Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ ТАСКОМБАНК звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому вказав, що 16 березня 2006 року між АБ ТАС-Бізнесбанк, правонаступником якого відповідно до статуту є АТ ТАСКОМБАНК та Приватним підприємством Промет укладено кредитний договір № КР 11-2006, відповідно до додаткової угоди № 3 від 10.04.2008 р., Банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 3 000 000 грн. 10 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк Бізнес Стандарт, правонаступником якого відповідно до статуту є АТ ТАСКОМБАНК та Приватним підприємством Промет укладено кредитний договір № КР 22-2008, відповідно якого, Банк надав позичальнику кредит шляхом у розмірі 5 065 000 грн., а Позичальник зобов'язався повернути зазначений кредит та сплатити відсотки за їх користування в розмірі та на умовах визначених кредитним договором. Станом на 12.01.2015 р. заборгованість за кредитними договорами не погашена та складає: за кредитним договором № КР 11-2006 - 769 601,93 грн., з яких тіло кредиту 530 851,71, відсотки 238 750,22 грн; за кредитним договором № КР 22-08 - 7 125 364,9 грн. з яких тіло кредиту 4 431 875 грн., відсотки 2 693 489,90 грн. Загальна заборгованість за обома кредитними договорами складає 7894 966,83 грн. В забезпечення виконання умов кредитних договорів між Банком та [PERSON] 10 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір № ДЗ 162-08 відповідно до якого банку в іпотеку було передано об'єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна 38, а саме ремонтні майстерні з побутовими приміщеннями інв. №№ 0014,0028, загальною площею 830,7 кв.м. На дату оформлення іпотечного договору [PERSON] для підтвердження права власності на зазначену нерухомість було надано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2003 р. та витяг з реєстру прав власності № 18427547 від 08.04.2008 р. У вересні 2014 р. Позивачу стало відомо, що предмет іпотеки не належить [PERSON], в зв'язку з чим банк не може задовольнити свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитними договорами шляхом пред'явлення своїх вимог до іпотекодавця. В порядку отримання інформації позивачем було встановлене наступне: Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 0809/7096/2012 від 21.12.2012 р. предмет іпотеки: об'єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна 38, а саме ремонтні майстерні з побутовими приміщеннями інв. №№ 0014,0028 розподілено між [PERSON] та [PERSON]. Посилаючись на норми ст. 23 Закону України Про іпотеку, позивач просить суд задовольнити свої вимоги за вищевказаними кредитними договорами шляхом пред'явлення позову до нових власників іпотечного майна, якими є [PERSON] та [PERSON], а саме просив суд Звернути стягнення на нерухоме майно що належить [PERSON] та [PERSON], що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна 38, а саме ремонтні майстерні з побутовими приміщеннями інв. №№ 0014,0028, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору № ДЗ 162-08 від 10 квітня 2008 р. на користь АТ ТАСКОМБАНК в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КР 11-2006 - 769 601,93 грн., з яких тіло кредиту 530 851,71, відсотки 238 750,22 грн. та за кредитним договором № КР 22-2008 - 7 125 364,9 грн. з яких тіло кредиту 4 431 875 грн., відсотки 2 693 489,90 грн., шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, судові витрати стягнути з відповідачів. Ухвалою суду від 02.04.2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучено ПП Промет. У судове засіданні представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд задовольнити позов на підставах викладених у позовній заяві. Проти заочного рішення не заперечує. У судові засідання по цій справі відповідачі повторно не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідачів у судове засідання. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У судові засідання по цій справі третя особа не з'явилася, причину своєї неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином . Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю позивача, відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що 16 березня 2006 року між АБ ТАС-Бізнесбанк, правонаступником якого відповідно до статуту є АТ ТАСКОМБАНК (а.с.5-8) та Приватним підприємством Промет укладено кредитний договір № КР 11-2006, відповідно до додаткової угоди № 3 від 10.04.2008 р., Банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 3 000 000 грн. (а.с.31-36). 15.05.2006 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № КР 11-2006 від 16.03.2006 року. (а.с.37-38), а 29.08.2007 року додаткова угода №2 до кредитного договору №КР 11-2006 від 16.03.2006 року .(а.с. 39-41). 01.07.2008 року між сторонами укладено договір №4 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №КР 11-2006 від 16.03.2006 року (а.с. 42) та 19.09.2008 року договір №5 від 19.09.2008 року (а.с. 43) про внесення про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №КР 11-2006 від 16.03.2006 року. 10 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк Бізнес Стандарт, правонаступником якого відповідно до статуту є АТ ТАСКОМБАНК та Приватним підприємством Промет укладено кредитний договір № КР 22-2008 (а.с. 16-23) відповідно якого, Банк надав позичальнику кредит шляхом у розмірі 5 065 000 грн., а Позичальник зобов'язався повернути зазначений кредит та сплатити відсотки за їх користування в розмірі та на умовах визначених кредитним договором. З урахуванням додаткових угод до Кредитного договору (додаткова угода №1 від 23.06.2008 р. (а.с. 24), договір № 2 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №КР 22-2008 від 10.04.2008 року (а.с.25-26), договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №КР 22-2008 від 10.04.2008 року (а.с. 27) станом на 12.01.2015 р. заборгованість за кредитними договорами не погашена та складає: за кредитним договором № КР 11-2006 - 769 601,93 грн., з яких тіло кредиту 530 851,71, відсотки 238 750,22 грн; за кредитним договором № КР 22-08 - 7 125 364,9 грн. з яких тіло кредиту 4 431 875 грн., відсотки 2 693 489,90 грн. Загальна заборгованість за обома кредитними договорами складає 7894 966,83 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.28,29) З метою забезпечення виконання умов кредитних договорів між Банком та [PERSON] 10 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір № ДЗ 162-08, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого Банку в іпотеку було передано об'єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна 38, а саме ремонтні майстерні з побутовими приміщеннями інв. №№ 0014,0028, загальною площею 830,7 кв.м. (а.с.45-62). На дату оформлення іпотечного договору [PERSON] нотаріусу для підтвердження права власності на зазначену нерухомість було надано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2003 р. (а.с.12-13), що підтверджено витягом № 18427547 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 08.04.2008 р.(а.с.14), про що зазначено у п.1.3. розділу І іпотечного договору (а.с. 47). Відомості про іпотеку нотаріусом внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. У вересні 2014 р. Позивачу стало відомо, що предмет іпотеки не належить [PERSON], в зв'язку з чим банк не може задовольнити свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитними договорами шляхом пред'явлення своїх вимог до іпотекодавця. В порядку отримання інформації позивачем було встановлене наступне: відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 0809/7096/2012 від 21.12.2012 р. предмет іпотеки: об'єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна 38, а саме ремонтні майстерні з побутовими приміщеннями інв. №№ 0014,0028 розподілено між [PERSON] та [PERSON].(а.с.9-11). Враховуючи ті обставини, що Позичальник та Поручитель належним чином не виконують свої зобовязання за Кредитним договором та Договором Іпотеки, Банк має право на захист порушених прав у судовому порядку. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обовязків. Відповідно до статті 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України прямо передбачено, право кожної особи на звернення до суду за захистом майнового прав та інтересу. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі та на умовах встановлених договором (графіками повернення кредиту та сплати відсотків). Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України "Про іпотеку"). Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Ст. 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. У відповідності до пункту 1.1. Іпотечного договору, він забезпечує виконання усіх зобовязань ПП Промет, що укладені між Банком та позичальником. За його умовами Боржник зобовязується перед Іпотекодержателем повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених Кредитним договором, а також виконати інші умови Кредитного договору та відшкодувати іпотеко держателю всі можливі збитки, понесені ним в наслідок невиконання чи неналежного виконання умов Кредитного договору. У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за Кредитними договорами отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Згідно пункту 2.6 Іпотечного договору, у випадку невиконання будь-якого зобовязання, що забезпечені іпотекою, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки.(а.с.47). Згідно п. 2.6.4 за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі його частину свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредитну, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, що заподіяні порушенням зобовязання, необхідних витрат для утримання переданого в іпотеку майна, які понесені у звязку з предявленням вимоги, витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, а також всі інші зобовязання, що зазначені у п.п. 1.1 цього договору (а.с.48). Відповідно до частині 1 статті 12 Закону України Про іпотеку, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно частини 1 статті 11 Закону України Про іпотеку, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно частини 1 статті 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України Про іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно статті 33 Закону України Про іпотеку, є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання, внаслідок чого, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки За статтею 39 Закону України Про іпотеку, передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд встановлює спосіб реалізації предмета іпотеки, зокрема, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у Постанові Пленуму № 5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у п. 9 Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Крім того, відповідно до п. 42. Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Приймаючи до уваги, що на дату подання зазначеного позову заборгованість за Кредитним договором не погашена, Банк прийняв рішення задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень ст. 23 Закону України Про іпотеку у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, правильно є позиція про те, що до нового власника майна, яке є предметом іпотеки, переходять усі права та обов'язки за іпотечним договором, оскільки відсутність державної реєстрації обмеження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає. Чинне законодавство не встановлює залежність збереження права іпотеки від добросовісності чи недобросовісності нового власника предмету іпотеки, а також від його обізнаності про обтяження придбаного нерухомого майна чи оспорювання в судовому порядку права іпотеко держателя на це майно на момент придбання. Будь-яких обмежень або виключень, які б дозволяли звільнити особу, що придбала іпотечне майно від переведених на нього обов'язків іпотекодавця на підставі того, що при укладені договору купівлі-продажу вона не знала про наявність іпотечного обтяження, законом не передбачено. Таким чином, перехід права власності на предмет іпотеки до [PERSON], [PERSON] не припинив того обтяження, яке було встановлене на користь банку у відповідності до умов іпотечного договору. Тобто за законодавством іпотеко держатель може пред'явити вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки до нового власника, який є добросовісним набувачем при повному збережені дійсності договору купівлі-продажу предмета іпотеки, тобто без попереднього визнання цього договору недійсним. У позовній заяві позивач просив винести рішення про стягнення на предмет іпотеки. Матеріали справи свідчать, що [PERSON], [PERSON] набули право власності на спірні нежитлові приміщення в установленому законом порядку, особи, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки, набувають статус іпотекодавця незалежно від того, чи було їм відомо про обтяження майна іпотекою. За наявності заборгованості в розмірі 7894966,83 грн, яка підтверджена належними доказами, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 ЗУ Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів. Відповідно до Частина 1 статті 3 ЦПК, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваннях прав, свобод чи інтересів. Позивач вважає найбільш сприятливим способом реалізації предмета іпотеки шляхом проведення торгів, тому, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, а також того, що будь-яких заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування з боку відповідачів не надано, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, та необхідності їх задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3654 грн.(а.с.55)

Outcome: approved