Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

09.09.2013р. до Артемівського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до Луганської міської ради про визнання права забудовника в порядку спадкування, в обґрунтування якої позивачі зазначили, що [INFO] помер їх батько та чоловік - [PERSON]. Спадкодавець заповіту не складав. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина - житловий будинок [ADDRESS], який спадкодавець отримав у спадщину за законом від своєї матері - [PERSON], померлої [INFO] За життя [PERSON] провів частково нову забудову, перепланування та реконструкцію цього житлового будинку, чим збільшив його житлову площу з 36,6 кв.м. до 104,64 кв.м. загальної площі, з яких житлова площа складає 62,6 кв.м. Оскільки спадкодавець не вводив в експлуатацію вищевказаний будинок, позивачі вважають, що у них, як у спадкоємців першої черги за законом, виникло право на подання документів для здійснення вказаних дій і отримання правовстановлюючих документів на будинок. Посилаючись на вказані обставини та положення ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 377, 392, 1218 ЦК України, п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.08., позивачі просили суд визнати за кожним з них всі права забудовника, в тому числі: право здачі та введення об'єкта нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, у яякій просили розглянути справу без їх участі, позов задовольнити. Представник позивачів у судове засідання не з'явився, надав суду заву, у якій заявлений позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі з вищенаведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд розглянути справу та прийняти рішення у відповідності до вимог закону. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до Луганської міської ради про визнання права забудовника в порядку спадкування підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до наявних в матеріалі справи копій паспортів, свідоцтва про одруження, свідоцтв про народження та свідоцтва про смерть (а.с. 9-18) позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON]; позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON]; позивачка [PERSON] є донькою померлого [PERSON] За життя, [PERSON] отримав у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.1986р. та реєстраційним посвідченням від 03.09.1986р. (а.с. 19-21). Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 22-25) та копії довідки-характеристики на об'єкт нерухомого майна від 02.08.2013р. (а.с. 26-28) успадкований [PERSON] житловий будинок був знесений та за вказаною адресою до 05.08.1992р. збудовано новий, загальною площею 104,6 кв.м., з яких житлова площа складає 62,6 кв.м. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно довідки кувартального комітету [ADDRESS] (а.с. 29), позивачі на час смерті [PERSON], проживали разом з ним за адресою: [ADDRESS] та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після [PERSON] Відповідно до статі 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно до роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в абз. 3 п. 3.2 Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. З врахуванням вищевказаного Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму Листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнав правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. З огляду на вказане та приймаючи до уваги те, що наданими суду доказами підтверджено право позивачів на спадкування за законом першої черги після померлого [PERSON], який збудував житловий будинок за адресою: [ADDRESS] до 5 серпня 1992 року, однак не ввів його в експлуатацію та не здійснив реєстрацію свого права власності на цей будинок, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги. Разом з цим суд зауважує, що задоволення цього позову не надає позивачам безумовного права на введення в експлуатацію спірного будинку та оформлення на нього правовстановлюючих документів. Вказані права можуть бути реалізовані позивачами за умови дотримання вимог чинного законодавства України, що застосовується до порядку введення в експлуатацію та оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved