Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернулася до суду з зазначеною позовною заявою шляхом направлення поштою 07.09.2015 року, та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0309/0308/71-479 від 07.03.2008 року станом на 28.07.2015 року в загальному розмірі 590 717,27 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту - 23 998,65 доларів США, що еквівалентно 529 464,89 грн.; заборгованість за відсотками - 2 776,34 доларів США, що еквівалентно 61 252,38 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. шляхом визнання права власності на неї за ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК". Судові витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 07.03.2008 року між ВАТ "СВЕДБАНК", правонаступником якого є ПАТ "СВЕДБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір № 0309/0308/71-479, за яким [PERSON] надав позичальникові кредит в розмірі 24 700 доларів США на строк з 07.03.2008 року по 06.03.2038 року, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти в розмірі 12,5 % річних за користування ним в сумі, у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В забезпечення виконання боргових зобовязань 07.03.2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 0309/0308/71-479-Z-1, відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передав Банку як іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., розрахунок за придбання якої здійснено відповідачем взятими ним у кредит грошовими коштами. Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 24 700 доларів США. Натомість відповідач, в порушення умов вказаного договору, свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 28.07.2015 року має заборгованість за кредитом в загальному розмірі 590 717,27 грн. 25.05.2012 року між ПАТ "СВЕДБАНК" та ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ "СВЕДБАНК" передав (відступив) позивачеві права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у т.ч. за кредитним та іпотечним договорами № 0309/0308/71-479 від 07.03.2008 року, укладеними з [PERSON], внаслідок чого ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" став новим кредитором. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, в рахунок погашення наявної заборгованості ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", посилаючись на ст.ст.33,37 Закону України «Про іпотеку» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нього. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористалася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала (а.с.57,58). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.53,56), проте в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За даних обставин неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зі згоди представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.03.2008 рок між ВАТ "СВЕДБАНК", правонаступником якого є ПАТ "СВЕДБАНК" (а.с.63) та [PERSON] укладено кредитний договір № 0309/0308/71-479 (а.с.4-6), за яким [PERSON] надав позичальникові кредит в розмірі 24 700 доларів США на строк з 07.03.2008 року по 06.03.2038 року, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом, у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (п.п.1.1,1.3 умов договору). Правомірність надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті підтверджується наявною у ВАТ «Сведбанк» генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №38 від 07.12.2007 року згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua (а.с.64-67), що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року та правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-190цс15. Згідно п.п.1.2, 1.4 договору, кредит надається Банком позичальникові в готівковій формі через касу Банку на підставі поданої ним заяви з метою здійснення [PERSON] розрахунків за Договором купівлі-продажу між ним та [PERSON] з метою придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається з п.п.3.1, 3.3. кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості за кредитом щомісяця в період з 01 по 10 число включно згідно Додатку № 1 до кредитного договору - Графіку погашення кредиту, що є його невід'ємною частиною (а.с.7). 23.12.2010 року Кредитний договір № 0309/0308/71-479 від 07.03.2008 року викладено в новій редакції з укладенням Договору про внесення змін та доповнень №1 до нього (а.с.10-11). Відповідно до п.3.1.1 договору (в новій редакції), починаючи з 10.02.2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 договору, шляхом здійснення фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 241,82 долари США у чітко встановлений термін - 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору (а.с.10 зворот). Згідно п.8.1 кредитного договору (в первинній редакції) за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, кількість днів у році приймається - 360. У випадку невиконання умов, зазначених у п.п.5.1.2, 5.1.6-5.1.11, п.9.2 договору позичальник сплачує штраф в розмірі 2% від суми, зазначеної в п.1.1. договору (п.8.2 кредитного договору в первинній редакції). Умовами п.п.8.2-8.4 кредитного договору (в редакції від 23.12.2010 року) визначено: за невиконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених п.п.5.5., 5.8. договору, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1% від суми, зазначеної в п.1.1. (тобто від 24 700 доларів США) за кожен випадок такого невиконання. Пеня та/або штрафи нараховуються в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати. Крім того, без укладення додаткового правочину до основного договору сторони погодили можливість підвищення відсоткової ставки на 1% за кожен факт такого порушення від рівня ставки на дату порушення зобовязання позичальника (п.1.3, 8.4.1 кредитного договору в редакції від 23.12.2010 року). Для здійснення реструктуризації кредитної заборгованості 23.12.2010 року між сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору № 0309/0308/71-479 від 07.03.2008 року (а.с.14), зокрема, викладено в новій редакції п.3.1.1: "Починаючи з 10 лютого 2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 договору, шляхом здійснення фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 263,95 доларів США у чітко встановлений термін - 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором № 0309/0308/71-479, 07.03.2008 року між сторонами укладено іпотечний договір № 0309/0308/71-479-Z-1, відповідно до умов якого (з урахування Договору про внесення змін та доповнень №1 від 23.12.2010 року - а.с.17-18) іпотекодавець [PERSON] передав Банку як іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м., яку він купив за кредитні кошти (а.с.15-18, 48). Положення цього договору взаємоузгоджуються з умовами п. 2.1 Кредитного договору. Відповідно до п.5 іпотечного договору, за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 24 780,65 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення Іпотечного договору становило 125 142,30 грн. (а.с.15 зворот). 25.05.2012 року між ПАТ "СВЕДБАНК", який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ "СВЕДБАНК" (а.с.63), та ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.26-29), відповідно до п.2.1 якого ПАТ "СВЕДБАНК" як "Продавець" відступає (продає) ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" як "Покупцю" права вимоги Продавця в якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, та до осіб, які надали забезпечення за Договорами забезпечення, який в розумінні вимог ст.ст.1077, 1078 ЦК України суд розцінює як договір факторингу. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом достеменно встановлено, що до ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" за вказаним договором правомірно перейшли всі права вимоги до боржників, кредиторами по відношенню до яких виступав ПАТ "СВЕДБАНК", у тому числі й відносно [PERSON] в рамках кредитного договору №0309/0308/71-479 від 07.03.2008 року та укладеного на забезпечення виконання зобов'язань за ним іпотечного договору від 07.03.2008 року, що підтверджується Актом приймання-передачі прав вимоги та Переліком прав вимог (а.с.30,31-32), у зв'язку з чим суд приходить до висновку про законність заміни первинного кредитора на ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", яке набуло статусу нового кредитора/стягувача в рамках зобов'язально-боргових правовідносин з [PERSON] Фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту станом на момент відступлення права вимоги - 25.05.2012 року становив 24 311,82 доларів США (а.с.32). В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що обставини належного виконання Банком своїх зобов'язань перед відповідачем як позичальником підтверджуються заявою на видачу готівки № 629-1 від 07.03.2008 року (а.с.9), відповідно до якої [PERSON] отримав готівкою кредитні кошти в сумі 124 735 грн. в еквіваленті до 24 700 доларів США згідно діючого офіційного курсу НБУ. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Як слідує з вимог ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Пред'являючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обов'язків за кредитним договором, в результаті чого станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в розмірі 590 717,27 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту - 23 998,65 доларів США, еквівалентно 529 464,89 грн.; заборгованість за відсотками - 2 776,34 долари США, еквівалентно 61 252,38 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с.19, 46-47), який суд вважає обґрунтованим, а тому приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту згідно ст. ст.15, 16 ЦК України. З огляду на доведеність допущення відповідачем порушення строків повернення кредиту, підвищення Банком відсоткової ставки на 1% з 12,5% до 13,5 % за кредитним договором суд вважає вмотивованим, з урахуванням положень п.8.4.1 кредитного договору в новій редакції (а.с.12 зворот). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, серед яких, зокрема, застава. До окремого виду застави закон відносить іпотеку як заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України). Згідно роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст.20 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України і взаємоузгоджується з визначеним ст.10 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного процесу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту, на чому також ґрунтуються правові висновки Верховного суду України в постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігання негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшення їх. Положеннями п.11 іпотечного договору (а.с.15 зворот), які кореспондуються з ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково. При цьому у випадку залишення без задоволення направленої іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень основного зобовязання, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2015 року позивачем на адресу [PERSON] направлявся письмовий лист-вимога про усунення порушень, який в 30-денний строк підлягав виконанню, з попередженням про намір звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання кредитних зобов'язань (а.с.23, 24-25), однак відповідач покладені на нього зобов'язання згідно кредитного та іпотечного договорів не виконав, заборгованість за кредитом не погашена, чим порушуються права позивача, у звязку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність обраного ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» способу захисту його порушених прав. Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Визначаючи спосіб реалізації предмета іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто нормами чинного законодавства сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Аналогічної думки притримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 06 березня 2013 року у справі № 6-10цс13. Так, ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Як визначено в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень ст.ст.33 ч.3, 36, 37 ч.1 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України в від 11.12.2013 року у справі № 6-124цс13. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Отже, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом визнання на нього права власності за ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку» та п. 12.3.1 іпотечного договору №0309/0308/71-479 від 07.03.2008 року (а.с.16). Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до категорії неплатоспроможних», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» з 03.03.2015 року в ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації із призначенням уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» [PERSON] (а.с.33-34,36). Згідно офіційних відомостей з інтернет-порталу сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://www.fg.gov.ua/ та ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" http://deltabank.com.ua/ судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації [PERSON] строком на 2 роки з 05.10.2015 року до 04.10.2017 року включно. Відповідно до ч.3 ст.47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. В силу положень п.4 ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження, зокрема, вживає заходів до повернення заборгованості позичальників перед банком. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, вирішуючи спір в межах предявлених позивачем вимог, з урахуванням правомірності звернення представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що оскільки допущене відповідачем порушення умов кредитного договору № 0309/0308/71-479 від 07.03.2008 року є істотним, тому вважає за необхідне в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором з урахування офіційного курсу гривні до іноземної валюти - 1 долар США 22,062278 грн. (а.с. 62) станом на 28.07.2015 року в загальному розмірі 590 717,27 грн., що еквівалентно 26 774,99 доларів США, яка включає: заборгованість за тілом кредиту - 529 464,89 грн.; заборгованість за відсотками - 61 252,38 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності на неї за ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК". Оскільки згідно технічних характеристик нерухомого майна відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта [PERSON] № 54374814 від 02.03.2016 року (а.с.59-61) спірна квартира має загальну площу 50,3 кв.м., житлову площу 30,9 кв.м. (а не як помилково вказує позивач житлову площу 50,3 кв.м.), тому суд вважає за необхідне зазначити саме такі відомості. 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі, яка є предметом іпотеки, не зареєстрований (а.с.41), у своїй приватній власності має інше нерухоме майно - квартиру № 48 в буд.74, що розташована на мікрорайоні 5-й Зарічний у м. Кривому Розі, Дніпропетровській області (а.с.59-61,62), з огляду на відсутність всіх обов'язкових умов для застосування мораторію на примусове стягнення нерухомого житлового майна, суд не вбачає підстав для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в частині визначення порядку виконання ухваленого судом рішення. Виходячи з того, що в силу вимог п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі позову до суду у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь із задоволенням пред'явлених вимог в повному обсязі, тому судовий збір, у відповідності до ч.3ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави за ставками, що діяли станом на момент звернення позивача до суду 31.08.2015 року (а.с.38) відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 12.08.2015 року), тобто в розмірі 3 654 грн.

Outcome: approved