Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 14.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на його частину. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 21.09.1996 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01.07.2020 року. За період шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти наступне майно: домоволодіння по [ADDRESS] ; автомобіль легковий седан-В, SEAT MALAGA, 1987 року випуску; автомобіль легковий універсал-В, ВАЗ-2102, 1981 року випуску; автомобіль легковий вантажопасажирський-В, VOLKWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску; причіп [NUMBER] , 2009 року випуску. Дане майно було придбано за спільні кошти подружжя, оскільки позивач та відповідач як до шлюбу, так і після, постійно працювали. Зокрема займалися сільським господарством, і на зароблені від цього кошти придбали спірне майно. Правочини з купівлі-продажу майна були оформлені на відповідача. Позивач просила суд визнати домоволодіння по [ADDRESS] ; автомобіль легковий седан-В, SEAT MALAGA, 1987 року випуску; автомобіль легковий універсал-В, ВАЗ-2102, 1981 року випуску; автомобіль легковий вантажопасажирський-В, VOLKWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску; причіп [NUMBER] , 2009 року випуску об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , і визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку на вказане майно. 01.10.2020 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просила визнати земельну ділянку, площею 0,1500 га, за кадастровим номером 7124985200:02:004:1279, яка розташована по [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки. Стислий виклад відзиву на позовну заяву: 30.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Домоволодіння по [ADDRESS] не придбавалось за спільні кошти подружжя, а лише за особисті кошти [PERSON] , у зв`язку з чим домоволодіння не може бути предметом поділу. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.10.2003 року, [PERSON] та [PERSON] належала трикімнатна квартира по [ADDRESS] . 07.11.2003 року [PERSON] продав вказану квартиру за 6000 доларів США, що тоді було еквівалентно 31980 грн. 17373 грн. від продажу квартири були передані [PERSON] продавцю за придбання домоволодіння по [ADDRESS] . Автомобілі також не можуть бути предметом розподілу, оскільки вони були продані сторонами в період шлюбу і кошти витрачені в інтересах сім`ї. На підтвердження укладання договорів купівлі-продажу автомобілів, [PERSON] видавалась довіреність покупцям. Даними автомобілями володіють сторонні особи. Стислий виклад відповіді на відзив: 12.10.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що в період шлюбу сторони заробляли кошти і відкладали їх на придбання спільного будинку. 7 років до придбання будинку, подружжя проживало маючи спільний бюджет. Вони вели спільне господарство і за 7 років назбирали коштів на придбання будинку, який купили за 17120 грн. До придбання будинку сторони проживали в будинку матері позивача, і мали можливість відкладати кошти. Посилання відповідача на те, що ним було продано квартиру у с. Геронимівка і на дані кошти придбано спірний будинок не відповідає дійсності. Договори купівлі-продажу спірного будинку та квартири укладалися в один день, однак в різних нотаріальних конторах. Належну відповідачу та його матері квартиру в с. Геронимівка було продано за 3256 грн., і всі кошти були витрачені на купівлю будинку матері відповідача. Пояснення сторін в судових засіданнях: \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача підтримала свої позовні вимоги, просила їх задоволити та пояснила суду, що сторони придбали спірні транспортні засоби в період шлюбу. Кошти від продажу відповідачем квартири були використані не на придбання спірного домоволодіння. Спірна земельна ділянка була приватизована в період шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково і зазначив, що спірне домоволодіння не придбавалося за спільні кошти подружжя. Він продав квартиру з метою купівлі будинку. Транспортні засоби наразі продані. Автомобіль VOLKWAGEN TRANSPORTER та причіп КРД 050105, які залишилися, відповідач не проти розподілити. Будинок, для своєї матері відповідач придбавав пізніше, у 2014 році і за її кошти та кошти сестри. З 1996 року по 2000 рік відповідач працював на меблевому комбінаті, а з 2000 року працював у Москві і отримував дохід у 300 доларів США на місяць, які надсилав додому. Квартира була продана відповідачем за 6000 доларів США. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є рідною сестрою позивача. Сторони одружилися в 1996 році і проживали у її матері. Працювали на меблевому комбінаті. Заробітну плату отримували меблями. Продавали ці меблі і отримували кошти, які збирали для купівлі будинку. Кошти вони збирали, поки жили у матері. В 1999 році свідок переїхала також жити до матері у будинок. Сторони вже майже назбирали потрібну суму для придбання будинку. Станом на 1999 рік подружжя назбирало близько 1800 доларів США. Про продаж квартири відповідача свідку нічого невідомо. Кошти на придбання будинку сторони зібрали до продажу квартири. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що купила квартиру у відповідача. У 2003 році її сім`я приїхала до с. Геронимівка, де шукали квартиру. Вони звернули увагу на оголошення відповідача, подивилися запропоновану квартиру і залишили завдаток 1000 доларів США на прохання [PERSON] , так як йому були потрібні кошти для придбання будинку. 07.11.2003 року свідок придбала квартиру за 6000 доларів США, що еквівалентно 17000 грн. Оцінка квартири була державною. \~ \~ \~ \~Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з відповідачем близько 30 років. Свідку відомо про наявність у відповідача автомобілів. Автомобіль ВАЗ-2104 та Сеат Малага він продав. Свідок не був присутнім при продажі автомобілів. Знає дані обставини зі слів відповідача. Разом з відповідачем свідок їздив до Москви на заробітки у 1996-1997 роках. Був відкритий рахунок на його ім`я в банку «Аваль». За місяць заробляли від 500 до 700 доларів США. Ці кошти відповідач збирав на будинок. 3-4 роки вони їздили до Москви. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 15.09.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15.09.2020 року накладено арешт на спірне майно. Ухвалою суду від 23.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. Ухвалою суду від 22.10.2020 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Встановлені судом обставини: \~ \~ \~ \~ Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до свідоцтва про одруження від 21.09.1996 року, Серії [NUMBER] , [PERSON] 21.09.1996 року уклав шлюб з [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01.07.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З трудової книжки [PERSON] , виданої 26.09.1995 року, вбачається, що остання розпочала свою офіційну трудову діяльність з 20.09.1995 року і працювала по 30.01.2003 року, потім продовжила роботу з 01.10.2007 року по 15.11.2019 року. 07.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Вартість домоволодіння склала 17373 грн. Право власності [PERSON] на вказане домоволодіння підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.11.2003 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 06.08.2020 року, в домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно листа Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 21.09.2020 року №2204/11-27, земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS] , обліковується площею 0,1500. Рішенням Руськополянської сільської ради від 24.01.2020 року №20-5/VІІ «Про затвердження технічних документів із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), та надання у власність земельних ділянок» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати у власність земельну ділянку [PERSON] , площею 0,1500 га, кадастровий номер 7124985200:02:004:1279, яка розташована по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 26.08.2020 року, автомобіль легковий седан-В, SEAT MALAGA, 1987 року випуску, зареєстрований 26.12.2006 року за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ); автомобіль легковий універсал-В, ВАЗ-2102, 1981 року випуску, зареєстрований 21.01.2004 року за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ); автомобіль легковий вантажопасажирський-В, VOLKWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску, зареєстрований 24.09.2014 року за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ); причіп [NUMBER] , 2009 року випуску, зареєстрований 14.04.2009 року за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ). З договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2003 року, укладено між [PERSON] , [PERSON] як продавцями та [PERSON] , [PERSON] як покупцями, вбачається, що трикімнатна квартира [ADDRESS] була продана за 3256 грн. 15.12.2004 року [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] та [PERSON] , який діє від імені [PERSON] уклали договір купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS] . Продаж вчинено за 15670 грн. Суд не приймає до уваги письмове підтвердження [PERSON] щодо сплати коштів за квартиру, оскільки останнє порушує принцип безпосередності дослідження доказів, і як доказ є недопустимим. \~ \~ \~ \~Норми права, що підлягають застосуванню: Приписами п.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3\~ст.\~77\~ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При розв`язанні правовідносин, що склалися внаслідок придбання [PERSON] домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , під час перебування у шлюбі з [PERSON] , суд керується норами Кодексу про шлюб та сім`ю України. Відповідно до\~ст.\~22\~КпШС України\~майно,\~нажите подружжям\~за час\~шлюбу,\~є його\~спільною сумісною\~власністю.\~Кожен з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ст. 24 КпШС України визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Ст.\~29\~КпШС України\~встановлює,\~що якщо\~між \~подружжям не\~досягнуто згоди\~про спосіб\~поділу спільного\~майна,\~то за\~позовом подружжя\~або одного\~з них\~суд може\~постановити рішення:\~про поділ\~майна в\~натурі,\~якщо це\~можливо без\~шкоди для\~його господарського\~призначення;\~про розподіл\~речей між\~подружжям з\~урахуванням їх\~вартості та\~частки кожного\~з подружжя\~в спільному\~майні;\~про присудження\~майна в\~натурі одному\~з подружжя,\~з \~покладенням \~на нього\~обов`язку\~компенсувати другому\~з подружжя\~його частку\~грішми.\~ При\~цьому суд\~також бере\~до уваги\~інтереси неповнолітніх\~дітей або\~інтереси одного\~з подружжя,\~що заслуговують\~на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок поділу спірних транспортних засобів та земельної ділянки регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 57 СК України,\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1)\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; 2)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; 3)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до статті 60\~СК України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один\~із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі\~ № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц,\~провадження № 61-8518 св 18\~та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті\~61\~СК України\~об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61\~СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), встановлено, зокрема, рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України\~(далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63\~Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69\~Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71\~Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~ЦК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом\~статті 70 СК України,\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. ч. 2 \~статті 120 ЗК України\~встановлено -\~якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують Європейську конвенцію\~з прав\~людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, no. 22330/05, від 05.02.2009). Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010). Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності та повноті суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.1996 року по 07.08.2020 року. Під час шлюбу сторони, за рахунок спільної праці, набули наступне майно: домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер 7124985200:02:004:1279, яка розташована по [ADDRESS] ; автомобіль легковий седан-В, SEAT MALAGA, 1987 року випуску; автомобіль легковий універсал-В, ВАЗ-2102, 1981 року випуску; автомобіль легковий вантажопасажирський-В, VOLKWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску; причіп [NUMBER] , 2009 року випуску. Право власності на вказані об`єкти нерухомого та рухомого майна було зареєстровано за [PERSON] . Твердження відповідача, що домоволодіння є роздільним майном і не може бути віднесено до спільної сумісної власності, не підтверджуються належними доказами. З матеріалів справи вбачається, що у спільній частковій власності [PERSON] перебувала трикімнатна квартира [ADDRESS] , яка 07.11.2003 року була продана за 3256 грн., згідно договору купівлі-продажу. 07.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Вартість домоволодіння склала 17373 грн. Хоча правочини були укладені в один день, дана обставина не підтверджує, що [PERSON] , який отримав частку від продажу квартири як другий співвласник, використав дані кошти для придбання спірного домоволодіння. По-перше, вартість останнього була вище ніж вартість квартири, згідно сум, встановлених в договорах купівлі-продажу, по-друге, згідно показів сторін та свідків, подружжя спільно працювало, отримувало дохід і мало змогу за спільні кошти придбати будинок. Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] , яка разом з [PERSON] придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] у [PERSON] та [PERSON] фактично за 6000 доларів США, а не за 3256 грн., як то зазначено в договорі купівлі-продажу, оскільки її покази не підтверджуються іншими доказами, як то розпискою про отримані кошти або розрахунковими документи про сплату коштів за придбане житло. До того ж, суд зауважує, що квартира про яку зазначає відповідач належала йому на праві спільної часткової власності разом з [PERSON] , а отже кошти отримані від продажу квартири повинні були бути розподілені між співвласниками. Отже, суд не відносить домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] до об`єктів роздільного майна, належного виключно [PERSON] і визначає статус даного майна як об`єкт спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Оскільки земельна ділянка, була приватизована відповідачем 24.01.2020 року для обслуговування будинку, остання також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і може бути розподілена між сторонами разом з домоволодінням. В судовому засіданні відповідач не заперечував, що спірні транспортні засоби він придбавав у період шлюбу з [PERSON] , і останні є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, однак зауважував, що автомобіль SEAT MALAGA, 1987 року випуску та автомобіль ВАЗ-2102, 1981 року випуску, фактично вибули з його власності, оскільки він відчужив останні на користь третіх осіб, на підставі довіреності, приховуючи під даними діями укладання договорів купівлі-продажу транспортних засобів. Проти поділу між сторонами автомобіля VOLKWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску та причіпу КРД 050105, 2009 року випуску [PERSON] не заперечував. Відповідачем не надано суду виданих ним довіреностей про передачу права користування та/або розпорядження транспортними засобами іншій особі. У матеріалах справи також відсутні судові рішенні про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів укладеними. Отже твердження відповідача про вибуття з його володіння автомобіля SEAT MALAGA, 1987 року випуску та автомобіля ВАЗ-2102, 1981 року випуску, на підставі виданих довіреностей, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що власником вказаних транспортних засобів є [PERSON] , у зв`язку з чим вказане майно може бути розподілене між подружжям, з набуттям [PERSON] права власності на його частку. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.\~Суд вважає\~за необхідне розподілити судові витрати між сторонами пропорційно задоволених вимог, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , судові витрати, які складаються з: судового збору у розмірі 474,80 гривень, витрат на забезпечення позову у сумі 420,40 гривень, витрат за сплату послуг експерта у сумі 1200 гривень.

Outcome: approved