Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, яку він як спадкоємець четвертої черги за законом прийняв в порядку ст. 1268 ЦК України. Зазначив, що інші спадкоємці які прийняли спадщину після смерті [PERSON], окрім нього - відсутні. Після смерті спадкодавця позивач звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори для оформлення свого права на спадщину. Але повідомленням від 15.03.2018 року було роз'яснено про необхідність надати документи, які підтверджують родинні відносини з померлою. Крім того, у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що також перешкоджає оформленню спадкових прав в нотаріальному порядку. У зв`язку з викладеним, позивач просить встановити факт його проживання однією сім`єю разом з [PERSON] з 2008 року по день її смерті, а також визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позові та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Також пояснили, що [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім'єю більше п'яти років на час відкриття спадщини, вели спільне господарство, разом харчувалися, мали спільний побут, спільно дбали про будинок та город, вирішували інші побутові питання. Після смерті [PERSON] саме позивач здійснив її поховання. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До канцелярії суду подав відзив на позовну заяву, в якій справу просив розглядати за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства України. Треті особи - Запорізька районна державна нотаріальна контора, приватне підприємство «Агрофірма «Славутич» у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, проаналізувавши законодавство, що підлягає застосуванню, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Тобто, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.11.2017 року. Позивач [PERSON] після смерті свого дядька [PERSON], з 2008 року постійно прожив разом із [PERSON] однією сім'єю, мав спільний бюджет, вів спільне господарство. Заповіту [PERSON] не залишила. Позивач, [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом, після смерті [PERSON] спадщину прийняла в порядку ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців, окрім позивача, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Вказані обставини підтверджуються зібраними у справі доказами, в тому числі, поясненнями сторін у справі, матеріалами спадкової справи № 78/2018, що заведена у Запорізькій районній державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] До складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 8,86 га, розташована на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.10.2004 року, відомості про яку містяться в експлікації земельних угідь кадастровий номер [NUMBER], акті визначення меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) від 04.04.2007 р., акті прийому-передачі об'єкта оренди земельної ділянки за договором оренди від 04.04.2007 р., договорі оренди землі від 20.11.2009 р., додатковій угоді до договору оренди землі від 10.10.2016 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 88674402 від 01.06.2017 р. та житловий будинок [ADDRESS], що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.10.2001 року державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №1-1647, відомості про який містяться в Погосподарській книзі основних виробничих показників колгоспників с.Веселе з 1961-1963 р.р., Погосподарській книзі основних виробничих показників колгоспників с.Веселе з 1964-1966 р.р.. Після смерті [PERSON] позивач продовжує проживати у вищевказаному житловому будинку, оплачує комунальні послуги. Факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем з 2008 року по день смерті останньої однією сім`єю за адресою: [ADDRESS], підтверджується наступними доказами: довідкою виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №008316 від 25.10.2018 року; квитанцією про поховання спадкодавця, виданою ритуальним бюро ПП «[PERSON]» від 11.11.2017 р., поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона була сусідкою [PERSON] Зазначила, що [PERSON] та її чоловік проживали у цивільному шлюбі. Після того як сусід помер, племінник [PERSON] почав проживати разом з нею, вони вели спільне господарство, та племінник лікував її. В 2017 р. [PERSON] захворіла, а через 7 місяців померла. Вона володіла будинком та земельною ділянкою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона працює листоношею з 2016 р. Вона знає [PERSON] оскільки приносила їй пенсію. Зазначає, що разом з [PERSON] постійно проживав [PERSON] Крім того, він здійснив поховання після її смерті. Судом встановлено, що позивач безперервно проживав разом із [PERSON] однією сім`єю протягом 9 років до моменту її смерті, а після смерті спадкодавця поховав її, що підтверджується квитанцією про послуги поховання. Отже, позивач має право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] Судом також встановлено, що позивач не має можливості в позасудовому порядку оформити спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Беручи до уваги наявність у позивача права на спадкування після смерті [PERSON], прийняття позивачем спадщини в порядку ст. 1268 ЦК України, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю на день його смерті, наявність повідомлення нотаріуса щодо підстав видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та спрямований на захист спадкових прав позивача. Отже вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачем вимоги про стягнення судових витрат не заявлялися, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved