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону №2711-IV. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.11.2011 у справі № 6-38цс11. З урахуванням викладеного, даючи оцінку вказаним вище розрахункам заборгованості за кредитним договором та заяві позичальника, в якій визначений розмір відсотків за користування кредитними коштами, з яким відповідачка погодилася, підписавши дану заяву та яка застосовувалася при нарахуванні їй заборгованості, зважаючи на те, що вона користувалася кредитними коштами на визначених у заяві умовах та вносила проплати з метою погашення, в тому числі нарахованих відсотків, пені, тобто погоджувалася з розміром їх нарахування, однак нерегулярно, тобто з порушенням визначених строків, беручи до уваги, що жодних зауважень щодо нарахованої заборгованості від неї до суду не надходило, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю і з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 03.01.2019 у розмірі 34799,56 гривень, з них заборгованість за основним боргом (кредитом) - 29914,74 гривень, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 4693,51 гривні, комісія - 11,96 гривень, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1,66 гривня, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 72,98 гривні, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 37,99 гривень, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу (кредиту) - 11,34 гривень, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 55,38 гривень. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 3064412510 від 26.07.2021 (а.с. 17) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 20). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 гривень. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 527, 530, 536, 610, 625, 626, 628, 629, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 141 ЦПК України та

Outcome: approved