Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Таст-Гарантія» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 21264,15 грн., суму пені у розмірі 2014,56 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 3 410,40 гривень, витрати на оплату судового збору в розмірі 342,79 грн. В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, у запереченнях на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.05.2013р. о 07 год. 50 хв., водій [PERSON], керуючи транспортним засобом автомобілем "VOLVO", реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Дальницька, 58, м. Одеси, в порушення вимог п.13.1, 10.6 Правил дорожнього руху, при виконанні повороту праворуч, не з крайнього положення, не врахував габарити свого транспортного засобу, не обрав безпечний інтервал, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний [NUMBER], під керуванням [PERSON], яка зупинилась праворуч. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 04.06.2013р. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено постанову у справі №495/4306/13-п, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищезазначеного адміністративного правопорушення. На виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність водія а/м " VOLVO ", реєстраційний № [NUMBER], на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Таст-Гарантия», що підтверджується Полісом №АЕ/0049324 від 14.11.12р. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 13.05.2013 року власник транспортного засобу марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний № [NUMBER], [PERSON], яка є потерпілим за вищезазначеною подією (право власності на транспортний засіб належить [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 11.07.2012р.) повідомила страхову компанію ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0049324, що підтверджується відповідним повідомленням, зареєстрованим у відповідача за № 339- 05/13. 10.07.2013р. [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» з заявою на виплату страхового відшкодування, що підтверджується відповідною заявою, разом з якою було надано реквізити карткового рахунку. Факт реєстрації у відповідача вказаної заяви саме датою 10.07.2013р. підтверджується, зокрема, листом ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» від 27/03.2014р. №129-315-11/2. Тобто станом 10.07.2013р. відповідачу були надані усі необхідні документи, що передбачаються ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Після чого між Позивачем та Відповідачем було погоджено розмір збитків, базою якого стало проведене дослідження щодо визначення матеріальних збитків, які зазнав позивач внаслідок ДТП що трапилась 08.05.2013р., а саме у сумі 21264,15 грн. Вищезазначена матеріальна шкода визначається Аварійним сертифікатом №13-05/13. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Тобто, відповідно до зазначеної норми крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 08.10.2013р. Проте на даний момент виплату визначеного розміру страхового відшкодування Відповідач не здійснив. Таким чином, станом на 03.04.2014р. минуло 266 днів, протягом яких відповідачем порушується зобов'язання за вищезазначеним договором страхування. Не виконуючи у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів, Відповідач допустив прострочення грошового зобов'язання. Таким чином його бездіяльність призвела до порушення зобов'язання (ст. 610 ЦК України), і з 21.09.2013 року ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» вважається такою, що прострочила виконання зобов'язання (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності. Згідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня». Згідно з Постановою НБУ від 09.08.2013 р. № 315 облікову ставку НБУ з 09.08.2013 року та станом на теперішній час встановлено у розмірі 6,5%. Згідно зі ст. З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не може перевищувати розмір подвійної облікової ставки НБУ. Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України: "Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання." Таким чином, пеня, яку повинен сплатити Відповідач складає 2014,56 грн. (Дві тисячі чотирнадцять гривень 56 копійок). Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк згідно умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до стаття 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Що не звільняє боржника від виконання зобов'язання. Однак після закінчення вищевказаного строку і по даний час виплата страхового відшкодування відповідачем не проведена. Таким чином, відповідач порушує свої зобов'язання за Договором страхування. Так, згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного. Відповідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів спричинення моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України, а тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 3410,40 гривень, які позивачка просить стягнути з відповідачів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачка доказів надання правової допомоги та відповідної оплати за цю допомогу, звіту про надання правової допомоги згідно положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суду не надала, а відтак - стягнення заявлених судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 232,79 гривень.

Outcome: partial