Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.03.2014 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та Великобудьськї сільської ради з вищевказаними вимогами, посилаючись на наступне. Рішенням виконавчого комітету Великобудьської сільської ради №77 від 23.09.2010 року було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS]. З 1990 по 2007 роки [PERSON] та [PERSON], яка є племінницею [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік та дружина та вели спільне сімейне господарство. [PERSON] був зареєстрований у вищевказаному домогосподарстві з 1993 року та проживає в ньому на правах члена сім'ї. За період спільного проживання в даному домогосподарстві позивач побудував сараї, огорожу літню кухню, що використовувалось як житлове приміщення, та вважає що перечислене майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки побудовані після 01.07.1991 року, чим набув частку в даному домогосподарстві, а тому просить суд встановити, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік та дружина з 1990 року по 2007 рік без шлюбу; визнати частково недійсними рішення виконавчого комітету Великобудьської сільської ради № 77 від 23 вересня 2010 року про визнання права власності за [PERSON] на нерухоме майно та частково скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS]; визнати літню кухню літер «В», сараї літер «Б, Д», убиральню літер «Г», криницю №1, хвіртку №2, 6, огорожу №3, 5, 7, ворота № 4 майном набутим підчас перебування у фактичних шлюбних відносинах. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні показала, що вищевказаний житловий будинок був побудований нею ще з 1977 року, після того як стала власником успадкованого нею після смерті своїх батьків домоволодіння. Дім був построєний за її власні кошти, та матеріали якими були побудовані господарські споруди приналежні до домоволодіння були куплені за кошти останньої без надання певної матеріальної підтримки як з боку племінниці [PERSON] так із боку [PERSON] Позивач брав участь у забудові господарських споруд домоволодіння, але натомість [PERSON] позволила проживати у її домогосподарстві, де і був прописаний позивач.Позов не підтримує в повному обсязі, просила суд відмовити в його задоволенні . Відповідачка [PERSON] показала суду, що вона з позивачем проживали разом в домогосподарстві [PERSON] з 1990 року. З 1993 року [PERSON] був прописаний у даному домоволодінні, де останні співмешкали разом до 2007 року. Домоволодіння було построєне за кошти [PERSON], та за придбані нею матеріали, своїх коштів не вкладала ні вона ні [PERSON] Не запереречує що позивач приймав участь у будові господарських споруд даного домоволодіння, за що [PERSON], яка являється власником відповідного домоволодіння позволила йому співмешкати у ньому, де [PERSON] та позивач проживали разом. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та показав суду, що в 1977 році [PERSON] побудувала житловий будинок розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва. Рішенням Великобудької сільської ради №77 від 23.09.2010 року визнано за [PERSON] право приватної власності на вищевказаний житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, чим надано останній право оформити право власності на дане майно. Позивач в забудові житлового будинку не приймав участь, оскільки був побудований до моменту його проживання в даному домогосподарстві. Сам позивач визнає, що будинок є приватною власністю [PERSON], а одже і господарських споруд, оскільки закріплені за житловим будинком та є його невід'ємною частиною. Позивач в забудові житлового будинку не приймав участь, але надавав безоплатну допомогу у побудові господарських споруд, за що і проживав у даному домогосподарстві. Для будівництва господарських споруд позивачем грошові кошти не надавались. Враховуючи наведене, зазначив, що підстав для визнання літньої кухні, сараю та огорожі спільною сумісною власністю, майном набутим під час перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] немає, оскільки позивач брав участь у забудові відповідних споруд, за що [PERSON] позволила позивачу проживати в її домоволодінні, а відповідні господарські споруди є невідємною частиною житлового будинку, який належить на праві приватної власності [PERSON] а не [PERSON], з якою спів мешкав позивач. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Голова Великобудьської сільської ради показала суду, що вищевказаний житловий будинок був побудований [PERSON] нею за власні кошти ще в 1977 році, після того як стала власником успадкованого нею після смерті своїх батьків будинку по [ADDRESS] в 1973 році. Вона являється єдиним власником вказаного домоволодіння. [PERSON] дійсно був прописаний в даному домогосподарстві з 1993 по 2007 роки. Позовні вимоги не підтримує в повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та вивчивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке. Рішенням виконавчого комітету Великобудьської сільської ради №77 від 23.09.2010 року було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS]. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] відповідне домоволодіння успадкувала після смерті своїх батьків, та в 1977 році сама побудувала вказаний житловий будинок, та належить їй на праві приватної власності. Приналежні до житлового будинку господарські споруди були побудовані громадянкою [PERSON] за власні кошти. Позивач брав участь лише у будівництві господарських споруд, власні кошти в їх будівництво не вкладав. Натомість за виконання будівельних робіт [PERSON], як плату за їх виконання, позволила [PERSON] проживати в її домогосподарстві на правах співмешканця. Відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" (який діяв в період проживання позивача у домогосподарстві [PERSON]) у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок. Згідно ст. 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ч.1,3 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ст.ч.1 ст.368 ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно ч.3 цієї ж статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи наведені норми закону суд приходить до висновку, що у позовних вимогах позивача визнати літню кухню літер «В», сараї літер «Б, Д», убиральню літер «Г», криницю №1, хвіртку №2, 6, огорожу №3, 5, 7, ворота № 4 майном набутим підчас перебування у фактичних шлюбних відносинах слід відмовити з підстав, що вказане майно являється частиною господарських та побутових споруд житлового будинку, власником якого являється [PERSON] Відповідні споруди будувались за кошти останньої. Позивач брав участь у будівництві підсобних будівель (сараю, огорожі та літньої кухні), та в якості плати [PERSON] позволила [PERSON] проживати в її вищезазначеному домогосподарстві, що не створює для нього право вимоги частки у майні останньої. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01.10.2013 №714/595/13-ц позивач був виселений із житлового будинку [PERSON] Оскільки вищезазначені господарські та прибудинкові споруди не являються спільною сумісною власністю подружжя, а являються частиною житлового будинку [PERSON], у вимозі позивача визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Великобудьської сільської ради № 77 від 23 вересня 2010 року слід відмовити, та як право власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами закріплено не за ним, та він немає права вимоги частки вищевказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 256 ч.1 п.5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 1990 по 2007 роки та вели спільне господарство. Даний факт ніким не оспорювався. Оскільки встановлення даного факту з підстав наведених у позовній заяві не породжує юридичних наслідків згідно закону, суд приходить до висновку, що вимогу позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки у фактичних шлюбних відносинах слід залишити без розгляду. На підставі ст.ст.12,14, 16,17 Закону України "Про власність" ст.ст.156, 162 ЖК України, ч.1,3 ст.355, ст.368 ЦК України, та

Outcome: partial