Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

28 листопада 2016 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 грудня 2011 року вони звернулися до Красноокнянської райдержадміністрації з заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 2 га ріллі кожному для ведення особистого селянського господарства на території Красноокнянської селищної ради, на що розпорядженням від 20.12.2011 року №707/А-2011 отримали відповідні дозволи. У липні 2014 року між ними та ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було укладено договори на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. У серпні 2014 року технічна документація була виготовлена і направлена на погодження до Відділу Держкомзему у Красноокнянському районі Одеської області. Разом з тим, у погодженні проектів землеустрою їм було відмовлено, так як було встановлено, що вищевказані земельні ділянки відносяться до земель колективної власності, право власності на які посвідчено Державним актом на право колективної власності на землю, виданим колективному сільськогосподарському підприємству «Шлях Ілліча», а у власність можуть бути передані лише ті земельні ділянки, які перебувають у державній власності. Наявність зазначеного державного акту ,яким встановлено право колективної власності, яке не передбачено ні Конституцією України ,ні Цивільним кодексом України, унеможливлює реалізацію їх права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Тому вони просили припинити право колективної власності на вказані земельні ділянки з вищезазначених підстав. Ухвалою суду від 22 грудня 2016 року до участі у справі за вказаним позовом було залучено Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ,при цьому було змінено його процесуальний статус з «відповідач» на «третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору» /а.с.76/. Позивачі та їх представник в судове засідання не зявились, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. На задоволенні позову наполягають /а.с.39-43, 71/. Представники відповідачів Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області та Окнянської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не зявились, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Проти задоволення позову не заперечують /а.с.47, 48/. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не зявився, але від нього надійшли заперечення проти позову в частині зазначення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відповідачем по даній справі, при цьому зазначив про відсутність механізму передачі земель колективної власності до державної та про те, що вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП «Перемога» можливо лише у судовому порядку /а.с.95-100/. Судом були встановлені факти і відповідні їм правовідносини. 20 грудня 2011 року розпорядженням Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області №707/А-2011 позивачам надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га ріллі кожному із земель запасу на території Красноокнянської селищної ради Одеської області (за межами населеного пункту) /зворот а.с.8/. У 2014 році ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було виготовлено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам у власність /а.с.22-26/. Зазначені проекти землеустрою у 2014 році Відділом Держкомзему у Красноокнянському районі Одеської області не погоджено, так як зазначеними проектами земельні ділянки відводяться за рахунок земель колективної власності КСП «Шлях Ілліча», тоді як земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства можуть передаватись лише із земель державної власності /а.с.32-36/. Крім того, листом від 08.10.2014 року прокуратурою Красноокнянського району Одеської області позивачу [PERSON] розяснено, що земельна ділянка, відносно якої розроблено проект землеустрою щодо відведення її у власність, відносяться до земель колективної власності КСП «Шлях Ілліча». Вказану земельну ділянку не передано до державної чи комунальної власності, а тому розпорядження цією земельною ділянкою не належить до повноважень жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади /а.с.37/. Інформація про зареєстроване право на вищезазначену земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відсутня. Відповідно до запису №12 Книги записів державних актів на право колективної власності на землю, 25 грудня 1995 року зареєстровано державний акт серії ОД-15 №0019, яким надано КСП «Шлях Ілліча», розташованому на території Красноокнянської селищної ради, у колективну власність 3192,8 га землі /а.с.92-93/. За інформацією, наданою архівним відділом Окнянської райдержадміністрації Одеської області, КСП «Шлях Ілліча» реорганізовано в СВК «Поділля», а СВК «Поділля» ліквідовано, у звязку з визнанням його банкрутом /а.с.107/. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що Відділом Держкомзему у Красноокнянському районі Одеської області визначено, що єдиною підставою, що перешкоджає позивачам реалізувати своє право на отримання земельних ділянок, є те, що бажані земельні ділянки мали б відводитися за рахунок земель колективної власності, які рахуються за КСП «Шлях Ілліча» згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 №0019 від 25.12.1995 року, а розпорядження землями колективної власності суперечить положенням ст.15-1, 121, 122 ЗК України. Разом з тим, чинною Конституцією України та Земельним кодексом України взагалі не передбачено таку форму власності на землю як колективна, тоді як на час видачі КСП «Шлях Ілліча» державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0019 від 25.12.1995 року , Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року) визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Відповідно до ч.3 ст.78 3К України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно ч.1 ст.374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Крім того, розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи, що діючим законодавством не визначено випадку припинення права власності на землю із підстав відсутності такої форми власності як колективна, що апріорі неможливо через відсутність такого визначення в чинному законодавстві, то суд вважає, що слід застосувати положення ст.8 Конституції України щодо принципу верховенства права, ст.1 ЦПК України щодо завдань судочинства та ст.5 ЗК України щодо базування земельного законодавства на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави та забезпечення гарантій прав на землю. Тому позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та ін. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тому, враховуючи відсутність такої форми власності на землю як колективна та відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених вимог та вирішити незаявлену вимогу щодо визнання державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 №0019 недійсним в частині права колективної власності на вищеозначені земельні ділянки.

Outcome: approved