Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Колектив власників автогаражів "Металіст", [PERSON], [PERSON]. Під час розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт проживання її однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO] в період з 18.09.2004 року по 19.06.2012 року, та визнати за неї в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на: автомобіль ВАЗ 2103, державний номер [NUMBER], який помер [INFO], гараж [ADDRESS], заробітну плату [PERSON], нараховану йому, але не виплачену за життя на ДП «Завод ім.В.О. Малишева» у розмірі 5563,61 грн., пенсію, нараховану [PERSON] Пенсійним фондом Комінтернівського району у розмірі 1052 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила про те, що з вересня 2004 року вона почала спільне життя однією сім'єю з [PERSON] в квартирі за адресою [ADDRESS], що належить їй на праві власності і мешкала з ним однією сім'єю за вказаною адресою до [INFO] до дати смерті [PERSON]. Весь цей час [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], хоча постійно проживав разом з нею. Позивач з померлим [PERSON] вели спільне господарство, вона сплачувала за комунальні послуги, та протягом 2006-2012 років супроводжувала його на обстеження до приватного медичного кабінету. Також позивач зазначила, що відповідно до заповіту НА 0438767 від 24 липня 1997 року [PERSON] заповідав належну йому частину приватизованої квартири [ADDRESS] Баданес [PERSON]. Окрім того, після смерті [PERSON] залишився гараж [ADDRESS] вартістю 60000 грн. та автомобіль ВАЗ 2103, 1976 р.в., держ. [NUMBER] вартістю 15000 грн., а також позивач вважає, що їй як члену сім'ї належить заробітна плата [PERSON], нарахована йому але не отримана ним за життя на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» та нарахована пенсія у розмірі 1052 грн. На час відкриття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], позивач як спадкоємець четвертої черги звернулась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, спадкоємці попередніх черг спадок не прийняли або відсутні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, встановити факт проживання однією сім'єю та визнати право власності на спадкове майно. Позивач в судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В наданій до суду заяві просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та зазначила, що позивач та її брат [PERSON] дійсно проживали близько 8 років, та за життя останній хотів переоформити на [PERSON] спірний автомобіль та гараж. Також відповідач зазначила, що не претендує на спадщину після свого померлого брата. Представник третьої особи Колективу власників автогаражів "Металіст" [PERSON] в судовому засіданні в частині позовних вимог щодо визнання права власності позивача на спірний гараж заперечував, посилаючись на те, що вказаний гараж за договором продажу паєнакопичення на даний час знаходиться в користуванні [PERSON], якого було прийнято в члени вказаного кооперативу. Щодо задоволення інших позовних вимог, представник третьої особи у їх вирішенні поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] заперечувала проти позовних вимог позивача та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на недоведеність факту спільного сумісного проживання позивача з її померлим вітчимом. Та пояснила, що померлий [PERSON] був її вітчимом та до смерті її матері [PERSON] проживава разом з нею. Після смерті матері вона постійно, до самої його смерті, спілкувалася з вітчимом та часто була в нього вдома, при цьому зазначила, що померлий постійно проживав у своїй квартирі [ADDRESS]. [PERSON] пояснила, що померлий після смерті її матері та до своєї смерті у вказаній квартирі проживав один, однак їй було відомо, що він іноді зустрічається з позивачем [PERSON] При цьому останні ніколи не проживали разом однією родиною та ніколи не вели спільне господарство, будь-яких речей в квартирі померлого, які б належали стороннім особам вона не бачила. Зі слів сусідів померлого вітчима їй відомо, що позивача [PERSON] в помешканні померлого вони ніколи не бачили. Третя особа [PERSON] в частині позовних вимог щодо визнання права власності на спірний гараж в судовому засіданні заперечував, посилаючись на те що вказаний гараж на даний час знаходиться в його користуванні на підставі укладеного між ним та [PERSON] договору. У вирішенні інших позовних вимог поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO]. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. а.с. 11). Відповідно до копії спадкової справи, наданої Сьомою харківською нотаріальною конторою № 495/2012 з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] з до нотаріальної контори звернулись [PERSON] та позивач [PERSON](а.с. 91-125). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалася з 1/2 частини квартири [ADDRESS], автомобіля ВАЗ 2103, 1976 р.в. держ.[NUMBER], гаража [ADDRESS], нарахованої йому, але не отриманої ним за життя заробітної плати на ДП "Завод ім. В.О. Малишева" та нарахованої, але не виплаченої пенсії. Згідно до матеріалів вищезазначеної спадкової справи [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину від 13.08.2013 року після смерті [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 124). Згідно до договору купівлі - продажу паєнагромадження у пайовому фонді Колективу власників авто гаражів «Металіст» від 29.08.2013 року між членом Колективу власників автогаражів «Металіст» [PERSON] та [PERSON], останнім було придбано паєнагромадження у пайовому фонді Колективу власників авто гаражів «Металіст» у розмірі 1230 грн.(а.с. 148). Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила частини другою статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Результати аналізу норм Сімейного кодексу України, зокрема ст. 74, дозволяють стверджувати, що фактичним шлюбним відносинам притаманні певні знаки. Серед них можна визначити: проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, пов'язане із спільним побутом; виникнення у зв'язку з цим взаємних прав та обов'язків; відсутність зареєстрованого в органах державної влади шлюбу як між особами, що спільно проживають, так і з будь-якою іншою особою. Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. При цьому спадкоємці попередньої черги усувають від спадкування спадкоємців наступних черг. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Статтею 1264 ЦК України встановлено право на спадкування у четверту чергу спадкоємців за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до положень ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. У відповідності до положень ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до довідки Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Комінтернівського району м.Харкова № 28 [PERSON] був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 1608 від 14.08.2012 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована проживаючою [PERSON] також у цій довідці рукописнисним текстом вказано, що відповідно до пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON], у вказані й квартирі проживав без реєстрації [PERSON](а.с. 14). До позовної заяви позивачем надано копії письмових показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які посвідчено начальником дільниці № 2 КП "Жилкомсервіс" (а.с. 15-21). У відповідності до положень ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», встановлено, що не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази. З наданих позивачем письмових пояснень вищезазначених осіб, не вбачається, з яких саме джерел їм відомо про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] та ведення ними спільного господарства, а також не надано доказів на підтвердження неможливості їх допиту в судовому засіданні. Зокрема, порядок допиту свідків в судовому засіданні встановлено ст. 180 ЦПК України. Також, в позовній заяві позивачем у якості осіб, які можуть надати свідчення вказані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, на запитання суду чи можна розцінювати посилання на вказаних осіб, як заяву про виклик свідків та чи бажає позивач заявити клопотання про виклик та допит в судовому засідання будь-яких осіб у якості свідків, позивач пояснила, що це посилання не є клопотанням про виклик свідків і вона не просить викликати будь-кого у якості свідка до суду, та вважає що необхідності виклику свідків немає. Також, до позовної заяви позивачем надано копії квитанцій про сплату за комунальні послуги за житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. У вказаних квитанціях у якості платника вказано [PERSON] та [PERSON], та відсутні відомості про сплату за вказані послуги саме позивачем [PERSON] Факт знаходження у позивача вказаних квитанцій не може розцінюватися як беззаперечний доказ спільного сумісного проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім'єю. В судовому засіданні позивачу було роз'яснено її права, та обов'язки. Отже, під час судового розгляду справи позивачем відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків з померлим [PERSON] Окрім того, згідно із ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тобто, умовою ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку із його визнанням відповідачем є наявність законних підстав для задоволення позову. Відносини, які склалися між позивачем та [PERSON], не можуть розцінюватись як сімейні в розумінні положень ст. 3 СК України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин, які склалися між останніми, а саме, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо. Оскільки позивачем не було надано доказів спільного сумісного проживання однією сім'єю з померлим [PERSON] в період з 18.09.2004 року по [INFO], суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Також, суд зазначає, що відмова позивачу у встановленні факту проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 18.09.2004 року по [INFO], відповідно до положень ЦПК України є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову про визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки її право на зазначене майно витікає із встановлення вказаного вище факту.

Outcome: dismissed