Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.03.2017 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики з одночасною заставою майна (Іпотекою) посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Черник Олександрою Петрівною 01.03.2017 року за реєстровим номером 516 (надалі - Договір). На виконання даного Договору, [PERSON] було передано Відповідачу позику у розмірі 58 500,00 грн., а Відповідач зобов`язався у строк до 01.09.2017 року повернути позику у повному обсязі. В якості забезпечення виконання Відповідачем умов Договору, ним було передано в іпотечну заставу квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , якою володіє Відповідач. 14.09.2018 року, між [PERSON] та [PERSON] (надалі - Позивач), було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором позики з одночасною заставою майна (Іпотекою) посвідченим приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Черник Олександрою Петрівною 01.03.2017 року за реєстровим номером 516. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, до теперішнього часу борг не погашений. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором позики з одночасною заставою майна (Іпотекою), укладеного 01.03.2017року між [PERSON] та [PERSON] , шляхом визнання за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) право власності на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 44,9 кв. м., яка розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 01.03.2017 року укладено між сторонами [PERSON] та [PERSON] , укладено Договір позики з одночасною заставою майна (іпотекою). Так, згідно п. 1 Договору, позикодавець [PERSON] передав у власність позичальнику [PERSON] строком до 01.09.2017 року, а позичальник прийняв від нього у власність на умовах строкового повернення, строком до 01.09.2017 року грошові кошти у розмірі 58500 грн., що на дату укладання договору еквівалентно 2153,90 дол. США за офіційним валютним курсом НБУ 1 дол. США = 27,16 грн. 14.09.2018 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором позики з одночасною заставою майна (Іпотекою) посвідченим приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Черник Олександрою Петрівною 01.03.2017 року за реєстровим номером 516 (а.с. 24). Кошти позивальником, згідно п. 2 Договору, отримані повністю. Сторони домовились, що таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 01.09.2017 року включно. Сторони домовились, що у разі часткового невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, згідно визначених сторонами умов погашення боргу, зокрема у разі прострочення строків виконання грошового зобов`язання більше ніж за 10 днів, позикодавець має право вимагати повернення всієї суми боргу достроково (п. 5 Договору). Згідно п. 9 Договору, Сторони домовились про те, що відповідно до ст.628 Цивільного Кодексу України цей договір є змішаним договором, який несе в собі ознаки договору позики та договору іпотеки. Положення цивільного законодавства застосовувати до відповідних частин. Згідно п. 10-13 Договору, з метою забезпечення виконання цього зобов`язання іпотекодавець, передає в іпотеку іпотекодержателю, належне йому на праві приватної власності нерухоме майно (надалі - предмет іпотеки). Предмет іпотеки складає трикімнатну квартиру, загальною площею 61,6 кв.м,, житловою площею 44,9 кв.м., розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (вісімдесят вісім) . Вказаний предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло № Дз 207 , виданого 15.03.2012 року Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради, замість втраченого свідоцтва про право власності на житло № Дз 207 , виданого 01.02.1994 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства міськвиконкому, згідно з розпорядженням № Дз-1823 від 07.12.1993 року (1/2 частка) та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.10.2012 року Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1771 (1/2 частка), право власності на яку зареєстровано за іпотекодавцем 01.03.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Черник О.П., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна: 1186046112110 - надалі правовстановлюючі документи, які будуть на збереженні у іпотекодержателя до повного виконання зобов`язань позичальником за основним договором. Сторони оцінюють предмет іпотеки в суму 60 000,00 (шістдесят тисяч гривень 00 коп.) гривень. Відповідно до п. 25 Договору, в разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання за договором позики, іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю/позичальнику через нотаріуса письмову вимогу про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору, з обумовленим в ній тридцятиденним терміном з дня отримання письмової вимоги або передати заяву власноручно і отримати його підпис про одержання. В разі часткового невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання за договором позики, іпотека зберігається у первісному обсязі, а також іпотекодержатель має право вимагати повернення всієї суми боргу. Сторони домовились про те, що звернення стягнення та реалізація майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України "Про іпотеку". Сторони домовились про те, що вчинення виконавчого напису буде здійснюватися за рахунок іпотекодавця/позичальника. Так, з письмових матеріалів справи вбачається, що Заява-вимога [PERSON] надіслана приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Черник О. П., [PERSON] (а.с. 16), а вподальшому надсилалась [PERSON] (а.с. 27, 28). Також встановлено, що квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , володіє відповідач на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло № Дз 207 виданого 15.03.2017 року Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 17.10.2012 Третьою Криворізькою Державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-1771 (1/2 частина) (а.с. 10, 11, 12, 13, 14-15). Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до частини першої цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Пунктом 26 Договору передбачено, що за домовленістю сторін, у разі невиконання позичальником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності на предмет іпотеки та є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, що вказаний в п.11 цього договору. Сторони домовились про те, що право власності на передане в іпотеку майно переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя на наступний день після закінчення тридцятиденнного строку (передбаченого Законом України "Про іпотеку" для добровільного виконання зобов`язань за основним договором) з дня отримання повідомлення про вимогу, що надсилається Іпотекодержателем у відповідності до умов цього договору або отримання особистого підпису Іпотекодавця, та є підставою для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Право власності на майно, що є предметом цього договору, виникає у іпотекодержателя з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Сторони домовились про те, що на протязі одного дня з моменту передачі права власності іпотекодержателю на майно, що є предметом цього договору, іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію, що необхідна для реєстрації права власності на майно. Сторонам роз`яснено про те, що іпотекодержатель має право на свій розсуд застосувати механізм позасудового врегулювання питання. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі та Законом України „Про іпотеку", або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або іншим шляхом, передбаченим Законом України „Про іпотеку" та діючим законодавством. Згідно п. 28 Договору, Іпотекодержатель набуває право на продаж предмета іпотеки будь-якій фізичній або юридичній особам, якщо протягом тридцяти календарних днів Іпотекодавець не задовольнить вимогу Іпотекодержателя про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору і підставою для представництва буде цей договір без будь-яких додаткових повноважень від імені Іпотекодавця. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановили самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №760/14438/15-ц. При цьому, позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Отже, вищенаведені норми дають підстави суду зробити висновок про те, що вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог у визначений ним спосіб, а саме шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не підлягають задоволенню, оскільки цей спосіб є позасудовим способом врегулювання такого питання». Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом від 10 квітня 2019 року у справі №450/2832/14 (провадження №61-4719св18), від 17 квітня 2019 року у справі №495/2373/14 (провадження №61-30109св18), від 17 квітня 2019 року у справі №1519/12412/12 (провадження №61-20029св18), від 14 серпня 2019 року у справі №496/450/15 (провадження №61-18829св18), від 16 серпня 2019 року у справі №521/15100/15 (провадження №61-31746св18), від 02 листопада 2019 року у справі №522/4376/14 (провадження №61-17283св18), від 13 листопада 2019 року у справі №520/11651/14 (провадження №61-13755св18), від 13 листопада 2019 року (провадження №61-32127св18). За таких обставин, суд доходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed