Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.05.2013 в сумі 20045 грн. 13 коп., що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3926 грн. 33 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 в сумі 1568 грн. 47 коп., заборгованості за пенею в сумі 13119 грн. 61 коп., штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 930 грн. 72 коп. (процентна складова); судових витрат. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] договору надання банківських послуг № б/н від 13.05.2013, банком відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку, розмір кредитного ліміту по якій було збільшено до 2900 гривень. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, який свої зобов`язання перед банком не виконував належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору банку не надавав у зв`язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 20045 грн. 13 коп. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 12.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника банку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлявся, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав. Ухвалою суду від 09.07.2020 постановлено проведення заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] договору надання банківських послуг № б/н від 13.05.2013, банком відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку, розмір кредитного ліміту по якій було збільшено до 2900 гривень. Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви (а.с.22), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.23), витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 24-58). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів процентів та повернення кредиту допустив утворення заборгованості. Згідно з представленим розрахунком (а.с.10-16), станом на 17.03.2020 заборгованість позичальника за кредитним договором становила 20045 грн. 13 коп., що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3926 грн. 33 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 в сумі 1568 грн. 47 коп., заборгованості за пенею в сумі 13119 грн. 61 коп., штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 930 грн. 72 коп. (процентна складова). Таким чином, оскільки відповідач не виконував свої зобов`язання по договору кредиту, внаслідок чого допустив утворення заборгованості по виконанню кредитних зобов`язань, а тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3926 гривень 33 копійок. Щодо позову в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Даний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.21) термін дії карточки, яка видавалася [PERSON] закінчився 01/20, позивач звернувся до суду з позовом, пред`явивши вимогу про повернення отриманих коштів 13.04.2020, однак проценти за ст. 625 ЦК України згідно з розрахунком заборгованості (а.с.10-16) нараховані за період з 01.10.2019 по 17.03.2020. Оскільки, строк дії договору закінчився 01.2020, а тому нарахування позивачем процентів в порядку ст. 625 ЦК України в період з 01.10.2019 по 01.2020 є неправомірним, у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, та стягнути з відповідача проценти в порядку ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2020 по 17.03.2020 в сумі 713 гривень 79 копійок. Щодо позову в частині стягнення заборгованості за заборгованості за пенею в сумі 13119 грн. 61 коп., штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 930 грн. 72 коп. (процентна складова), суд зазначає наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.05.2013 та заяви, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору. Згідно з Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, визначені, п.2.1.1.12.6.1 та 2.1.1.12.7.4, згідно яких у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Також у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 100% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах. Сплата штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 22). В той же час, згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010, однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила розумів відповідач [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 13.05.2013, а також що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та штрафів. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Оскільки, позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати пені та штрафів, а тому підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за пенею в сумі 13119 грн. 61 коп., штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 930 грн. 72 коп. (процентна складова), немає. У зв`язку із наведеним слід позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3926 грн. 33 коп. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 713 грн.79 коп., а всього в сумі 4640 гривень 12 копійок. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial