Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансматик», в особі представника Багінського А. М. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за виконані ремонтні роботи. Позовна заява мотивована тим, що в червні 2019 року до ТОВ «Трансматик» звернувся [PERSON] з приводу ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Е200», н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 2005 року випуску, колір чорний. Вищевказаний автомобіль належить відповідачу на праві особистої власності. 03.06.2019 у присутності гр. [PERSON] та директора ТОВ «Трансматик» Чердарчук О.В. був складений Акт, що вищевказаний автомобіль передається ТОВ «Трансматик» для проведення дефектування та ремонту автоматичної коробки перемикання передач (АКПП). Після проведеного огляду транспортного засобу була визначена вартість запчастин та вартість ремонту (АКПП), яка загалом складає 77 076, 00 грн. Відповідно до прибуткового ордеру [PERSON] оплатив ТОВ «Трансматик» 29 040 грн. за придбання автозапчастин до автомобіля «Mercedes-Benz Е200», н.з. [NUMBER] . Однак, ТОВ «Трансматик» виконало свою роботу в повному обсязі відповідно до вищезазначеного кошторису, в свою чергу замовник [PERSON] не оплатив заборгованість за виконанні ремонтні роботи та додаткові матеріали у зв`язку з чим виник борг у сумі 48 036 грн. При неодноразовому зверненні до замовника, останній посилався то на відсутність коштів то взагалі відмовився від оплати послуг СТО «Трансматик». Відповідно до Акту прийому автомобіля від 03.06.2019 власник вищевказаного транспортного засобу був попереджений з боку ТОВ «Трансматик», що у разі перебування автомобіля на стоянці ТОВ «Трансматик» буде нараховуватись оплата - 250 грн./доба, тому за час перебування автомобіля на майданчику з 11.08.2019 року була нарахована сума 6000 грн. Крім того, на початку вересня 2019 року відповідач намагався незаконним шляхом вилучити автомобіль «Mercedes-Benz Е200», з платної автостоянки без повного розрахунку з ТОВ «Трансматик» в зв`язку з чим керівництвом даного підприємства був викликаний наряд ДСО. Також прибув наряд патрульної поліції але в зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові відносини, працівники поліції лише запропонували відповідачу звернутись до відповідних органів із заявою. Внаслідок безпідставного виклику патрульної поліції була зірвана нормальна робота підприємства ТОВ «Трансматик». Відповідач [PERSON] був попереджений, що Правилами надання послуг ТО «Трансматик», які є складовою частиною до Акту прийому транспортного засобу в ремонт, є відповідальність за безпідставний виклик поліції, зрив нормальної роботи підприємства та заборону проведення фото та відео зйомки на території ТОВ «Трансматик». Таким чином, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 12.09.2019 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цього ж дня вирішено питання про забезпечення позову та Ухвалою судді вжито заходи забезпечення позову. Надалі постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2019 було задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] та скасувано Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12.09.2019 року про забезпечення позову. Ухвалою судді від 23.10.2019 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив про їх задоволення, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені у позові. 08.09.2020 від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, однак згідно ухвали суду постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 09.09.2020 року, заяву було повернуто позивачу у зв`язку з пропуском строків звернення встановлених п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала, щодо вимог позовної заяви. 16.10.2019 до Деснянського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в дійсності між позивачем та відповідачем 03.06.2019 був підписаний Акт приймання передачі автомобіля. Відповідно до п. 2 цього Акту, автомобіль передається для діагностики, зняття АКПП та дефектування. Оплата за виконані роботи встановлюється згідно тарифів та умов надання послуг СТО «Трансматик». Замовник зобов`язується сплатити вартість послуг. Термін виконання даних робіт максимально складає п`ять робочих днів. Тобто, відповідач передав позивачу власний автомобіль з метою отримання послуг професійної діагностики АКПП для виявлення ймовірних несправностей й усунення їх перш, ніж вони виведуть коробку передач із працездатного стану. Жодної домовленості, щодо подальшого ремонту АКПП між сторонами не було. Також невідомо, як в червні місяці позивач визначив вартість стоянки саме з 11 серпня 2019 за 24 дні в сумі 6 000, 00 грн., якщо відповідно до Акту приймання -передачі автомобіля термін виконання робіт максимально складає п`ять робочих днів. ТОВ «Трансматик» вказує, що роботи були виконані в повному обсязі, проте необхідно наголосити, що жодного кошторису відповідачу не надавалось, не узгоджувалось та не підписувалось останнім. Позивач зазначає, що відповідно до прибуткового ордеру [PERSON] оплатив ТОВ «Трансматик» 29 040, 00 грн., за придбання автозапчастин до АКПП до автомобіля «Mercedes-Benz Е200», однак такі твердження не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також є такими що не відповідають дійсності, оскільки відповідач передав директору ТОВ «Трансматик» Чердарчук О.В. , як аванс грошові кошти в іноземній валюті, а саме 1 100, 00 доларів США, що підтверджено підписом в розписці. Також викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, зокрема тому що жодних звернень з боку позивача до відповідача не було, а навпаки відповідач неодноразово намагався з`ясувати у позивача які ж недоліки та проблеми були виявлені при діагностиці АКПП, а також обґрунтовану інформацію які ж запчастини та ремонтні роботи необхідно зробити для автомобіля або ж повернути транспортний засіб законному власнику, однак відповіді не отримав. Узагальнюючи вищенаведене відповідач стверджує про намагання позивача ввести суд в оману та безпідставно і необґрунтовано стягнути з [PERSON] , грошові кошти в сумі 100 917, 50 грн. за додаткові необумовлені договором ремонтні роботи, які реально не проведені, а також за неіснуючі та документально не підтверджені збитки. Суд, заслухавши пояснення представників сторін у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Так, 03 червня 2019 року [PERSON] , з метою замовлення послуг діагностики, зняття АКПП та дефектування належного йому автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz Е200», н.з. [NUMBER] , чорного кольору, передав зазначений транспортний засіб Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАТИК" (акт приймання-передачі від 03.06.2019 року). Згідно п.2 даного акту приймання-передачі, автомобіль передається для діагностики, зняття АКПП та дефектування. Оплата за виконані роботи встановлюється згідно тарифів та умов надання послуг СТО «Трансматик». Замовник зобов`язується сплатити вартість послуг. Термін виконання даних робіт максимально складає п`ять робочих днів. Відповідно до п.4 даного акту приймання-передачі, автомобіль після дефектування перебуває на території СТО «Трансматик» два дні безкоштовно, в подальшому якщо власник автомобіля не передає автомобіль для ремонту вартість оренди парковки на території СТО «Трансматик» оплачується згідно тарифів СТО «Трансматик». [PERSON] є власником зазначеного транспортного засобу «Mercedes-Benz Е200», (реєстраційний номер [NUMBER] ), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Передання зазначеного транспортного засобу оформлювалося підписанням Сторонами Акту приймання-передачі автомобіля. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір між сторонами мав укладатися у письмові формі, згідно з п.2 ч.1 ст.208 ЦК України. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Тому, договір, укладання якого сторонами обговорювалося, є змішаним та містить ознаки договору послуг і договору підряду. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з вимогами ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Як передбачено ст. 873 ЦК України, зокрема, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. Згідно зі ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено право споживача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію (послугу), її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Частина 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію (послугу) повинна містити, зокрема: дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції (у даному разі послуги). Таким чином, вбачається, що обов`язок надання споживачу товарів/послуг інформації про ціни (тарифи) передбачений актом законодавства - Законом України «Про захист прав споживачів» і така інформація має бути неодмінно надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). В судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено надання [PERSON] будь-якої інформації про вартість (тарифи) та умови надання послуг СТО «Трансматик», також відсутні докази про ознайомлення відповідача із загальними умовами та положенням про порядок надання послуг на СТО ТОВ «Трансматик». Відтак не можна вважати, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і відповідно що договір між ними було укладено. Також позовні вимоги не підтверджені первинними документами, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема актами виконаних робіт/наданих послуг. Крім того, зі змісту позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача тариф за паркування в розмірі 250 грн. за добу, саме виходячи з цього тарифу, позивач нараховує суму заборгованості в 6000 грн. Суд вважає, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами наявність у нього права отримувати оплату за паркування, не підтверджено належними і допустимими доказами факт погодження сторонами вказаних умов. Так, відповідно до ст.268-1 Податкового кодексу України платниками збору за паркування є суб`єкти господарювання, які згідно з рішенням місцевого органу влади організовують і здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування і спеціально відведених автостоянках. Відповідно до ПК України (пп.268-1.1.2), а також п. 2 Правил паркування транспортних засобів, затверджених ухвалою КМУ від 03.12.2009 р. № 1342, земельні ділянки для забезпечення паркування транспортних засобів повинні відводитися рішенням місцевих органів влади (сільської, селищної або міської ради), отже територія паркування повинна перебувати тільки в комунальній власності. Також, Правила паркування містять вимоги до устаткування: окрім дорожніх знаків і спеціальної дорожньої розмітки, майданчики для паркування повинні бути обладнані стаціонарними паркувальними автоматами з розрахунку не менше одного автомата на 20 паркувальних місць, а також стаціонарними в`їзними і виїзними терміналами. Суд вважає, що не може визнаватися сума, сплату якої вимагає позивач, як «вартість відповідального зберігання», оскільки відносини, пов`язані з укладенням, виконанням та розірванням договорів зберігання регулюються Главою 66 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її останньому в цілості. Однак чинним законодавством не передбачається укладання договору зберігання поза волею поклажодавця, не визначається жодних прав зберігача в односторонньому порядку затвердити ціну зберігання та зберігати річ усупереч волі власника речі, як і зберігати річ (транспортний засіб), що передавався із зовсім іншою метою - отримання послуг діагностики, зняття АКПП та дефектування, як слідує зі змісту Акту приймання-передачі автомобіля від 03.06.2019 року. Також, як вбачається з матеріалів справи 03.09.2019 позивачем до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було подано заяву про вчинення посадовими особами ТОВ «Трансматик» кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України, у зв`язку з тим, що відповідач в супереч волі позивача незаконно утримує та не повертає його власний автомобіль. По даному факту відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12019110200004198 від 04.09.2019. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач утримує транспортний засіб, який належить відповідачу поза його волею. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду, позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в позовній заяві вимог, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Стороною відповідача надано суду докази витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000, 00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а саме: Договором про надання правової допомоги №01/10 від 01.10.2019 року; додатковою угодою № 1 до Договору №01/10 про надання правової допомоги від 01.10.2019; актом № 2 приймання -передачі наданих послуг від 07.10.2019; квитанцією № 0.0.1482401195.1. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000, 00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 207, 626, 628, 837, 865, 866, 873, 936 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 4,15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»,

Outcome: approved