Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1994 року по 13 березня 2014 року, коли шлюб було розірвано на підставі Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області. Від цього шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також [PERSON] [INFO], який є повнолітнім, але є інвалідом 2 групи. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2016 року № 243/773/16-ц, [PERSON], [INFO], визнано недієздатним та встановлено опіку та призначено опікуна - [PERSON] Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №243/11830/13-ц від 13 січня 2014 року, з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку. За рішенням суду відкрито виконавче провадження, на теперішній час заборгованість відповідача по аліментам становить 63449,00 грн. Під час проведення антитерористичної операції в м. Слов'янську та Слов'янському районі відповідач виїхав з міста Слов'янська та до теперішнього часу до міста не повернувся, його місце перебування не відомо. Таким чином, з осені 2013 року діти постійно проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні та вихованні. Навіть за час сумісного проживання відповідач не приділяв достатньої уваги вихованню дітей, не цікавився їх життям, не виявляв до них батьківського піклування, не надав коштів на їх утримання. Відповідач не піклувався життям, фізичним та духовним розвитком дітей, не здійснював жодного зусилля щодо підняття їх культурного рівня, засвоєння ними загальновизнаних норм моралі. Відповідач не цікавиться і не виявляє уваги дитині - інваліду, який має особливості потреби і потребує як додаткової уваги у зв'язку із особливостями його розвитку, так і додаткових витрат на лікування. Просить суд винести рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO], останнє відоме місце проживання: [ADDRESS], відносно дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], передати їй дітей та визначити їх місце проживання за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 30 червня 2017 року на адресу суду надійшла Заява від позивача, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, задовольнити її позовні вимоги ( а.с.42). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.36). Про причини своєї неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Цвєткова О.А., яка діє на підставі Довіреності № 01.01-1147 від 29 червня 2017 року (а.с.38) до судового засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 30 червня 2017 року від представника третьої особи надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі (а.с.41) Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі є матір'ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також матір'ю дитини - інваліда 2 групи, недієздатного [PERSON], [INFO]. (а.с.7,12, 13-15, 19-20,22). [PERSON] та [PERSON] з 12 листопада 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 березня 2014 року на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №243/1079/14-ц від 13 березня 2014 року (а.с. 18). Діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають разом з [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] З Довідки № 380 від 30 травня 2017 року, виданою Головою квартального комітету мікрорайону Ж/д №2 міста Слов'янська, вбачається, що [PERSON], яка є багатодітною матір'ю, проживає за адресою: [ADDRESS] з дитиною-інвалідом дитинства [PERSON], [INFO] та з трьома неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Батько дітей [PERSON] з 01 жовтня 2013 року з родиною не проживає, вихованням дітей не займається (а.с. 29). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/11830/13-ц від 13 січня 2014 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 50% його заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2013 року до досягнення повноліття найстаршої дитини, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на кожну дитину, яка досягла повноліття, до повноліття останньої дитини ( а.с.16-17). Рішення суду про стягнення аліментів на дітей знаходиться на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що свідчить Довідка державного виконавця Петренко Т.В. Відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 25 травня 2017 року №3-567/17523, в якій зазначено, що по Виконавчому листу 2/243/265 від 13 січня 2013 року, виданого Слов'янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей, заборгованість по аліментам, станом на 17 травня 2017 року складає 63449,00 грн. (а.с. 25). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є неповнолітніми, оскільки не досягли 18 річного віку (а.с.13-15). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із Характеристики на сім'ю [PERSON], складеної Слов'янською спеціальною загальноосвітньою школою - інтернатом І-ІІІ ступенів № 23 Донецької обласної ради № 203 від 18 травня 2017 року, вбачається, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], учні 9 - а класу, виховується матір'ю, [PERSON]. Родина має статус багатодітної сім'ї. 13 березня 2014 року між батьками розірвано шлюб. Батько виїхав з країни та перервав усі стосунки з родиною. За час навчання дітей у Слов'янській спеціальній загальноосвітній школі - інтернаті І-ІІІ ступенів №23 Донецької обласної ради, мати активно переймається станом дітей, пояснюючи відхилення в поведінці негараздами у сім'ї, відвідувала навчальний заклад, турбуючись справами дітей та їх психологічним станом. Інформувала про поведінку дітей вдома. В цілому сім'я благонадійна, діти забезпечені всім необхідним (а.с.32-33). Із Довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) комбінованого типу №70 «Сонечко» Слов'янської міської ради Донецької області» № 91 від 29 травня 2017 року, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) комбінованого типу №70 «Сонечко» Слов'янської міської ради Донецької області» з 12 вересня 2014 року по теперішній час. За цей період батько - [PERSON], до дитячого садку не приходив (а.с. 28). У суду немає підстав ставити під сумнів Довідку з Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) комбінованого типу №70 «Сонечко» Слов'янської міської ради Донецької області» № 91 від 29 травня 2017 року та Характеристику Слов'янської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІІ ступенів № 23 Донецької обласної ради № 203 від 18 травня 2017 року, які були складені завідувачем дитячого садка, директором школи, спеціальним педагогом та вихователем, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в довідці та характеристиці належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - батько [PERSON], проживає окремо від своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Матеріальну допомогу дітям не надає, не спілкується з ними, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться навчанням дітей, їх навичками та уподобаннями, їх життям, успіхами та труднощами у навчанні, їх схильностями та здібностями, не відвідує школу. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Із Висновку № 01.01-1152 від 29 червня 2017 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29 червня 2017 року, вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с. 39-40). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого суду висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення батька [PERSON] до виконання батьківських обов'язків з виховання і утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області № 01.01-1152 від 29 червня 2017 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров'я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дітей, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дітей. Що стосується вимог позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] [INFO], та визначення його місця проживання з позивачем, суд приходить до переконання, що в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з копії Паспорта громадянина України, серія [NUMBER], виданого Слов'янським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 13 серпня 2013 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], є повнолітньою особою, оскільки у 2015 році досяг 18 річного віку (а.с. 7). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/773/16-ц [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS] визнано недієздатним та встановлено опіку на недієздатним [PERSON]. Призначено [PERSON], [INFO], опікуном над [PERSON] (а.с. 19-20). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Так, в судовому засіданні встановлено, та підтверджено матеріалами справи, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем [PERSON] своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, однак суд приходить до переконання, що [PERSON] не може бути позбавлений батьківських прав відносно його недієздатної, повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки Законом передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/11830/13-ц від 13 січня 2014 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 50% його заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2013 року до досягнення повноліття найстаршої дитини, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на кожну дитину, яка досягла повноліття, до повноліття останньої дитини ( а.с.16-17). На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дітей та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та залишити неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на виховання та проживання з матір'ю, визначивши місце проживання дітей з матір'ю - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди 1 та 2 груп, законні представники дітей - інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2016 року складала 1600,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON], а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial