Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

14 червня 2018 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів), просив суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" суму безпідставно набутого майна (грошових коштів) у розмірі 2 399 332, 83 грн., стягнути з [PERSON] всі судові витрати по справі ( а.с. 1-5, том 1). В обґрунтування своїх вимог посилається, що Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Бершадського С.М. В ході здійснення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та згідно даних рахунка № 260029489 Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» було встановлено, що в період з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року колишній директор даного підприємства [PERSON] зловживаючи своїм службовим становищем привласнив належні підприємству грошові кошти на загальну суму 2 399 332, 83 грн. Жодних документів, які б підтверджували правомірність надання позики керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" Полякову О.С. ліквідатором не виявлені та будь-які відомості щодо цього в нього відсутні. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач - ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражний керуючий Бершадський С.М. звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою про відкриття провадження від 30 серпня 2018 року вказана позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі, призначено підготовче судове засідання ( а.с. 154-155, том 1). Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 02 жовтня 2018 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , [PERSON] подано відзив на позовну заяву ( а.с. 170 «а», а.с. 172, том 1), згідно якого, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача посилалася, що [PERSON] повернув готівку до каси Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на загальну суму 2 399 332, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордеру, а саме : № 39 від 07 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 40 від 08 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 41 від 09 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 42 від 12 жовтня 2015 року на суму 300\~000 грн.; № 43 від 13 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 44 від 15 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 45 від 16 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 46 від 19 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 47 від 20 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 48 від 20 жовтня 2015 року на суму 150\~000 грн.; № 49 від 22 жовтня 2015 року на суму 300\~000 грн.; № 50 від 26 жовтня 2015 року на суму 300\~000 грн.; № 51 від 27 жовтня 2015 року на суму 149\~332 грн. Вказані прибуткові касові ордери, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами бухгалтерського обліку, які були складені за фактом надходження готівкових коштів в касу організації. Таким чином, доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо отримання відповідачем суми позики, її розміру, наявності існуючої заборгованості та розміру вказаної заборгованості з боку позивача не надано. 09 жовтня 2018 року на електронну адресу суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М.\~ надійшли заперечення на відзив (а.с. 177-178, том 1), згідно яких позивач посилався, що надані відповідачем ксерокопії квитанцій до прибуткового касового ордеру не відповідають вимогам первинних документів, зокрема в них відсутні дані, що дають змогу ідентифікувати особу (касира), яка брала участь у здійсненні господарської операції, а тому не можуть вважатися належним доказом повернення грошових коштів. Іншими первинними регістрами (касовою книгою, журналом-ордером № 1, журналом ордером № 2, головною книгою тощо) факт повернення відповідачем грошових коштів не підтверджено. Додатково зазначив, що представник відповідача у відзиві не заперечував факт отримання грошових коштів. В матеріалах справи також наявні заперечення [PERSON] на позовну заяву, подані до суду 18 січня 2019 року (а.с. 206-208, том 1), в яких відповідач зазначив, що Банк видавав кошти на підставі позики, про що вказано у виписці та грошових чеках до неї, тобто між сторонами виникли правовідносини позики, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна та застосування положень ч. 1 ст. 1212, 1214 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути грошові кошти потерпілому. Крім того зазначив, що ним були повернуті кошти у період з 07 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2015 року через касу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", у наданих суду квитанціях до прибуткового касового ордеру є підпис директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", [PERSON] , який скріплений печаткою підприємства, що свідчить про легітимність підпису перед третіми особами. В матеріалах справи також наявні додаткові пояснення [PERSON] , що надійшли до суду 24 квітня 2019 року (а.с. 62-65, том 2), зміст яких зводиться до того, що між сторонами виникли саме правовідносини позики та підстави для застосування ст.ст. 1212 та 1214 ЦК України відсутні. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича накладено арешт на відповідне майно відповідача [PERSON] (а.с. 48-54, том 2). Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року по даній справі призначено судову технічну експертизу документів, провадження по справі зупинено до отримання висновку експертизи (а.с. 87-88, том 2). Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року поновлено провадження по даній справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 153, том 2). Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року за клопотанням судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз направлено додаткові письмові документи, надано дозвіл Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз під час проведення судової технічної експертизи документів на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих на експертизу (досліджуваних та порівняльних) документах, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено (а.с. 201-204, том 2). Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року відновлено провадження по даній справі (а.с.3, том 3). В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про застосування строків позовної давності, що надійшла до суду 01 березня 2021 року (а.с.94-96, том 3), яка мотивована тим, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальні норми позовної давності, та оскільки у цих правовідносинах суб`єктом прав є саме Боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому визначаючи початок перебігу позовної давності у даному випадку слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник. На думку відповідача [PERSON] визначення початку перебігу строку позовної давності з дня, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюваний правочин, не відповідає правилам застосування загальних норм позовної давності. Відповідно до позовної заяви, розрахунок позовних вимог починається з 02 грудня 2014 року, позовна заява подана позивачем до суду 14 червня 2018 року, тобто за межами строку позовної давності, тому відповідач просить застосувати позовну давність в частині стягнення позивачем грошових коштів за період з 02 грудня 2014 року по 12 червня 2015 року. Ухвалою суду від 01 березня 2021 року закрито підготовче засідання по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 104, том 3). У судовому засіданні позивач ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражний керуючий Бершадський С.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Суд вислухавши сторони, опитавши в режимі відео конференції експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Крижановську О. А. та Тумоян Н.А., вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича (а.с. 6-11, том 1). На посаді керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" з березня місяця 2014 року по 01 жовтня 2015 року був відповідач [PERSON] , що не оспорювалося сторонами і тому не потребує додатковому доказуванню. З позовної заяви вбачається, що під час здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", арбітражним керуючим Бершадським С.М. було встановлено, що в період з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року відповідач [PERSON] зловживаючи своїм службовим становищем безпідставно вивів з обігу підприємства грошові кошти на загальну суму 2 344 332, 83 грн. та їх не повернув. Обгрунтовуючи вказану суму грошових коштів позивач надав до суду копію виписки за особовим рахунком № [NUMBER] Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с. 16-108, том 1), копію Акту прийому-передачі від 03 травня 2018 року (а.с. 109, том 1) та копії грошових чеків починаючи з 02 грудня 2014 року по 28 серпня 2015 року (а.с. 110-137, том 1). Стороною відповідача не заперечувався сам факт отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" грошових коштів, проте вказувався факт отримання таких коштів в якості позики керівнику. Також заперечуючи проти задоволення вказаного позову відповідач та його представники наполягали на тому, що грошові кошти на загальну суму 2 399 332, 00 грн. були повернуті [PERSON] у період з 07 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2015 року через касу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", на підтвердження зазначеного долучили до матеріалів справи наступні квитанції до прибуткового касового ордеру: № 39 від 07 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 40 від 08 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 41 від 09 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 42 від 12 жовтня 2015 року на суму 300 000 грн.; № 43 від 13 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 44 від 15 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 45 від 16 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 46 від 19 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 47 від 20 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 48 від 20 жовтня 2015 року на суму 150 000 грн.; № 49 від 22 жовтня 2015 року на суму 300 000 грн.; № 50 від 26 жовтня 2015 року на суму 300 000 грн.; № 51 від 27 жовтня 2015 року на суму 149 332 грн. (а.с. 166-169, том 1). Згідно висновку експертів № 2546/2547/3134-19 за результатами проведення експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз комплексної судової технічної експертизи документів по цивільній справі № 182/4334/18 від 25 червня 2020 року (а.с. 228-270, том 2), у досліджуваних квитанціях до прибуткових касових ордерів № 39- 51 відсутні ознаки штучного зістарювання документів; підчистка, травлення, дописка та виправлення основних рукописних записів, якими заповнені графи в досліджуваних бланках квитанцій до прибуткових касових ордерів № 39- 51 не проводилися, будь-яких незабарвлених вдавлених штрихів, згаслого (невидимого) тексту не виявлено. Також встановлено, що в обсязі наданих для порівняльного дослідження вільних зразків відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", досліджувані відтиски не могли бути нанесені у період починаючи з листопада 2014 року по 04 серпня 2015 року, однак встановити період нанесення досліджуваних відтисків печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" не надається можливим; встановити послідовність виконання підписів в графі «Касир» та відтисків печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", а також рукописних записів та підписів в графі «Касир» не надається можливим. Крім того встановлено, що підпис в квитанції № 41 та рукописні записи в квитанціях № 42-45, № 47-51 та підпис в квитанції № 51 виконані, ймовірно, пізніше квітня 2018 року, однак встановити період виконання досліджуваних записів та підписів у документах, а отже і черговість внесення тексту та дат у документи не представляється можливим з причини малої кількості наданих зразків порівняння за штрихами паст такої ж рецептури, як у досліджуваних записах та підписах. Встановити період виконання досліджуваних записів у квитанціях № 39,40,46 не представляється можливим з причини малої кількості наданих зразків порівняння зі штрихами паст такої ж рецептури, як у досліджуваних записах. Отже, записи у досліджуваних квитанціях № 41-45, № 47-51 виконані не у вказані в документах дати, а пізніше. Суд вважає за необхідне зауважити, що проведення даної комплексної судової технічної експертизи документів було доручено судом Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, враховуючи положення ст.ст.78,103,112 ЦПК України та прохання представника відповідача визначити установу для проведення експертизи ближче по територіальності. Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Відповідачем та його представниками не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку експертів № 2546/2547/3134-19 за результатами проведення експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз комплексної судової технічної експертизи документів по цивільній справі № 182/4334/18 від 25 червня 2020 року іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин, не спростовано висновків експертів. Підстав для проведення повторної комплексної судової технічної експертизи документів судом під час розгляду даної справи встановлено не було. Таким чином стороною відповідача суду належними та допустимими доказами, достатніми у своїй сукупності не було доведено факт повернення коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" у визначеному розмірі, доводи відповідача щодо цього були спростовані вищевказаним висновком експертів. Проте, суд дослідивши надані позивачем грошові чеки на загальну суму 2 399 332, 00 грн. не може в повному обсязі погодитися із сумою, яку позивач просить стягнути з [PERSON] , оскільки як вбачається з грошових чеків на отримання готівкових коштів, саме [PERSON] було отримано наступні суми грошових коштів: - 02 грудня 2014 року 40 000 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЯЯ 0272027), ціль витрат позика керівнику (а.с. 110, том 1); - 23 грудня 2014 року 53 000 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЯЯ 0272028), ціль витрат позика керівнику (а.с. 111, том 1); - 08 січня 2015 року - 17000 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЯЯ 0272029), ціль витрат позика керівнику (а.с. 113, том 1); - 10 липня 2015 року 33 000 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЯЯ 0762009), ціль витрат позика керівнику (а.с. 121 том 1); - 01 липня 2015 року 149 000 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЯЯ 0762005), ціль витрат позика керівнику (а.с. 124, том 1); - 19 серпня 2015 року 10 000 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЯЯ 0762015), ціль витрат позика керівнику (а.с. 135, том 1); -05 серпня 2015 року 118 500 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЯЯ 0762012), ціль витрат позика керівнику (а.с. 137, том 1); Провівши обрахунок вказаних сум, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] були отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" грошові кошти на загальну суму 420 500 грн. 00 коп. (чотириста двадцять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.). Будь-яких доказів на підтвердження факту повернення вищезазначених сум або правомірності надання такої позики, відповідачем та його представниками суду надано не було. Підстав для стягнення інших сум у примусовому порядку з [PERSON] немає, оскільки як вбачається з наданих позивачем копій грошових чеків № ЯЯ 0762013 від 12 серпня 2015 року на суму 149\~000 грн. 00 коп. (а.с. 112, том 1); № ЯЯ 0762011 від 03 серпня 2015 року на суму 74\~000 грн. 00 коп. (а.с. 114, том 1); № ЯЯ 0272032 від 26 січня 2015 року на суму 98\~000 грн. 00 коп. (а.с. 116, том 1); № ЯЯ 0272031 від 22 січня 2015 року на суму 140\~000 грн. 00 коп. (а.с. 117, том 1); № ЯЯ 0272046 від 14 травня 2015 року на суму 60\~000 грн. 00 коп. (а.с. 118, том 1); № ЯЯ 0272048 від 18 травня 2015 року на суму 25\~000 грн. 00 коп. (а.с. 119, том 1); № ЯЯ 0272049 від 21 травня 2015 року на суму 11\~000 грн. 00 коп. (а.с. 120, том 1); № ЯЯ 0762010 від 21 липня 2015 року на суму 60\~000 грн. 00 коп. (а.с. 122, том 1); № ЯЯ 0762008 від 08 липня 2015 року на суму 149\~000 грн. 00 коп. (а.с. 123, том 1); № ЯЯ 0272037 від 01 березня 2015 року на суму 149\~000 грн. 00 коп. (а.с. 125, том1); № ЯЯ 0272039 від 03 березня 2015 року на суму 149 000 грн. 00 коп. (а.с. 126, том 1); № ЯЯ 0272040 від 04 березня 2015 року на суму 149\~000 грн. 00 коп. (а.с. 127, том 1); № ЯЯ 0272044 від 06 березня 2015 року на суму 149\~000 грн. 00 коп. (а.с. 128, том 1); № ЯЯ 0762001 від 02 червня 2015 року на суму 100\~000 грн. 00 коп. (а.с. 129, том 1); № ЯЯ 0762004 від 12 червня 2015 року на суму 105\~000 грн. 00 коп. (а.с. 130, том 1); № ЯЯ 0272034 від 04 лютого 2015 року на суму 120\~000 грн. 00 коп. (а.с. 131, том 1); № ЯЯ 0272033 від 03 лютого 2015 року на суму 149\~000 грн. 00 коп. (а.с. 132, том 1); № ЯЯ 0762018 від 28 серпня 2015 року на суму 73\~000 грн. 00 коп. (а.с. 133, том 1); № ЯЯ 0762016 від 25 серпня 2015 року на суму 23\~600 грн. 00 коп. (а.с. 134, том 1); № ЯЯ 0762014 від 17 серпня 2015 року на суму 75\~000 грн. 00 коп. (а.с. 136, том 1), останні були виписані не на відповідача [PERSON] , а на і`мя третіх осіб, які не є сторонами по даній справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що вказані суми були отримані відповідачем [PERSON] , а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Під час проведення обрахунку загальної суми, судом бралися до уваги лише суми визначені у грошових чеках, які були отримані саме [PERSON] і долучені до матеріалів справи, тому сума, яка підтверджена належними та допустимими доказами становить 420 500 грн. 00 коп. Пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено обов`язковість вчинення правочину між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статі 206 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 828 ЦК України договір позички між юридичними особами, а також між фізичною та юридичною особою укладається у письмовій формі. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В розумінні ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кошти на банківських рахунках заявника охоплюється поняттям «майно» заявника. Крім того під поняттям інше «майно» зазначається майно, що «становить економічну цінність», зокрема, необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії (cправа «Тре Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (Tre Traktorer Aktiebolag v. Sweden), рішення від 7 липня 1989 року, серія A, № 159). За нормами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що будь-яких договорів щодо правомірності отримання [PERSON] коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" за грошовими чеками відповідачем, представниками відповідача не надано, та матеріали справи таких доказів не містять, тому кошти були отримані [PERSON] у розмірі 420\~500 грн. 00 коп. без будь-якої правової підстави, і їх слід вважати як безпідставно набутими відповідно до статті 1212 ЦК України, у зв`язку із чим вони підлягають стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" за рішенням суду. Посилання сторони відповідача на те, що грошові кошти Товариством з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" надавалися [PERSON] як позика керівнику, про що зазначено в грошових чеках, суд до уваги не приймає та не може покласти в основу рішення, оскільки це суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, відповідно до якої розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Такий самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 182/5931/17, провадження № 61-9141св19 за аналогічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна. Водночас, відповідачем по справі подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, стосовно якої суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Презумпція обізнаності особи про порушення її прав може бути спростована іншою стороною у справі, що кореспондується зі змістом статті 74 ГПК України щодо обов`язку сторони процесу довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Судом встановлено, що Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича. Згідно копії Акту прийому - передачі від 03 травня 2018 року, що мається в матеріалах даної справи (а.с 109, том 1), у відповідь на запит про надання інформації щодо рахунків банкрута, ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражному керуючому Бершадському С.М. були передані відповідні грошові чеки Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" за період з 01 березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року у кількості 29 листків. Отже, враховуючи дату отримання ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» арбітражним керуючим Бершадським С.М. інформації про стан рахунків банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", суд приходить до висновку, саме з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку позовної давності у даному спорі, протилежного стороною відповідача не доведено та відповідних доказів суду не надано. Отже позивач, звернувся до суду з цим позовом 14 червня 2018 року, тобто в межах строків позовної давності та аргументи сторони відповідача про недотримання позивачем таких строків є безпідставними. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. З урахуванням викладених обставин, суд знаходить позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича до [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що вартість проведеної комплексної судової технічної експертизи документів в рамках даної цивільної справи становить 75 084, 24 грн., що підтверджується Актом № 2546/2547/3134-19 здачі приймання комплексної судової технічної експертизи документів № 2546/2547/3134-19 від 25 червня 2020 року (а.с. 271, том 2), тому ця сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у примусовому порядку, що буде відповідати положенням ст. ст. 133, 141 ЦПК України. Також судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено суму судового збору у розмірі 35 989, 90 грн. (а.с. 149, том 1). З урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 6\~307, 50 грн. (420\~500,00 грн. (задоволена частина вимог) х 35 989, 90 грн. (ставка судового збору): 2399 332, 83 грн. (ціна позову) = 6 307, 50 грн.). Суд

Outcome: partial