Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

В грудні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Покровської центральної районної лікарні про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсація моральної шкоди. Спірні трудові відносини обумовлені наступними обставинами. [PERSON] працевлаштований в Покровську центральну районну лікарню, за час трудової діяльності обіймав посади - з 15.08.2000 року лікаря-дерматовенеролога, з 04.10.2000 року завідуючого дерматовенерологічним кабінетом, з 12.12.2002 року завідуючого поліклінічним відділенням. 8 листопада 2017 року позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням посади завідуючого поліклініки. За переконанням [PERSON] його звільнення відбулося з надуманих причин, оскільки жодних вимог міською радою про економію бюджетних коштів за рахунок скорочення штату Покровської ЦРЛ не висувалося. Натомість [PERSON] впевнений в тому, що звільнення є ніщо інше як демонстрація негативного відношення до його особи, насамперед через колективне звернення до голови адміністрації Президента України, міністра охорони здоров`я, голови Комітету з питань охорони здоров`я, голови облдержадміністрації з приводу неналежного виконання своїх обов`язків головним лікарем Покровської ЦРЛ. Позивач зазначив, що звільнення проведено без дотримання вимог ст. 49-2 КЗпП України (вивільнення здійснено без чіткого попередження за два місяці про дату скорочення посади), ст. 43 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (не отримано попередньої згоди профспілкового комітету Покровської ЦРЛ та Покровської районної організації профспілки працівників охорони здоров`я України на розірвання трудового договору), ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (не повідомлено Покровську міську раду, депутатом якої був позивач, не менш ніж за 15 днів про звільнення з роботи). Крім того, позиваючись до суду, [PERSON] зазначив, що Покровською ЦРЛ протиправно створено перешкоди в реалізації конституційного права на працю відповідно до раніше укладених в 2002 - 2017 роках трудових договорів про роботу за сумісництвом на посадах лікаря дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету поліклініки на 0,25 ставки та лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового дерматовенерологічного кабінету на 0,25 ставки. Так, 9 листопада 2017 року позивача не було допущено до виконання обов`язків лікаря-дерматовенеролога, та вже 10 листопада 2017 року, в зв`язку з внесенням змін в штатний розпис, - вказана посада відсутня в структурному підрозділі поліклініки Покровської ЦРЛ. Таке автоматичне припинення трудових відносин за сумісництвом після звільнення з основного місця роботи є неправомірним. Крім того, [PERSON] вважає, що підставою поновлення на роботі є гарантія, закріплена в ст. 235 КЗпП України та Законі України «Про запобігання корупції». Так, позивачем до правоохоронних органів адресовано повідомлення про існування в штаті Покровської ЦРЛ особи, яка формально числиться у штаті, але фактично не працює, проживає на непідконтрольній території так званої «ДНР», при цьому незаконно проводиться нарахування та виплата заробітної плати. Проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за цим фактом позивач також пов`язує з незаконним звільненням. Необґрунтоване скорочення штатного розпису, проведене з порушенням чинного законодавства, звільнення з основного місця роботи, недопущення до виконання трудових обов`язків за сумісництвом, - призвели [PERSON] до моральних переживань, втрату душевного спокою, нормальних життєвих зв`язків, потреби докладати додаткових зусиль для організації життя (позивач змушений звернутися до центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю для забезпечення матеріальних потреб). За вказаних обставин, [PERSON] в судовому порядку заявлено правовий захист від незаконного звільнення (поновити на посаді завідуючого поліклінікою Покровської центральної районної лікарні), сприяння у збереженні роботи (усунути перешкоди у виконанні обов`язків на сумісницьких посадах), при цьому відповідно до ст. ст. 235, 237-1 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу (суму, розрахунок не вказано), та моральну шкоду в сумі 40.000,00 гривень (в редакції позовної заяви від 07.12.2017 року - Том 1, а.с. 1 - 3). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2018 року в позовних вимогах [PERSON] відмовлено (Том 1, а.с. 220 - 227). Постановою Апеляційного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2018 року залишено без змін (Том 2, а.с. 88 - 97). Постановою Верховного суду від 27 лютого 2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2018 року, постанову Апеляційного суду Донецької області від 26.09.2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 2, а.с. 132-140). Ухвалюючи постанову судом касаційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи Красноармійським міськрайонним судом Донецької області допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а саме не встановлено: чи був дотриманий визначеним чинним законодавством порядок звільнення [PERSON] з посад дікаря-дерматовенеролога і лікаря-дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки, які позивач займав за сумісництвом; на якій правовій підставі, за якою процедурою визначеною законодавством та коли було скорочено вказані посади. При цьому, Верховним судом акцентовано увагу, що працівників звільняють з посад за сумісництвом на загальних підставах, з дотриманням порядку звільнення визначеного законодавством. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Покровської центральної районної лікарні прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. 2 квітня 2019 року на адресу суду представником [PERSON]. адвокатом Родіоновим А.М. подано уточнення позовної заяви, з викладенням позовних вимог в наступній редакції: - визнати недійсним штатний розпис Покровської центральної районної лікарні, затверджений Покровською міською радою Донецької області станом на 10.11.2017 року; - визнати незаконним наказ головного лікаря Покровської центральної районної лікарні № 393к від 08.11.2017 року про звільнення позивача з посади завідуючого поліклінікою згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів; - поновити позивача на роботі в Покровській центральній районній лікарні з 09.11.2017 року як на посаді по основному місцю роботи (завідуючим поліклініки), так і на посадах за сумісництвом (лікарем дерматовенерологомдерматовенерологічного кабінету поліклініки на 0,25 ставки та лікарем дерматовенерологом оглядового госпрозрахункового дерматовенерологічного кабінету на 0,25 ставки); - стягнути з Покровської центральної районної лікарні середній заробіток за час вимушеного прогулу (суму не вказано), моральну шкоду у розмірі 40000,00 гривень, відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати (витрати на правову допомогу). З вказаного вбачається, що стороною позивача збільшено предмет позову в спосіб заявлення вимоги визнання недійсним штатного розпису Покровської центральної районної лікарні, при цьому позицію, що незаконно внесеними станом на 10.11.2017 року змінами в штатний розпис порушено право [PERSON] на працю обґрунтовано наступним. Покровська ЦРЛ є неприбутковою бюджетною установою, комунальним закладом, тому штатний розпис затверджується у місячний строк на початку бюджетного року (з 01 січня), в подальшому можуть вноситися лише зміни. При цьому, зміни в штатному розписі стосуються видатків на заробітну плату, що відповідно до ст. 55 Бюджетного кодексу України є захищеними видатками, - тому мають наслідки фінансових змін у вигляді вивільнення коштів. Такі кошти є цільовими, тому не можуть більше нікуди використовуватися до кінця року, окрім як за призначенням - виплата заробітної плати. За таких обставин, жодна економічна вигоди для Покровської ЦРЛ в зв`язку зі скороченням посади завідуючого поліклініки, яку обіймав [PERSON] , - об`єктивно неможлива. Звертається увага суду, що в зверненнях головного лікаря про направлення на затвердження міського голови зміненого штатного розпису маються протиріччя, - в листі від 23.08.2017 року визначено дату, з якої вводиться штатний розпис як 09.11.2017 року, в листі від 11.09.2017 року - зазначена дата 10.11.2017 року. Також представником позивача поставлено під сумнів рух документів при процедурі затвердження штатного розпису, а саме в порушення Інструкції з діловодства, яку затверджено рішенням виконкому Покровської міської ради № 44 від 23.06.2016 року, - документи від Покровської ЦРЛ не зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції, в подальшому не направлені на аналіз до фінансового управління ради, а тому штатний розпис підписаний в приватному порядку, при цьому не міським головою [PERSON]., а не уповноваженим на такі дії секретарем Сущенко І. В . Сторона позивача зазначає про існування небезпідставної підозри, що штатного розпису, який введений з 10.11.2017 року взагалі не існувало до моменту порушення [PERSON] трудового спору. За проведеним аналізом порядку та підстав затвердження змін в штатний розпис - стороною позивача надається самостійний висновок, що скорочення посади завідуючого поліклінікою проведено з грубими порушеннями, без виробничої, економічної або іншої необхідності. Залишаючи без змін підстави, за яких [PERSON] пред`явлено вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди, - представник позивача більш розгорнуто обґрунтовує яких порушень допущено Покровською ЦРЛ при чиненні перешкод у доступі на робоче місце на посадах за сумісництвом. Так, трудові відносини між Покровською ЦРЛ та [PERSON] як працівником-сумісником тривали понад один строк (переукладалися щорічно), тому вважається такими, що укладені на невизначений строк. З огляду вказаного, звільнення сумісника має бути проведено на загальних засадах, однак в супереч цього наказів про розірвання трудових відносин видано не було, вимог щодо попереднього повідомлення профкому та погодження з виборним органом профспілкового органу не дотримано (Т. 2 а.с. 149 - 156). Покровською центральною районною лікарнею по справі викладено позицію невизнання заявлених [PERSON] вимог як безпідставних та необґрунтованих. У відзиві на позовну заяву (Т. 1 а.с. 59 - 62), запереченнях щодо доводів у відповіді на відзив (Т. 1 а.с. 165 - 166), відзиві на уточнення позову (Т. 2 а.с. 173 - 176) зауважено, що під час звільнення позивача було дотримано вимоги трудового законодавства, в Покровській ЦРЛ відбулася зміна в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників - посади завідуючого поліклінікою, яку обіймав [PERSON] . Так, в серпні 2017 року з метою оптимізації та вдосконалення роботи підрозділів лікарні, структурування функціональних напрямків діяльності, забезпечення ефективної роботи та економії бюджетних коштів, вирішено внести зміни до штатного розпису лікарні, а саме скоротити посаду завідуючого поліклінікою. Про таке управлінське рішення листом від 08.08.2017 року був проінформований профспілковий комітет працівників охорони здоров`я Покровської ЦРЛ, 23.08.2017 року - повідомлено Покровську міську раду про планування змін у штатному розписі. 08 вересня 2017 року наказом головного лікаря Покровської ЦРЛ скорочено посаду завідуючого поліклінікою згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та попереджено [PERSON] про наступне звільнення за 2 місяці, при цьому запропоновано позивачу забезпечення роботою на посаді лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки. 11 вересня 2017 року Покровська ЦРЛ звернулась з клопотанням до Покровського міського голови про затвердження нового штатного розпису лікарні станом на 10.11.2017 року, в якому посада завідуючого поліклінікою була відсутня. Штатний розпис було затверджено. 4 жовтня 2017 року [PERSON] відмовився від переведення на вакантні запропоновані посади у лікарні, що зафіксовано у відповідному акті, складеному посадовими особами Покровської ЦРЛ. 13 жовтня 2017 року профспілковим комітетом Покровської ЦРЛ було надано згоду на розірвання трудового договору з [PERSON] 8 листопада 2017 року наказом головного лікаря Покровської ЦРЛ № 393 позивача звільнено згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також Покровською ЦРЛ наголошено на правомірності припинення з [PERSON] трудових відносин за сумісництвом. Оскільки позивач виконував роботу на посадах лікаря-дерматовенеролога на додаткових ставках в межах тривалості робочого часу за основним місцем роботи завідуючого поліклінікою, тому ці трудові відносини є за своєю правовою природою суміщенням посад, а не сумісництвом. За таких обставин, звільненням з основного місця роботи припинено і суміщення. Неналежним способом захисту Покровською ЦРЛ розцінено вимоги [PERSON] про визнання штатного розпису недійсним. Так, розроблення штатного розпису має здійснюватися на основі внутрішніх організаційно-нормативних документів (чинна структура і чисельність, положення з оплати праці) та з урахуванням вимог нормативно-правових актів. Оскаржуваний штатний розпис станом на 10.11.2017 року складений відповідно до форми, визначеної Інструкцією про складання і виконання розпису Державного бюджету України, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 57 від 28.01.2002 року «Про затвердження документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету», а також підписаний та затверджений уповноваженою особою Покровської міської ради. Оспорюючи правомірність звільнення працівник, а в даному випадку [PERSON] , не має права оскаржувати рішення (штатний розпис) про визначення структури підприємства, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності працівників. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди - Покровською ЦРЛ розцінено як похідні, тому також не вбачається підстав для задоволення. До закінчення розгляду справи діяльність Покровської центральної районної лікарні припинена, дата запису про державну реєстрацію припинення - 02.07.2019 року. Ухвалою суду від 24.09.2019 року до участі у справі відповідно до ст. 55 ЦПК України залучено правонаступника відповідача - Комунальне некомерційне підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області. Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Родіонов А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні письмово викладеним. Відповідачем Комунальним некомерційним підприємством «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області суду адресовано заяву про розгляд справи у відсутність представника з ухваленням рішення по суті позовних вимог до розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Статуту Покровської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням Покровської міської ради № 7/47-8 від 12.12.2017 року: - п. 1.1, п. 2.2 - Покровська ЦРЛ є лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, що надає населенню вторинну медичну допомогу, є неприбутковою установою; - п. 4.3 - структурним підрозділом Покровської ЦРЛ є поліклініка (реєстратура, відділення профілактично-медичних оглядів, кабінети лікарських прийомів, хірургічно-травматологічне відділення, неврологічне відділення; - п. 5.1 - управління Покровської ЦРЛ здійснює головний лікар, який, зокрема, у межах компетенції видає накази та інші розпорядчі акти, визначає організаційну структуру, граничну чисельність працівників, штатний розпис та подає їх на затвердження до міської ради (Т. 1 а.с. 65 - 72). Відповідно до Положення про консультативну поліклініку Покровської ЦРЛ, затвердженого 25.04.2017 року головним лікарем: - п. 6 - поліклініка підпорядкована ЦРЛ; - п. 7 - планування діяльності, фінансування штату здійснюється по узгодженню з адміністрацією та через централізовану бухгалтерію Покровської ЦРЛ; - п. 9 - поліклініку очолює завідуючий, який безпосередньо керує всією її діяльністю (Т. 1 а.с. 104 - 108). З трудової книжки позивача [PERSON] . серійний номер УКР № 1072485 вбачається здійснення таких записів: - 15.08.2000 року - прийнятий на посаду лікаря - дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінета поліклінічного відділення Красноармійської центральної районної лікарні; - 04.10.2000 року - переведений на посаду завідуючого дерматовенерологічним кабінетом; - 12.12.2002 року - переведений на посаду завідуючого поліклінічним відділенням; - 14.07.2016 року - Красноармійська центральна районна лікарня перейменована в Покровську центральну районну лікарню; - 30.11.2016 року - поліклінічне відділення перейменовано на поліклініку; - 08.11.2017 року - звільнений за ст. 40 п. 1 КЗпП України за скороченням штату (Т. 1 а.с. 13 - 13а). Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Працівники мають на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 2 КЗпП України). Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Дотримання процедури та порядку звільнення з посади завідуючого поліклінікою Покровської центральної районної лікарні [PERSON] . оспорив в судовому порядку. Суд надає оцінку слушності аргументів позивача з позиції належності і достатності доказів та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2017 року працівниками Покровської центральної лікарні, в тому числі завідуючим поліклінікою Паніотовим Г. А. на адреси Адміністрації Президента України, Міністерства охорони здоров`я, Комітету з питань охорони здоров`я України, Військово-цивільної адміністрації Донецької області надіслано колективну скаргу щодо непрофесійного керівництва головного лікаря, незаконних дій у фінансовій сфері, неправильної організації роботи перинатального центру у складі лікарні (Т. 1 а.с. 18 - 20). Відповідно до наказу департаменту охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації № 354 від 09.06.2017 року «Про проведення комісійної перевірки» - 13 червня 2017 року проведено організацію надання медичної допомоги в Покровській ЦРЛ; за висновками роботи комісією до адміністрації лікарні були надані пропозиції щодо покращення роботи закладу (Т. 1 а.с. 21 - 26). Згідно Акту комісії щодо проведення службового розслідування з перевірки фактів, викладених в довідці перевірки Покровської ЦРЛ Департаментом охорони здоров`я Донецької ОДА від 14 серпня 2017 року - для вирішення питань нормалізації роботи в колективі Покровської ЦРЛ рекомендованого головному лікарю, зокрема, розглянути питання щодо відповідності завідуючого поліклінікою ЦРЛ займаній посаді, а також доцільності існування даної посади, проаналізувавши функціональні обов`язки завідувача (Т. 1 а.с. 30) Згідно листа № 2094 від 08.08.2017 року адміністрацією Покровської ЦРЛ повідомлено Покровську районну організацію профспілки працівників охорони здоров`я України про зміни, які відбудуться у штатному розписі, згідно якого буде скорочена посада завідуючого поліклінікою з урахуванням забезпечення роботою (Т. 1 а.с. 32). 08 вересня 2017 року головним лікарем Покровської центральної районної лікарні видано наказ № 01-05/260 про скорочення посади завідуючого поліклінікою [PERSON] згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України з попередженням за 2 місяці до звільнення і виплатою вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП у розмірі середнього місячного заробітку; одночасно з попередженням про скорочення посади запропоновано [PERSON] забезпечення роботою на посаді лікаря - дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (Т. 1 а.с. 38). Даний наказ не оскаржено, не скасовано, доведено до відома позивача під особистий підпис. Наказом Покровської центральної районної лікарні № 393к від 08.11.2017 року [PERSON] завідуючого поліклінікою звільнено 08.11.2017 року згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України за скороченням штатів, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (Т. 1 а.с. 14). Відповідно до ст. 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Статтею 40 КЗпП України визначено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, відповідно до п. 1, - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, - розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Під час розгляду справи судом встановлено, що 27 вересня 2017 року Покровською центральною районною лікарнею на адреси Покровської міської ради (в.о. міського голови та начальнику фінансового управління), Голови профспілкового комітету Покровської ЦРЛ спрямовано лист з інформацією, що за рахунок скорочення ставки завідувача поліклініки (лікаря дерматовенеролога) лікарня отримає річну економію бюджетних коштів у сумі 86.412 гривень (Т. 1 а.с. 41). З протоколу засідання № 36 від 26.09.2017 року вбачається, що [PERSON] звернувся до профсоюзного комітету Покровської ЦРЛ з питанням захисту трудових прав в спосіб перевірки законності скорочення посади завідуючого поліклінікою, витребування від адміністрації Покровської ЦРЛ документів щодо порушення функціональних обов`язків та недоліків в роботі позивача (Т. 1 а.с. 39). Згідно листів № 01-17 від 02.10.2017 року та № 01-17 / 2860а від 06.10.2017 року адміністрацією Покровської ЦРЛ повідомлено профспілковий комітет Покровської ЦРЛ, що скорочення посади завідуючого поліклінікою не є дисциплінарним стягненням, та відбувається шляхом змін у штатному розписі та з метою ефективного та раціонального використання бюджетних коштів; зміни у штатному розкладі підприємства відбулися на підставі ст. 64 ГК України по узгодженню з органом місцевого самоврядування в особі Покровської міської ради (Т. 1 а.с. 35, 40). 11 вересня 2017 року адміністрацією Покровської ЦРЛ листом № 01-17/2584 звернулася до Покровської міської ради з проханням затвердити штатний розпис в оновленому варіанті в зв`язку зі змінами станом на 10.11.2017 року (Т. 1 а.с. 140). Зазначений штатний розпис Покровської ЦРЛ на 10.11.2017 року затверджено Покровською міською радою за підписом секретаря, за погодженням з відділом фінансового управління Покровської міської ради, при цьому в структурному підрозділі «Поліклініка» відсутня посада завідуючого (Т. 1 а.с. 141 - 144). Суд звертає увагу, що згідно штатного розпису Покровської ЦРЛ на 01.01.2017 року, який також був затверджений Покровською міською радою за підписом секретаря, за погодженням з відділом фінансового управління Покровської міської ради - в структурному підрозділі «Поліклініка» була передбачена посада завідувача поліклініки, лікар-дерматовенеролог (Т. 1 а.с. 131 - 134). З урахуванням, судом, під час розгляду трудового спору, пов`язаного зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, достовірно з`ясовано, що дійсно мало місце скорочення штатної одиниці - завідуючого поліклінікою Покровської центральної районної лікарні, яку обіймав [PERSON] . При цьому, суд не вправі ставити питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник, користуючись правом самостійної ініціативи, має право на свій розсуд приймати таке рішення, що узгоджується зі ст. 64 ГК України. Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18.10.2017 року у справі № 6-1723цс17 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що безпосередньо в наказі № 01-05/260 від 08.09.2017 року «Про скорочення посади завідуючого поліклінікою» [PERSON] запропоновано забезпечення роботою на посаді лікаря - дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки. 04 жовтня 2017 року на адресу [PERSON] надіслано лист № 01-17/2827, в якому Покровська ЦРЛ нагадує про зміни в штатному розкладі, скорочення посади завідуючого поліклінікою, при цьому викладено прохання надати відповідь про обрану позивачем ставку згідно запропонованих вакансій (Т. 1 а.с. 15). Згідно Акту, складеного 04.10.2017 року Покровською ЦРЛ, а саме комісією у складі начальника відділу кадрів, юрисконсульта, діловода, - засвідчено факт відмови [PERSON] від надання відповіді, написання заяви на обрану вакантну ставку для переведення на роботу по закінченню 2 місяців попередження про скорочення посади завідуючого поліклінікою (Т. 1 а.с. 149). 31 жовтня 2017 року адміністрацією Покровської ЦРЛ [PERSON] надано список вакансій по лікарні станом на 01.10.2017 року; серед вакантних посади лікарів: дерматовенеролог, дерматовенеролог дитячий, терапевт з обслуговування медпрацівників, ендокринолог дитячий, ортопед-травматолог, уролог, педіатр педіатричного відділення, а також вакантні посади середніх медпрацівників; при цьому згідно переліку [PERSON] за сумісництвом займає 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога (Т. 1 а.с. 16, 17). Судом встановлено, що [PERSON] протягом двох місяців з дня надання наказу № 01-05/260 від 08.09.2017 року «Про скорочення посади завідуючого поліклінікою» в будь-який спосіб не висловив наміру на зайняття однієї з вакантних посад (згідно запропонованого переліку), не надав згоду на переведення на посаду лікаря-дерматовенеролога. За таких обставин, суд приходить до висновку, що під час звільнення [PERSON] з посади завідуючого поліклінікою Покровської центральної районної лікарні було дотримано вимоги ст. 40 КЗпП України, роботодавцем виконано належним чином його обов`язок щодо працевлаштування працівника, оскільки було запропоновано наявну на підприємстві роботу (вакантні посади), роботу за спеціальністю, або іншу вакантну роботу, яку позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду. Згідно ст. 43 КЗпП України роботодавець надсилає профспілці обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з працівником, в якому просить надати згоду на звільнення працівника у зв`язку із скороченням. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу установи, крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Отже, законодавством встановлено додаткові гарантії проти незаконного звільнення за ініціативою працедавця для членів профспілкових органів та членів виборчих органів профспілок, дотримання яких повинно встановлюватися судами при розгляді позовів таких осіб щодо незаконного звільнення. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу № 1 від 12.10.2015 року засідання лічильно-виборної профсоюзної конференції первинної профспілкової організації Красноармійської центральної районної лікарні - [PERSON] обраний членом профспілкового комітету (Т. 1 а.с. 45). Згідно виписки з протоколу засідання профспілкового комітету Покровської центральної районної лікарні від 28.10.2015 року - [PERSON] обраний заступником голови профкому (Т. 1 а.с. 46). 10 жовтня 2017 року Покровською центральною районною лікарнею на адресу Голови профспілкового комітету робітників охорони здоров`я направлено клопотання про надання згоди на розрив трудового договору з завідуючим поліклінікою [PERSON] у зв`язку із скороченням штатної одиниці завідуючого поліклінікою згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (Т. 1 а.с. 42). Згідно витягу з протоколу № 37 засідання від 13.10.2017 року - профспілковим комітетом Покровської ЦРЛ від 13.10.2017 року надано згоду на розрив трудового договору з завідуючим поліклінікою [PERSON] згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (Т. 1 а.с. 43). Згода на розрив трудового договору також викладена в листі, при цьому зазначено, що у профспілкового комітету немає ніяких підстав юридичного характеру і обґрунтувань скасувати рішення Покровської центральної районної лікарні про скорочення штатної одиниці завідуючого поліклінікою (Т. 1 а.с. 44). На даних документах поставлено відтиск печатки - «Покровська районна організація профспілки працівників охорони здоров`я», головою якої є [PERSON] , юридична адреса - Донецька область, м. Покровськ, вул.. Руднєва, 75, тобто за місцем знаходження, на час виникнення спірних відносин, - Покровської центральної районної лікарні. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність посилання [PERSON] щодо неотримання Покровською ЦРЛ згоди на звільнення від ради голів Покровської районної організації профспілки працівників охорони здоров`я України, яка є вищим виборним органом для первинної профспілкової організації, членів виборного органу якого є позивач. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» - депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час спірних відносин був депутатом Покровської міської ради VІІ-го скликання, що підтверджено посвідченням № 29, виданим 10.12.2015 року (Т. 1 а.с. 216). Відповідно до листа № 01-17 / 2437 від 23.08.2017 року Покровською центральною районною лікарнею надіслано на адресу Покровської міської ради повідомлення, що у зв`язку із змінами у штатному розписі посада завідуючого поліклінікою (депутата місцевої ради Паніотова ГА.) буде скорочена 9 листопада 2017 року, з приміткою, що [PERSON] буде забезпечений роботою на посаді лікаря за його спеціальністю (Т. 1 а.с. 138). З вказаного вбачається, що вищезазначені вимоги Закону № 93-ІV від 11.07.2002 року - було дотримано. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Так, [PERSON] , посилаючись на вказану норму, зазначає, що звільнення з посади завідуючого поліклінікою Покровської центральної районної лікарні знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі зверненням представника позивача адвоката Родіонова А. М. до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення злочину посадовими особами ЦРЛ в сфері службової діяльності. Заявляючи вимоги поновлення на роботі на посаді завідуючого поліклінікою з підстави дотримання гарантії, передбаченої ЗУ «Про запобігання корупції», позивачем надано такі докази: - витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 42017051670000061 за фактом звернення до Красноармійської місцевої прокуратури В. С. П. з заявою про те, що посадова особа у м. Покровськ вимагає неправомірну вимогу, кваліфікація - за ч. 1 ст. 368 КК України, особа, які оголошено підозру - [PERSON] (Т. 1 а.с. 188); - ухвала слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.10.2017 року про надання дозволу на проведення в рамках кримінального провадження № 12017050410001791 обшуку в квартирі за місцем проживання [PERSON] з метою відшукання та вилучення банківської картки на ім`я [PERSON] (Т. 1 а.с. 47 - 48); - лист Красноармійської місцевої прокуратури № 18-4452-17 від 22.01.2018 року, адресований [PERSON] для оголошення іншим заявникам про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017051670000061, підозрюваним в якому є [PERSON] (головний лікар Покровської ЦРЛ) - Т. 1 а.с. 171; - лист Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області № П-35/401/03 від 27.02.2018 року, адресований [PERSON] про відмову в надані інформаційної довідки про реєстрацію кримінального провадження № 12017050410001791 та витягу з ЄРДР, оскільки останній не є заявником та потерпілим; - лист № 04-05-04-15-05/6820 від 20.12.2017 року Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області про те, що в ході ревізії фінансово-господарської діяльності Покровської ЦРЛ, проведеної на підставі звернення Родіонова А.М. , - встановлено порушення законодавства використання бюджетних коштів, та матеріали ревізії підлягають направленню до правоохоронних органів (Т. 1 а.с. 172 - 174). Суд, надаючи оцінку вказаним доказам з позиції належності та достатності, - не вбачає підстав для поновлення [PERSON] на посаді завідуючого поліклінікою Покровської ЦРЛ відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», особа, яка надає допомогу в запобіганні і протидії корупції (викривач), - особа, яка за наявності обґрунтованого переконання, що інформація є достовірною, повідомляє про порушення вимог цього Закону іншою особою. Особи, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції, перебувають під захистом держави. Особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою. З системного аналізі цих положень правової норми Закону № № 1700-VII від 14.10.2014 рокук та оцінки поданих [PERSON] документальних матеріалів, - суд приходить до висновку про відсутність об`єктивних, прямих доказів на підтвердження, що позивач є ініціатором повідомлення про вчинення і саме головним лікарем Покровської центральної районної лікарні вимог корупційних діянь шляхом звернення до правоохоронних органів. По суті інших доводів сторони позивача щодо незаконного звільнення з причини негативного відношення керівництва Покровської ЦРЛ через колективне звернення до органів виконавчої влади з приводу неналежного виконання своїх обов`язків головним лікарем, та долучених до матеріалів справи судових рішень по справах за позовами інших працівників лікарні про захист трудових прав (Т. 2 а.с. 7 - 9, 10 - 12, 13 - 15, 16 - 36), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи сторони позивача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. На підставі вищевикладеного, суд зауважує, що при розгляді позовної заяви [PERSON] в частині визнання незаконним наказ Покровської центральної районної лікарні № 393к від 08.11.2017 року про звільнення з посади завідуючого поліклінікою згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів та поновлення на роботі з 09.11.2017 року на вказаній посаді по основному місцю роботи, - не встановлено законних підстав для задоволення таких вимог. Надаючи правову оцінку вимозі [PERSON] про поновлення на посадах за сумісництвом, - суд зазначає наступне. Частина 2 ст. 21 КзпП України надає право працівникові реалізувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях. Це дозволяє працівникам, окрім основного трудового договору, укладати трудові договори про роботу за сумісництвом. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 45 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мін`юсту і Мінфіну України від 28.06.1993 №43, зареєстрованим у Мін`юсті України 30.06.1993 за №76, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або в громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Судом встановлено, що [PERSON] за період роботи в Покровській центральній районній лікарні працював за сумісництвом: - з 02.10.2000 року на 2000 рік - на 0,5 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового кабінету (наказ № 121 від 20.10.2000 р.); - з 01.01.2001 року на 2001 рік - на 0,5 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового кабінету (наказ № 9 від 22.01.2001 р.); - з 01.01.2002 року на 2002 рік - на 0,5 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового кабінету (наказ № 11к від 29.01.2002 р.); - з 01.01.2003 року на 2003 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового кабінету на спец коштах (наказ № 8к від 15.01.2003 р.); - з 01.01.2004 року на 2004 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки (наказ № 7к від 14.01.2004 р.); - з 01.01.2005 року на 2005 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки (наказ № 7к від 10.01.2005 р.); - з 01.01.2006 року на 2006 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки (наказ № 7к від 10.01.2006 р.); - з 01.01.2007 року на 2007 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки (наказ № 1к від 03.01.2007 р.); - з 01.01.2008 року на 2008 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 1 від 02.01.2008 р.); - з 01.01.2009 року на 2009 рік - на 0,5 ставки лікаря-дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки (наказ № 1-1 від 05.01.2009 р.); - з 01.01.2010 року на 2010 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 1к від 04.01.2010 р.); - з 01.01.2011 року на 2011 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 1к від 04.01.2011 р.); - з 01.01.2012 року на 2012 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 17к від 18.01.2012 р.); - з 01.01.2013 року на 2013 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 12к від 03.01.2013 р.); - з 01.01.2014 року на 2014 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 5к від 03.01.2014 р.); - з 01.01.2015 року на 2015 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 1к від 02.01.2015 р.); - з 01.01.2016 року на 2016 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 1к від 04.01.2016 р.); - з 01.01.2017 року на 2017 рік - на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету поліклініки та на 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (наказ № 1к від 03.01.2017 р.), - що підтверджено довідкою № 01-17/4002 від 14.12.2018 року (Т. 3 а.с. 1 - 2). Також суду надано копії відповідних наказів Покровської (Красноармійської) центральної районної лікарні про прийняття, в тому числі [PERSON] , за сумісництвом - від 05.01.2009 р. (Т. 3 а.с. 3-5), від 04.01.2010 р. (Т. 3 а.с. 6-8), від 04.01.2011 р. (Т. 3 а.с. 9-11), від 18.01.2012 р. (Т. 3 а.с. 12), від 03.01.2013 р. (Т. 3 а.с. 13-14), від 03.01.2014 р. (Т. 3 а.с. 15-16), від 02.01.2015 р. (Т. 3 а.с. 17-18), від 04.01.2016 р. (Т. 3 а.с. 19-20), від 03.01.2017 р. (Т. 3 а.с. 21-22). Крім того, стороною позивача до матеріалів справи долучено копії графіків робочого часу на відповідний місяць 2017 року працівників поліклініки Покровської ЦРЛ (Т. 2 а.с. 216 - 237) та копії графіків робочого часу на відповідний місяць 2017 року працівників оглядового, шкірно-венерологічного кабінету поліклініки (Т. 2 а.с. 238 - 247). Вказані докази є належними та достатніми для підтвердження факту перебування [PERSON] та Покровської центральної районної лікарні в трудових відносинах на умовах сумісництва. За таких обставин, суд визнає неспроможними та відхиляє викладені у відзиві Покровської центральної лікарні посилання щодо виконання позивачем роботи за суміщенням посад. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 105 КзпП України суміщення - це виконання працівником роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, за що провадиться відповідна доплата до заробітної плати. При роботі за суміщенням професій (посад) окремий трудовий договір не укладається, лише видається наказ про допущення працівника до роботи за суміщенням, запис до трудової книжки не вноситься. Разом з тим, з матеріалів справи безсумнівно вбачається, що позивач [PERSON] був прийнятий на роботу за сумісництвом, зокрема, на 2017 рік, на 0,25 посадового окладу лікаря-дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки і на 0,25 посадового окладу лікаря-дерматовенеролога оглядового кабінету на підставі відповідної заяви, при цьому трудовий договір оформлений наказом Покровської центральної районної лікарні № 1к від 03.01.2017 року «Про прийняття за сумісництвом» (Т.3 а.с. 21 - 22). Зі змісту ст. ст. 7, 21, 43-1 КЗпП України, п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій вбачається, що звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв`язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Суд акцентує увагу, що жодних наказів, розпоряджень про звільнення [PERSON] з сумісних посад лікаря-дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки та лікаря-дерматовенеролога оглядового кабінету - Покровською ЦРЛ не приймалося. Під час розгляду справи встановлено, що звільнення 08.11.2017 року позивача [PERSON] з посади завідуючого поліклінікою Покровської ЦРЛ автоматично потягло розірвання трудових відносин з позивачем за посадами за сумісництвом, доступу до робочого місця для виконання обов`язків лікаря-дерматовенеролога - позивач не мав. 9 листопада 2017 року [PERSON] на ім`я головного лікаря Покровської ЦРЛ подано заяву про усунення перешкод реалізації права на працю, при цьому позивачем зазначалось, що 08.11.2017 року його було ознайомлено з наказом про звільнення з посади завідуючого поліклініки, 09.11.2017 року за виходом на роботу лікарем-дерматовенерологом відповідно до укладеного договору позивачу усно повідомлено про його звільнення також з посад за сумісництвом (Т. 1 а.с. 51). Листом Покровської центральної районної лікарні № 01-17/3283 від 17.11.2017 року, адресованого [PERSON] у відповідь на вищевказану заяву, - роз`яснено, що за 2 місяці до звільнення з посади завідуючого поліклінікою позивачу запропоновано перейти на посаду лікаря - дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки; заяву на перевод станом на 08.11.2017 року подано не було, тому позивача звільнено за скороченням штату, при цьому проведений повний розрахунок, в тому числі, і за роботу по сумісництву (Т. 1 а.с. 50). Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом положень ст. ст. 43, 55 Конституції України, Глави XV КЗпП України, ст. 8 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1982, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 р. - кожен має право на судовий захист від незаконного звільнення; рішення про звільнення працівника має бути законним, обґрунтованим; виконання вимог трудового законодавства доводить роботодавець, а не звільнений працівник. З урахуванням фактичних обставин справи, застосовуючи до спірних відносин вказані положення чинного законодавства, - суд приходить до висновку, що правова позиція Покровської центральної районної лікарні щодо автоматичного розірвання трудових відносин з [PERSON] за посадами за сумісництвом в зв`язку із звільненням з основної роботи завідувача поліклінікою має бути визнана хибною, звільнення працівника в застосований роботодавцем спосіб не ґрунтується на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки судом встановлено, що звільнення [PERSON] з посад лікаря - дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки Покровської центральної районної лікарні(на 0,25 посадового окладу) та лікаря - дерматовенеролога оглядового кабінету Покровської центральної районної лікарні (на 0,25 посадового окладу) з 08 листопада 2017 року було здійснено з порушенням порядку установленого законом, - позивач має бути поновлений на попередній роботі. Ухвалюючи таке рішення, суд звертає увагу, що надання сумісництва у Покровській центральній районній лікарні проводилося за наказом керівника (головного лікаря) щорічно, закінчення календарного року вказує на припинення строку дії договору, укладеного на умовах сумісництва. З наказу Покровської центральної районної лікарні № 1к від 03.01.2017 року «Про прийняття за сумісництвом» (в частині, що стосується позивача) вбачається, що [PERSON] прийнятий на роботу за сумісництвом саме на 2017 рік. За таких обставин, суд ухвалюючи рішення зазначає, що поновлення позивача на посадах за сумісництвом підлягає захисту з 08.11.2017 року до 31.12.2017 року включно. Такий висновок, на думку суду, узгоджується з тим, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору за сумісництвом [PERSON] уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу в 2017 році на посади лікаря - дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки Покровської центральної районної лікарні (на 0,25 посадового окладу) та лікаря - дерматовенеролога оглядового кабінету Покровської центральної районної лікарні (на 0,25 посадового окладу). Водночас позивачем висловлено свою згоду й на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань - діяльність Покровської центральної районної лікарні (код ЄДРПОУ 01990884) припинена, дата запису про державну реєстрацію припинення - 02.07.2019 року. Припинення юридичної особи здійснено шляхом перетворення (реорганізація відповідно до ст. 104 ЦК України). В розумінні ч. 3, 4 ст. 36 КЗпП України реорганізація не є підставою для припинення дії трудового договору, якщо вона пов`язана зі зміною підпорядкування організації або під час неї не відбувається скорочення штату працівників. З огляду вказаного, працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Більш того, у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду. У зв`язку з чим можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві. Суд звертає увагу, що в ст. 240-1 КЗпП України зазначено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». З аналізу наведених норм та правил вбачається висновок про те, що неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - ліквідацією підприємства. В свою чергу, у разі реорганізації підприємства можливість поновлення працівника на посаді продовжує існувати, і у такому випадку працівник має бути поновлений у підприємстві-правонаступнику, яке крім отримання в порядку правонаступництва майнових прав реорганізованого підприємства отримало його обов`язки щодо працевлаштування його працівників, та рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. Таким чином, поновлення позивача на роботі за сумісництвом має бути виконано правонаступником роботодавця Покровської центральної районної лікарні - Комунальним некомерційним підприємством «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області. Згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Аналогічне положення міститься в пункті 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року по справі № 6-2261цс16 визначено, що статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). В пункті 21 Постанова Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] : - на посаді лікаря дерматовенеролога поліклініки відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці згідно наданої Покровською ЦРЛ довідки № 01-17/309 від 30.01.2018 року (Т. 1 а.с. 180) становить: вересень 2017 року - 1098,90 грн., жовтень 2017 року - 1292,81 грн., всього складає - 2391,71 гривень поділеної на кількість відпрацьованих робочих днів за ці два місяці (17 + 20 = 37 дні) = 64,64 гривень; - на посаді лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці згідно наданої Покровською ЦРЛ довідки № 01-17/307 від 30.01.2018 року (Т. 1 а.с. 181) становить: вересень 2017 року - 1098,90 грн., жовтень 2017 року - 1399,23 грн., всього складає - 2498,13 гривень поділеної на кількість відпрацьованих робочих днів за ці два місяці (17 + 20 = 37 дні) = 67,52 гривень. Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 09.11.2017 року і по 31.12.2017 року (з урахуванням строковості трудового договору про прийняття на роботу за сумісництвом). Кількість робочих днів за вказаних період складає - 37 днів (з урахуванням усіх святкових та неробочих днів за цей період відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" лист № 11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 р.) Таким чином, на користь позивача [PERSON] суд присуджує середній заробіток за час вимушеного прогулу: - за листопад 2017 року в сумі 2246,72 гривень (сумісництво на посаді лікаря дерматовенеролога поліклініки: 64,64 грн. х 17 днів = 1098,88 грн. + сумісництво на посаді лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету: 67,52 грн. х 17 днів = 1147,84 грн.); - за грудень 2017 року в сумі 2643,20 гривень (сумісництво на посаді лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету: 64,64 грн. х 20 днів = 1292,80 грн. + сумісництво на посаді лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового кабінету: 67,52 грн. х 20 днів = 1350,40 грн.), - з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним штатного розпису Покровської центральної районної лікарні, затверджений станом на 10.11.2017 року - суд зазначає наступне. За позицією позивача [PERSON] . штатний розпис Покровської ЦРЛ станом на 10.11.2017 року, в яких відсутня посада завідуючого поліклінікою, складені з порушенням нормативних документів. Обґрунтовуючи вимоги про визнання штатного розпису недійсним стороною позивача зазначено, що відповідно до наказу Мінфіна України № 57 від 28.01.2002 року "Про затвердження документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету"та постанови Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002 року "Про затвердження порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ" штатні розписи установ, що створені органами місцевого самоврядування, затверджуються керівником засновника у період не пізніше місяця на початку року. Внесення змін в діючий штатний розпис має супроводжуватися двома наказами з основної діяльності - наказом керівника про внесення змін до штатного розпису та наказом про введення в дію зміненого штатного розпису. Згідно процедури внесення змін до штатного розпису керівник Покровської ЦРЛ має направити штатний розпис зі змінами на затвердження голови засновника, у цій справі - міського голови, до змін додати фінансово-економічне обґрунтування. Фінансовий орган міської ради має розглянути обґрунтування змін у штатному розписі і погодити їх, про що на штатному розписі робиться відповідний напис, керівник фінансового органу ставить підпис та скріплює його печаткою. Погоджений штатний розпис направляється на затвердження міського голови, який його затверджує - ставить підпис і дату затвердження, на підпис керівника органу місцевого самоврядування ставиться печатка міської ради. Крім того, позивачем здійснено порівняльний аналіз двох штатних розписів, введених в дію станом на 01.01.2007 року та станом на 10.11.2017 року, при цьому до уваги взято кількість штатних одиниць та загальну кількість грошей (титульні сторінки). Увагу суду позивач акцентує на тому, що в штатному розписі на початок року - 743 одиниці і 2.576301,74 гривень на виплату заробітної плати працівникам; на протязі року ніяких змін в штатному розписі не відбувалося, тому в зв`язку зі скороченням посади завідуючого поліклінікою, яку обіймав [PERSON] , - має бути зменшення на одну посаду, при тому, що неправомірно скорочено ще 0,5 посади лікаря-дерматовенеролога, яку займав позивач за сумісництвом; загалом зменшення на 1,5 ставки, при тому, що реально відбулося збільшення ставок до 744 одиниць. Також стороною позивача наголошується, що офіційний рух документів у Покровській міській раді має відбуватися у відповідності до "Інструкції з діловодства у Покровській міській раді", яка затверджена рішенням виконкому міської ради від 23.06.2016 року № 44. Так, документи при русі між установами мають пройти певну процедуру та фіксацію. При цьому, позивачем вказується, що пакет документів має складатися з наступного: супроводжувальна записка, клопотання про затвердження штатного розпису, обґрунтування для фінансового управління та двох екземплярів штатного розпису. Позивачем надаються умовиводи, що якщо не підтверджується факт офіційного руху документів (оспорюваного штатного розпису) в діловодстві, то можна зробити висновок, що документи не були надані офіційно, а були підписані в приватному порядку і підписи [PERSON] , [PERSON] є підписами не посадових осіб, відповідно, секретаря Покровської міської ради та начальника фінансового управління Покровської міської ради, а приватних осіб, які виконано поза межами службових повноважень та у супереч нормам законодавства України. Тобто, логічним, за позицією сторони позивача, є висновок, що штатний розпис, який введено в дію з 10.11.2017 року взагалі не був затверджені належним чином і не може вважатися чинним документом. Вищевказані доводи суд відхиляє як безпідставні. Згідно матеріалів справи 11 вересня 2017 року адміністрацією Покровської ЦРЛ листом № 01-17/2584 звернулася до Покровської міської ради з проханням затвердити штатний розпис в оновленому варіанті в зв`язку зі змінами станом на 10.11.2017 року (Т. 1 а.с. 140). Зазначений штатний розпис Покровської ЦРЛ на 10.11.2017 року затверджено Покровською міською радою за підписом секретаря, за погодженням з відділом фінансового управління Покровської міської ради, при цьому в структурному підрозділі «Поліклініка» відсутня посада завідуючого (Т. 1 а.с. 141 - 144). Згідно листа Покровської міської ради Донецької області № 01-21-3103 від 12.07.2018 року - внесення змін до штатного розпису Покровської центральної районної лікарні відбувається згідно до Статуту Покровської ЦРЛ, затвердженого рішенням Покровської міської ради № 7/47-8 від 12.12.2017 року шляхом прийняття міською радою відповідного рішення на підставі пропозицій, наданих головним лікарем (Т. 2 а. с. 159). За приписами статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Згідно зі статтею 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Відповідно до Статуту Покровської ЦРЛ, затвердженого рішенням міської ради від 12.12.2017 року № 7/47-8 (діючим на час виникнення спірних правовідносин) - управління ЦРЛ здійснює головний лікар, який на умовах контракту призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням Покровського міського голови; головний лікар керує усією діяльністю ЦРЛ, організовує роботу її підрозділів, визначає організаційну структуру, граничну чисельність працівників, штатний розпис та подає їх на затвердження до міської ради (Т. 1 а.с. 65-72). Відповідно до Посадової інструкції головного лікаря Покровської ЦРЛ, затвердженої 15.09.2016 року відділом охорони здоров`я місцевого самоврядування - до обов`язків головного лікаря відноситься, зокрема, організувати лікувально-профілактичну, адміністративно-господарську та фінансову діяльність закладу; складати штатний розклад установи, кошторис установи та представляти їх на розгляд та затвердження до вищого органу управління (Т. 1 а.с. 101-102 ) Згідно наказу № 432к від 31.12.2014 року - [PERSON] призначено на посаду головного лікаря Красноармійської центральної районної лікарні з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року згідно укладеного контракту від 31.12.2014 року (Т. 1 а.с. 99). Оспорюваний позивачем [PERSON] штатний розпис Покровської ЦРЛ станом на 10.11.2017 року, - складений та підписаний головним лікарем Покровської ЦРЛ [PERSON] та в.о. головного бухгалтера [PERSON] , погоджений з начальником фінансового управління Покровської міської ради Ю .М. Порецькою та затверджений секретарем Покровської міської ради [PERSON] , - тобто у порядку встановленому пунктами 28, 33 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228 (Т. 1 а.с. 36 - 37). Судом встановлено, що дійсною причиною оспорювання [PERSON] штатного розпису є незгода зі скороченням станом на 10.11.2017 року посад завідуючого поліклінікою та лікаря дерматовенеролога Покровської ЦРЛ, поставлення під сумнів доцільність такого вивільнення. Цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду визнавати недійсним штатний розпис з позиції перевірки економічної, виробничої чи іншої потреби в реорганізації структурних підрозділів чи скорочення штату. Суд наголошує, що позивач не наділений правом на беззаперечне збереження у часі, тобто на недоторканість займаної ним посади. Компетенцією на запровадження, зміну, ліквідацію посади за штатом наділений головний лікар лікарні за погодженням шляхом затвердження штатного розпису вищим органом управління. При цьому така свобода власника, роботодавця, суб`єкта призначення, органу управління на проведення змін у штаті владного суб`єкта (підрозділу владного суб`єкта) не є абсолютною, а обмежена захистом права особи від незаконного звільнення. Отже, право позивача на працю підлягає захисту не у спосіб оскарження штатного розпису, яким змінена структура підрозділу «Поліклініка» Покровскої ЦРЛ, а у спосіб перевірки справжності та дійсності проведених організаційно-штатних змін та перевірки належності виконання обов`язку з подальшого працевлаштування особи. В свою чергу, така перевірка має здійснюватися судом у межах справи про визнання протиправним переведення/звільнення працівника внаслідок зміни кількості штатних одиниць та поновлення на посаді Кодекс законів про працю України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників, зокрема, право на оскарження наказу про його звільнення. Питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника повинно бути з`ясовано в межах вирішення справи щодо законності такого звільнення та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача. Не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Таким чином, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним штатний розпис Покровської центральної районної лікарні. По суті позовних вимог в частині присудження [PERSON] моральної шкоди, за порушення трудових прав, - суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 р. роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 25.04.2012 р. у справі № 6-23цс12 - захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Аналогічна позиція міститься у п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1389/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права". [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, - посилається, що дії Покровської центральної районної лікарні, зокрема, у чиненні перешкод здійснювати трудову діяльність на посадах за сумісництвом та отримання заробітної плати за фактично виконану роботу - привели до прикладання додаткових зусиль для організації життя (позивання до суду з позовом про поновлення на посаді) та поставили позивача у скрутне матеріальне становище (позивач вимушений був звернутися до Покровського центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю), унеможливили забезпечення нормального проживання як його особисто так і членів його сім`ї, - все це мало наслідком виникнення моральних переживань. Позивач позиціонуючи себе як кваліфікованого лікаря, маючого великий довід, через незаконні дії Покровської центральної районної лікарні не мав можливості реалізовувати свої здібності та застосовувати знання та уміння на практиці. Суд, такі посилання приймає до уваги, та з урахуванням правових норм, якими врегулювано спірні відносини сторін в розглядуваній частині позову, - приходить до висновку про наявність законних підстав для присудження моральної компенсації. Визначаючи розмір такого відшкодування, - суд, враховує вищезазначене, фактичні обставини справи, в тому числі тривалість порушення прав позивача, характер порушення прав позивача (судом встановлено неправомірність розірвання строкових трудових відносин за сумісництвом), обсяг душевних страждань, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, здійснення додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним присудити моральну компенсацію в сумі 1500,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] при пред`явлені позовної заяви сплачено в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 640,00 гривень в рахунок заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000,00 гривень (квитанція - а.с. 10). Позов [PERSON] в цій частині задоволено частково на суму 1500,00 гривень, тобто на 3,75 % від заявлених вимог, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 24 гривень (640 * 3,75 / 100). Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша - компенсується за рахунок держави. Так, позивач [PERSON] в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати державного мита при заявлені вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - тому при частковому задоволені позову в цій частині судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. п. 2 ч. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Крім того, [PERSON] згідно документальних матеріалів понесено витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Конюшенко І.Д. (а.с. 198, 199, 200). Так, згідно розрахунку витрат на послуги адвоката, Акту приймання виконаних робі адвокатом надано таку правову допомогу позивачу: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини - 2 години, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), їх отримання для справи - 2 години, підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити тощо) - 4 години; оплата витрат на правову допомогу за 2017 рік складає: 640,00 грн. х 8 год. = 5120 гривень, за 2018 рік: 704,8 х 1.5 години = 1052 (Т. 1 а.с. 199). Даний розрахунок перевірено судом з урахуванням наступних положень законодавства. Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витрачених адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. На переконання суду, розмір витрат на складання позовної заяви, участь в судових засіданнях в загальній сумі 2000,00 гривень буде відповідати принципу співмірності виконаній роботі адвоката, тому такі витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 6 ст. 43, ст. 55 Конституції України, ст. ст. 5-1, 21, п. 2 ч. 1 ст. 36, ст. ст. 40, 43, 49-2, 102-1, 235, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року,

Outcome: partial