Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому з подальшими уточненнями та доповненнями просив стягнути з [PERSON] РДА Харківської області на його користь завдану моральну (немайнову) шкоду неправомірними рішеннями та діями в розмірі 3000,00 грн.; стягнути з [PERSON] ГУМВС України в Харківській області на його користь завдану йому моральну (немайнову) шкоду неправомірними рішеннями та діями, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності в розмірі 3000,00 грн.; стягнути з [PERSON] ГУМВС України в Харківській області на його користь завдану йому матеріальну шкоду на загальну суму 5176 грн. 27 коп., а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 4250 грн. 00 коп., витрати на поїздку до суду в розмірі 816 грн. 02 коп., витрати на ксерокопіювання документів в розмірі 110 грн. 25 коп., стягнути солідарно з [PERSON] РДА Харківської області та [PERSON] ГУМВС України в Харківській області сплачений позивачем судовий збір на загальну суму 496 грн. 94 коп.; зобовязати відповідачів [PERSON] районну державну адміністрацію Харківської області та [PERSON] ГУМВС України в Харківській області спростувати притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП шляхом опублікування в [PERSON] районній газеті «Трудова слава». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст. 22, 23,1166,1167 ЦК України, п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року. На підставі викладеного позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтвердили вищевказане, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, оскільки в результаті неправомірних дій відповідачів, позивач [PERSON] поніс вищевказані витрати. Крім того, просив зобовязати відповідачів спростувати притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП шляхом опублікування в [PERSON] районній газеті «Трудова слава» та стягнути солідарно з відповідачів сплачений позивачем судовий збір в сумі 496 грн. 94 коп. Представник відповідача від [PERSON] районної державної адміністрації перший заступник голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснюючи, що 01.12.2014 р. гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в приймальні голови [PERSON] райдержадміністрації висловлювалися нецензурною лайкою та з образами на його адресу. Вказані особи в грубій формі вимагали зареєструвати їхнє звернення, фіксуючи перебіг подій на відео носій. Хоча жодного заперечення зі сторони працівників [PERSON] райдержадміністрації щодо реєстрації звернення не було, зухвала поведінка [PERSON] призвела до зриву наради та взагалі до порушення робочого порядку в [PERSON] райдержадміністрації. Вказані обставини були встановлені з пояснень працівників [PERSON] райдержадміністрації, які були очевидцями конфлікту. Таким чином, у голови [PERSON] райдержадміністрації [PERSON] були законні підстави відповідно до ст. 40 Конституції України для звернення в правоохоронні органи з метою притягнення вказаних осіб до відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ст.173 КУпАП. [PERSON] вважає, що у діях [PERSON] райдержадміністрації відсутні будь-які неправомірні дії, які б суперечили діючому законодавству України. В зв`язку з вищевказаним [PERSON] РДА вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди є безпідставними. Представник відповідача зазначив, що позивач не надав доказів, що визнання звернення [PERSON] РДА до [PERSON] ГУМВС України в Харківській області є не правомірним, а в позовній заяві позивач навіть не згадує, що причиною конфлікту стала саме його неправомірна поведінка, в ході якої він безпідставно ображав працівників [PERSON] РДА, їх честь та гідність образливими словами, які не записував на відео носій. Представник відповідача від [PERSON] ГУМВС України в Харківській області [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, зазначаючи, що 02.12.2014 р. до [PERSON] надійшло звернення голови [PERSON] РДА, в якому він просив вжити відповідних заходів до громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які 01.12.2014 року в приміщенні [PERSON] РДА вчиняли неправомірні дії. Посадові особи [PERSON], діючі в межах своєї компетенції та за наявності звернення голови [PERSON] райдержадміністрації в Харківській області [PERSON], показань свідків та потерпілих, які свідчать про вчинення позивачем неправомірних дій, образливе ставлення до посадових осіб, в відношенні громадянина [PERSON], склали протокол про адміністративне правопорушення серії ХА №000685 від 24.12.2014р., відповідно до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Постановою від 29.12.2014 р. Борівським районним судом провадження по справі № 614/1421/14 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП у відношенні [PERSON], закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а тому представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності є безпідставним, адже самого притягнення до адміністративної відповідальності не відбулося, як не відбулося і жодних порушень прав та законних інтересів позивача. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями і діями [PERSON], представник відповідача пояснив, що умови і порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, регулюються ст.ст.1176,1173,1174 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №266/94-ВР. Наразі жодним належним та допустимим доказом, в розумінні ст. 212 ЦПК України не підтверджено неправомірність дій [PERSON] Представник відповідача вважає, що посилання позивача на постанову Борівського районного суду від 29.12.2014 р. про закриття провадження по справі у зв 'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях [PERSON], як на доказ неправомірності дій [PERSON], є безпідставним та необгрунтованим, оскільки предметом розгляду справи було вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а не правомірність діяльності [PERSON] Крім того, він вважає, що позивач не надав будь-яких документальних підтверджень в обґрунтування стягнення моральної шкоди. Щодо вимоги про спростування притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП України, шляхом опублікування в [PERSON] районній газеті «Трудова Слава» представник відповідача пояснив, що для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, її спочатку необхідно поширити, але протоколи про адміністративні правопорушення не є джерелами поширення недостовірної інформації про осіб, відносно яких вони складаються. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. \~\~Як встановлено судом і не заперечується сторонами, 02.12.2015 року до [PERSON] ГУМВС України в Харківській області надійшло звернення голови [PERSON] РДА, в якому він просив вжити відповідних заходів до громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які 01.12.2014 року в приміщенні [PERSON] РДА вчиняли неправомірні дії. В результаті проведеної перевірки посадовими особами [PERSON] у відношенні громадянина [PERSON], складено протокол про адміністративне правопорушення серії ХА №000685 від 24.12.2014р. за ст. 173 КУпАП. Постановою від 29.12.2014 р. Борівським районним судом провадження по справі № 614/1421/14 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП у відношенні [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. З метою звернення до суду з даною позовною заявою позивач звернувся до [PERSON] про надання йому копії заяви голови [PERSON] РДА від 02.12.2014 року, але йому було відмовлено. 23.01.2015 року позивач звернувся до Борівського районного суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності [PERSON] Ухвалою Борівського районного суду від 12.02.2015 року дану справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду за підсудністю. 12.03.2015 року [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про відмову від позову та про стягнення з [PERSON] вартість судових витрат. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 року провадження у справі закрито, у відшкодуванні позивачу витрат на правову допомогу та на прибуття до суду відмовлено. В ході розгляду Борівським районним судом даної позовної заяви від [PERSON] надійшла апеляційна скарга про скасування постанови [PERSON] райсуду від 29.12.2014 року. В звязку з тим, що підставою для розгляду даної позовної заяви є вказана постанова, ухвалою Борівського районного суду від 21.04.2015 року провадження по справі зупинено до розгляду апеляційної скарги апеляційною інстанцією. На вказану ухвалу позивач [PERSON] подав апеляційну скаргу. Постановою апеляційного суду Харківської області від 28.04.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову судді Борівського районного суду від 29.12.2014 року - без змін. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.06.2015 року ухвалу Борівського районного суду від 21.04.2015 року про зупинення провадження по справі скасовано та справу направлено для продовження її судового розгляду. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому залишенню без розгляду та частковій відмові в задоволенні позовних вимог на підставі наступного. В частині стягнення моральної (немайнової) шкоди у розмірі 3000,00 грн. з [PERSON] районної державної адміністрації на користь позивача суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до ст. ст. 40 та 55 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права від порушень і протиправних посягань. Таким чином, враховуючи, що 01.12.2014 року в приміщенні [PERSON] районної державної адміністрації відбувалась конфліктна ситуація між працівниками адміністрації та групою громадян, про що не заперечує і позивач, суд вважає, що у діях голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] не вбачається заборонених законом засобів захищати права підлеглих йому працівників державної установи. Крім того, в порушенні вимог ст.1166 та ст.1167 ЦК України, на які посилається позивач, неправомірними, дії голови [PERSON] районної державної адміністрації, тобто наявність вини, належним чином не визнані, та в даній позовній заяві позовна вимога про це відсутня. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] ГУМВС України в Харківській області завдану моральну (немайнову) шкоду неправомірними рішеннями і діями, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у розмірі 3000,00 грн. та майнову шкоду на загальну суму 5176,27 грн. суд вважає за необхідне залишити без розгляду та роз`яснити позивачу порядок відшкодування заподіяної шкоди . Статтею 1167 ЦК України\~встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Стаття 1176 ЦК України\~регулює відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Правила, передбачені ч. 1\~ст. 1176 ЦК, не застосовуються до інших незаконних дій або бездіяльності чи незаконного рішення органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Тобто шкода, завдана фізичній або юридичній особі за інших підстав, відшкодовується на загальних підставах, про що йдеться в ч. 6\~ст. 1176 ЦК України. Спеціальним Законом, що регламентує порядок відшкодування вказаної шкоди громадянинові є \~Закон України від 01.12.1994 р (зі змінами та доповненнями) "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Даний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів. Відповідно ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом виникає у випадках…4) закриття справи про адміністративне правопорушення . В зв`язку з вищезазначеним, в даному випадку слід керуватися Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" та Положенням про його застосування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури та міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41. (зі змінами та доповненнями). Таким чином, в розумінні положень статей 1166 та 1167\~ЦК України, на які посилається позивач, загальною підставою для відшкодування шкоди, як майнової так і моральної, є наявність протиправної поведінки, вини особи, що її завдала, шкоди, та причинного зв'язку між винною протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, крім випадків, обумовлених законом. Крім того, суд зазначає, що протиправними дії [PERSON] ГУМВС України в Харківській області в частині ненадання позивачу копії звернення голови [PERSON] РДА, що потягло за собою звернення до суду з адміністративним позовом, витрати на правову допомогу, на поїздки до суду, на ксерокопіювання документів Харківським окружним адміністративним судом не визнані, в звязку з відмовою позивача від такої позовної вимоги та в даній позовній заяві позовна вимога про це не ставилась. Щодо позовних вимог про зобовязання відповідачів - [PERSON] районну державну адміністрацію Харківської області та [PERSON] ГУМВС України в Харківській області спростувати притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП шляхом опублікування в [PERSON] районній газеті «Трудова слава», суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки позивач просить спростувати інформацію, яка викладена в процесуальних документах [PERSON], проте, у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юрідичної особи» зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів……., для яких законом установлено інший порядок оскарження. Також в п.15 вказаної Постанови роз`яснено, що у випадку, коли особа звертається до правоохоронних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Таким чином, в розумінні вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юрідичної особи» визнати дії голови [PERSON] райдержадміністрації [PERSON], як поширення інформації, не вбачається можливим, а протоколи про адміністративні правопорушення не є джерелами поширення недостовірної інформації про осіб, відносно яких вони складаються. Це є процесуальні документи, що складаються уповноваженими на це посадовими особами та оскаржуються в установленому порядку. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Таким чином, позивачем не доведено і судом не встановлено наявність передбачених законом підстав для стягнення з [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області та [PERSON] ГУМВС України вказаних сум та для зобовязання відповідачів спростувати притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. \~\~Відмова у задоволенні позову виключає передбачені\~ст.88 ЦПК України\~підстави для стягнення на користь позивача понесених витрат за сплату судового збору. \~\~\~З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed