Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Будьонівської районної у м. Донецьку ради, [PERSON] міської ради про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 20 травня 2014 року у віці 86 років у м. Рига, Латвія, померла її мати [PERSON], громадянка України, нерезидент. Поховання матері вона здійснили в м. Донецьку на родинному місці похованні 30 травня 2014 року. Заповіту після смерті її мати не залишила. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: м. Донецьк, вулиця Верхньогурганська, 2, та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 1410136200:00:004:0406. У встановлений законом шестимісячний строк, а саме 4 червня 2014 року, вона звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом. 27 жовтня 2015 року вона отримала на свою електронну адресу листа від нотаріуса [PERSON], в якому вона повідомила її про те, що до спадкової справи 16 червня 2015 року долучена необхідна відповідь від Міністерства юстиції Латвії. Одна у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 15 грудня 2015 року нотаріусом їй було відмовлено, про що винесено відповідну постанову, у зв'язку з тим, що відсутній витяг з Державного земельного кадастру, а також тимчасово припинено доступ нотаріусів на території Донецького міського нотаріального округу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України до закінчення антитерористичної операції на сході України. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання за сімейними обставинами, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, їх представники у судове засідання не з'явились, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст.224 ЦПК України справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. 20 травня 2014 року у м. Рига, Латвія, померла [PERSON], смерть якої зареєстрована 21 травня 2014 року Ризьким міським східним відділом реєстрації запису актів цивільного стану, реєстровий № 11420М2014. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними побудовами № 2, розташованого по вулиці Верхньогурганській у місті Донецьку на земельній ділянці площею 364 кв.м., що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 грудня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 6 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2363, право власності на який зареєстровано за спадкодавицею в Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Донецька 3 грудня 2012 року, реєстраційний № 337291, а також з земельної ділянки в м. Донецьку, вулиця Верхньогурганська, 2, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1410136200:00:004:0406, що належить спадкодавиці на підставі рішення Будьонівського районного суду м. Донецька від 8 листопада 2012 року, право власності на яку зареєстровано за спадкодавицею в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1 квітня 2013 року за № 530255 (а.с.13, 14, 16-24) Позивачка є спадкоємицею за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON], оскільки є її дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.06.2014р. № 37550899 4 червня 2014 року у приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрована спадкова справа № 56157327 після смерті [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] від 15 грудня 2015 року № 706/02-31 у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на законом після смерті 20 травня 2014 року її матері [PERSON] на спадкове майно: житловий будинок з надвірними побудовами № 2 по вулиці Верхньокурганській в місті Донецьку Донецької області та земельну ділянку за цією ж адресою відмовлено з тих підстав, що наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014р. № 953/5 "про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" тимчасово припинено доступ нотаріусів на території Донецького міського нотаріального округу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстр речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру та інших реєстрів до закінчення антитерористичної операції, а також у зв'язку з ненаданням спадкоємцем витягу з Державного земельного кадастру. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно п.4.15 гл.10 р.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцевві та перевірки відсутності заборони або арешту щодо майна, а у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Як передбачено п.4.7 гл. р.10 Порядку якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Згідно п.4.18 гл.10 р.11 Порядку в тому випадку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.4.22 гл.10 р.П Порядку нотаріус у випадку видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відомості про перехід права власності на ім'я спадкоємця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Згідно п.4.20 гл.10 р.П Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На підставі с.49 Закону України "Про нотаріат" та гл. 13 розділу 1 Порядку нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також в інших випадках, передбачених законом. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як зазначено у ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч.1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Такими підставами є спадкування майна за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Позивачка в установлений законом шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку з у зв'язку з тим, що відсутній витяг з Державного земельного кадастру, а також тимчасово припинено доступ нотаріусів на території Донецького міського нотаріального округу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України до закінчення антитерористичної операції на сході України, у зв'язку з чим підлягають судовому захисту законні права позивачки шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 20 травня 2014 року. Статтею 1277 ЦК України визначений суб'єкт, а також процедура визнання спадщини відумерлою. Так, відповідно до ч.1 зазначеної статті у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є м. Донецьк, отже відповідач [PERSON] міська рада не не є належним відповідачем, який повинен відповідати за даним позовом, права, інтереси чи свободи позивачки цим відповідачем не порушувались, у зв'язку з чим в задоволенні позову до [PERSON] міської ради необхідно відмовити. Відповідно до ст. ст.78, 152 ЗК України, ст.ст.328, 373, 392, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: partial