Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Адвокат Шурхно Кирило Анатолійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, внаслідок невиконання грошового зобов`язання. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 по справі №812/1627/18, відповідач зобов`язаний провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за період з 01.09.2016 по 30.04.2018, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням проведених раніше виплат. Вказане рішення суду остаточно виконано відповідачем лише у вересні 2020 року, а саме коли була виплачена позивачу сума заборгованості з пенсії. В результаті невчасна виплачена сума донарахованої пенсії знецінилась внаслідок інфляційних процесів через що позивач втратив частину свого доходу. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання в сумі 965,71 грн та три проценти річних в сумі 560,25 грн. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено наступне. На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №812/1627/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснило перерахунок пенсії [PERSON] за період з 01.09.2016 по 30.04.2018 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 29.03.2018 №400/111/22-2018. Відповідач зазначив, що 28.08.2018 набула постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок №649), тоді як рішення у справі №812/1627/18 набрало законної сили 18.09.2018. Тому, на думку відповідача, положення зазначеної постанови застосовуються під час виконання вказаного рішення суду. На виконання приписів Порядку №649, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 17.12.2018 №17639/04 направило до Пенсійного фонду України інформацію про нараховані суми пенсійних виплат на виконання рішення суду для розгляду питання їх погашення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018. Комісією Пенсійного фонду України було прийнято рішення про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку та виділено кошти, що підлягають виплаті на виконання рішення суду по справі №812/1627/18 в розмірі 8047,60 грн. З урахуванням наведеного, виплата належних [PERSON] грошових коштів, мала здійснюватися у порядку черговості, а також в межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань. Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вжило заходів з метою належного виконання рішення суду, втім затримка у виплаті коштів зумовлена не бездіяльністю відповідача, а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вказує, що виконало постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №812/1627/18 у відповідності з вимогами чинного законодавства. На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 11.01.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якої зазначено, що зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національної валюті. З доданих до позову документів вбачається, що відповідач не виконував зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачу пенсії в сумі 8047,60 грн, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за весь період невиплати пенсії, тобто з 18.09.2018 по 25.08.2020, що передбачено ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, розгляд справи просив проводити без його участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтували вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №812/1627/18, скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі №812/1627/18. Прийнято нову постанову. Позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання перерахувати і виплатити пенсію задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] за період з 01.09.2016 по 30.04.2018 відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі наданої довідки ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 29.03.2018 №400/111/22-2018 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням проведених раніше виплат. Вищевказана постанова набрала законної сили 18.09.2018 року. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській №410/С-11 від 24.05.2019 повідомлено, що сума доплати по проведеному перерахунку за період з 01.09.2016 по 30.04.2018 в сумі 8047,60 грн буде виплачуватись за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649. 22 вересня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою щодо проведення нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати, та нарахування і виплату 3% річних на суму невиплаченої заборгованості по пенсії за період х 18.09.2018 до місяця її фактичної виплати. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №2367-2756/С-01/8-1200/20 від 15.10.2020 було розглянуто вищевказане звернення позивача та повідомлено, що виплата коштів на виконання судових рішень здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Після виділення коштів бюджетом Пенсійного фонду України з урахуванням норм Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на погашення заборгованості з пенсійних виплат на виконання вищезазначеного рішення суду, на пенсійний рахунок позивача 25.08.2020 була зарахована суми 8047,60 грн. Також зазначено, що дані правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а тому відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України до них не застосовується. Окрім того, рішенням суду нарахування компенсації втрати частини доходу не передбачено. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17. За змістом норми статті 625 ЦК України закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Внаслідок невиконання вказаного зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом свого права в порядку ст. 625 ЦК України. Посилання представника відповідача на те, що дані спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії, а тому відповідальність передбачена ст. 625 ЦК України до них не застосовується, є помилковими, оскільки як вже зазначалось судом вище дія частини другої статті 625 ЦК України поширюється на будь-яке грошове зобов`язання, в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Окрім того, дані спірні правовідносини виникли у зв`язку з порушенням відповідачем строку виконання свого грошового зобов`язання, в частині несвоєчасної виплати позивачу заборгованості з пенсії, а тому такі спірні правовідносини не є публічно-правовими, та регулюються нормами цивільного законодавства. Крім того, відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Окрім того, суд зауважує, що частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів від 22.08.2018 №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, з огляду на наступне. Вказаний Порядок, лише визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, при цьому жодним чином не звільняє боржника, в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, від відповідальності за невиконання (несвоєчасне виконання), покладених на нього рішенням суду, грошових зобов`язань. Окрім того, суд звертає увагу відповідача, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19, з урахуванням змін, внесених Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якими затверджено вищевказаний Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, та установлено умови для виплати коштів для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат. Вказане рішення набрало законної сили 22.07.2020. Отже, Порядок №649, на який посилається відповідач у своєму відзиві, є нечинним. Вирішуючи спір щодо розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд виходить з наступного. Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання. Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини. Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті. З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку). Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078). Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності від неї відступати. Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003. Водночас, на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць. Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 по справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії набрало законної сили 18.09.2018. Таким чином, грошове зобов`язання відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу пенсії виникло саме з дати набрання рішення суду законної сили, тобто 18 число вересня місяця, а тому інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця. Отже, початковим періодом для розрахунку інфляційної складової в даній справі буде жовтень 2018 року. Як встановлено судом, заборгованість з пенсії виплачена 25.08.2020, а тому інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, позивачем в позовній заяві наведено невірний період для розрахунку інфляційних втрат, а саме з вересня 2018 року по вересень 2020 року. Суд зазначає, що враховуючи наведені обставини періодом для розрахунку інфляційних втрат позивача в даній з справі є жовтень 2018 року по серпень 2020 року включно. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Отже, розмір інфляційних втрат за період з жовтня 2018 року по серпень 2020 року включно складає 756,47 грн, виходячи з такого розрахунку: - 101,7% х 101,4% х 100,8% х 101,0% х 100,5% х 100,9% х 101,0% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% х 100,7% х 100,7% х 100,1% х 99,8% х 100,2% х 99,7% х 100,8% х 100,8% х 100,3% х 100,2% х 99,4% х 99,8% = 1,094 (сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості); - 1,094 х 8047,60 грн (сума заборгованості) = 8804,07 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції); - 8804,07 грн - 8047,60 грн = 756,47 грн (сума інфляційних втрат за спірний період). Також позивачем в позовній заяві невірно визначено період для розрахунку 3 відсотків річних від простроченої суми, а саме з вересня 2018 року по вересень 2020 року. В той час як зазначений розмір відсотків повинен розраховуватись виключно за період прострочення виплати заборгованості, а саме з 18.09.2018 (день набрання судовим рішенням, яким присуджено виплату перерахунок та виплату позивачу пенсії, законної сили) по 24.08.2020 (день, що передував виплаті позивачу заборгованості з пенсії). Отже, розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, за період з 18.09.2018 по 24.08.2020 складає 467,64 грн, виходячи з такого розрахунку: - 8047,60 грн (сума заборгованості) х 3 (відсотків річних) х 707 (кількість днів прострочення виплати заборгованості) : 365 (календарний рік) : 100 (відсотків) = 467,64 грн (сума трьох відсотків річних від простроченої суми за спірний період). Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, та те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 728,39 грн.

Outcome: partial