Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

22.06.2015 року позивач звернувся до Верховинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що він є власником 4/25 частини будинку [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 19.03.1991р. укладеного між ним та Верховинською селищною радою народних депутатів. Він користувався підвалом, що розташований у вказаному будинку. Однак літом 2011 року [PERSON] обмежив доступ та заборонив користуватись підвалом на тій підставі, що він є власником цілого підвалу будинку №16 по вул. Жабєвська, 16. На його запит у Виконавчий комітет Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області щодо підстав набуття гр.[PERSON] права власності на цілий підвал, і він отримав 24.10.2011 року відповідь за вих.№477 згідно якої рішенням виконавчого комітету Верховинської селищної ради №44 від 29.10.2008р. вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення підвалу в цілому в смт.Верховина Верховинського району Івано-Франківської області вул.Жабєвська, 16 за [PERSON] та присвоєно адресу вул. Жабєвська, 16а. Підставою для прийняття вказаного рішення стала заява [PERSON] про оформленя права власності на нежитлове приміщення підвалу в цілому по вул.Жабєвська, 16 (вх..№10-32с від 28.10.2008р.) та заяви-згоди інших мешканців будинку, а саме:заява-згода [PERSON] від 27.10.2008р. про те, що вона дає згоду гр.[PERSON] на оформлення права власності на належну їй частку підвального приміщення в будинку №16 на його користь; заява-згода [PERSON] від 27.10.2008р. про те, що вона дає згоду гр.[PERSON] на оформлення права власності на належну їй частку підвального приміщеня в будинку №16 на його користь; заява-згода [PERSON] від 27.10.2008р. про те, що він дає згоду гр.[PERSON] на оформлення права власності на належну йому частку підвального приміщення в будинку №16 на його користь. В подальшому гр.[PERSON] згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 18.05.2009р. приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №367 відчужив нежитлове приміщення підвалу гр.[PERSON] Зі змісту договору вбачається, що нежитлове приміщене (підвал) належало [PERSON] на підставі Свідоцтва на право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Верховинської селищної ради 17.02.2009р. згідно рішення виконавчого комітету за №44 від 29.10.2008р. та зареєстрованого в Коломийсько міжрайонному бюро технічної інвентаризації за №140, реєстраційний номер 26455713. З метою захисту свого порушеного права він звернувся у Верховинський районний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Верховинської селищної ради, третьої особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] [PERSON], Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації про скасування рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради №44 від 29.10.2008р. "Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна в смт.Верховинавул.Жабєвська, 16 а". Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11.09.2012р. у справі №0903/149/2012 позов задоволено - скасоване рішення виконавчого комітету: Верховинської селищної ради №44 від 29.10.2008р. "Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна в смт.Верховина вул.Жабєвська, 16 а. В процесі розгляду справи встановлено, що «позивач, як власник квартири [ADDRESS] (колишня вул.Леніна) в селищі Верховина є рівноправним співвласником допоміжного приміщення підвалу в цьому будинку. В результаті прийнятого рішення виконкому Верховинської селищної ради №44 від 29.10.2008р. позивача, як власника квартири в багатоквартирному будинку неправомірно без його згоди позбавлено право володіння, користування та розпорядженням підвалом в цьому будинку, а тому дане рішення підлягає скасуванню» (стор.З абз.5,6 постанови). Окрім того, відповідач - Верховинська селищна рада в судовому засіданні позов визнала (стор.2 абз.2 постанови). Однак, Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28.04.2015 року №9104/160189/12 постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11.09.2012р. у справі №2-а/0903/149/2012 скасував, провадженні в справі закрив на тій підставі, що даний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства (стор.З абз.7 ухвали). Позивач 19.03.1991 р. придбав 4/25 частини будинку по вул.Жабєвсі (колишня вулиця Леніна). 16 кв.4 у смт.Верховина у Верховинської селищної ради народних депутатів на підставі договору купівлі-продажу. Згідно п.1 договору 4/25 частини будинку складається з двох кімнат, кухні та веранди. З технічного паспорта на нежитлове приміщення - підвал за адресою: смт.Верховина вул.Жабєвська. 16а: експлікації приміщень; характеристики будинку, допоміжних будівель та споруд вбачається, що нежитлове приміщення в цілому складається з коридору та 4 (чотирьох) приміщень підвалу. Статус нежитлового приміщення по вул.Жабєвській, 16а як допоміжного приміщення саме підвалу, підтверджується технічним паспортом на нежитлове приміщення - підвал за адресою: смт.Верховина, вул.Жабєвська, 16а; експлікацією приміщень; характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд. Інші власники квартир у будинку №16, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] своїми заявами-згодами на оформлення права власності на належну їм частку підвального приміщення за гр.[PERSON] також підтвердили статус цього приміщення як допоміжного приміщення, яке перебуває у спільній власності власників квартир. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовочки, горища, колясочні) не потребує здійснення додаткових дій. З огляду на вказане, внаслідок приватизації жилих приміщень, з врахуванням інших підстав набуття права власності на квартири у будинку по вул.Жабєвська, 16, смт.Верховина до наймачів перейшло у власність і приміщення підвалу. Відтак, Верховинська селищна рада не мала права розпоряджатись вказаним майном, оскільки підвал за адресою: смт.Верховина вул. Жабєвська, 16 не перебував у комунальній власності. Вважає, що рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради №44 від 29.10.2008 р. "Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна в смт. Верховина вул.Жабєвська, 16а є такими, що жодним чином не грунтуються на нормах чинного законодавства. А тому, просить поновити строк звернення до суду із даною позовною заявою та визнати незаконним рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради №44 від 29.10.2008р. в частині "оформлення права власності на обєкт нерухомого майна в смт.Верховина вул.Жабєвська, 16 а", та покласти судові витрати на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача - Верховинської селищної ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивачу в 2008 році було відомо про приватизацію підвального примішення громадянами в будинку № 16 по вул. Жабєвська (колишня Леніна) так як він звертався до Верховинської селищної ради із заявами про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням, а також із 2008 року позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду із позовом про визнання рішення незаконним, оскільки, про те що [PERSON] приватизував підвальне приміщення, він знав це і в 2009 році, коли звертався до Верховинської селищної ради з приводу того, що його недопускають у дане приміщення, просить в позові відмовити, застосувавши строки позовної давності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, ввважають, що виконавчий комітет Верховинської селищної ради правомірно виніс рішення №44 від 29.10.2008 року про оформлення права власності на нежитлове приміщення підвалу в смт.Верховина вул.Жабєвська, 16 а, оскільки мешканці будинку добровільно надали письмові заяви-згоди на це. Позивач знав про порушення свого права ще в 2008 році, коли [PERSON] просив [PERSON] дати згоду про приватизацію на свою користь частину підвального приміщення, однак останній відмовив з тих підстав, що хоче собі придбати дане приміщення. Колись приміщення підвалу, до 1991 року, використовувалось як пивбар, однак в фонд комунального майна не входило і залишилось в користування громадян. Позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду із цивільним позовом про скасування рішення виконкому від 29.10.2008 року, так як знав про своє порушене право ще в 2009 році, а тому його вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Представник Коломийського МБТІ в судове засідання не з'явився, попередньо подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши і оцінивши надані по справі докази, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою усіх співвласників. Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного Кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитках є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно з рішенням Конституційного суду України № 14-п/2011 від 09.11.2011р. власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитках незалежно від підстав набуття права власності на такі приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Відповідно до вимог п. 30 ч. 1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських Рад відноситься прийняття рішення про відчуження відповідно до закону комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, а також визначення доцільності, порядку та умов приватизації о'єктів права комунальної власності. Відповідно до п.п. 5,6 ст. 60 цього Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальної громади відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, вирішують питання їх відчуження. Встановлено, що позивач є власником квартири №4, що складає 4/25 частини будинку по вул.Жабєвська, 16 (колишня Леніна,16) у селищі Верховина, на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.1991 року посвідчений державним нотаріусом Верховинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі №189 (а.с.78). В цьому будинку знаходиться підвал, що стверджується технічним паспортом на нежитлове приміщення № 532 (а.с.12-15). При купівлі квартири позивачем в 1991 році підвальне приміщення використовувалось під інші цілі, що не заперечує і сам позивач і не входив як підвальні приміщення до квартир жильців. Після звільнення підвального приміщення жильці будинку набули право на приватизацію підвального приміщення через органи місцевого самоврядування. 27.10.2008 року [PERSON] звернувся до Верховинської селищної ради із заявою про надання йому дозволу на оформлення права власності із згоди жителів даного будинку на підвальне приміщення житлового будинку №16, в звязку з тим, що в той час дане підвальне приміщення не використовувалося жителями будинку "16" (а.с.8). Із письмових заяв мешканців будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видно, що вони надали згоду на оформлення за [PERSON] права власності на належні їм частки цього підвального приміщення (а.с.9-11, 116-118). Виконкомом Верховинської селищної ради на підставі цих заяв та заяви [PERSON] (а.с.8), 29.10.2008 року винесено рішення №44 відповідно до якого вирішено оформити за ним право власності на нежитлове приміщення підвалу в цілому по вул.Жабєвська, 16 у селищі Верховина (а.с.83-84). На підставі цього рішення [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення підвалу по вул.Жабєвська, 16 в смт.Верховина. Згідно договору купівлі-продажу від 18.05.2009 року право власності на вказане нерухоме майно набула [PERSON] (а.с. 5). Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] в той час коли жителі будинку надавали письмову згоду на відчуження на його користь своєї частки підвального приміщення, він звертався з даним питанням і до позивача [PERSON], так як той не використовував дане приміщення. Однак, позивач відмовив йому, пояснивши, що він хоче придбати дане підвальне приміщення собі і оформити на нього право власності. З пояснень представника Верховинської селищної ради вбачається, що [PERSON] із заявою про надання йому дозволу на оформлення права власності на підвальне приміщення житлового будинку по вул.Жабєвська, 16 селища Верховина, не звертався. Як і не звертався із таким проханням до жителів будинку по вул.Жабєвська,16. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач знав про своє порушене право ще в 2008 році, коли [PERSON] звертався до нього із проханням відчужити на свою користь належну [PERSON] частину підвального приміщення. Додатково, про те, що [PERSON] знав про своє порушене право свідчить той факт, що він звертався із заявою до Верховинської селищної ради з приводу того, що сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] не дають йому дозволу на користування частиною підвального приміщення під багатоквартирним будинком в якому він проживає, на яку селищною радою 12.11.2009 року було надано відповідь (а.с.107). Згідно п. 3 ч.2 ст. 258 ЦПК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності. На підставі ч.2,3 ст. 362 ЦПК України продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Доводи третіх осіб про те, що позивач пропустив без поважних причин строк на оскарження рішення виконкому №44 від 29.10.2008 року, суд визнає обгрунтованими, так як досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] про оскаржуване рішення дізнався ще в 2008-2009 роках, і так як він хотів придбати дане підвальне приміщення у приватну власність, то дізнавшись про порушення свого переважного права купівлі даного підвального приміщення, він повинен був протягом року, в межах спеціальної позовної давності, звернутися до суду з позовом про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Таким чином, беручи до уваги заяви відповідача та третіх осіб про застосування строків позовної давності та те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав тільки 22.06.2015 року, у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed