Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У липні 2015р. позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 21.09.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DN81AR03110115, за яким відповідач отримав кредит в сумі 50 227, 78 грн. на термін до 19.09.2014р. та зобов'язався щомісячно надавати грошові кошти банку для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору, а у разі порушення зобов'язання за кредитним договором сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Відповідач своєчасно не сплачував платежі за кредитним договором, тому станом на 17.06.2015р. має заборгованість у розмірі 168 406, 84 грн., яка складається з наступного: 15 483,97 грн. - заборгованість за кредитом, 32 319, 97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 314, 98 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 106 332, 92 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 50 913, 20 грн., в решті позову відмовлено. У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що суд неправильно не задовольнив його заяву про застосування строку позовної давності, адже з 2011р. він не здійснював платежі за договором, до часу звернення з позовом пройшло більше 4 років. Позивач не надав суду звернення від нього про бажання отримати кредит, яке має передувати укладенню самого кредитного договору та отриманню кредиту. При видачі кредиту банк зобов'язаний надати громадянам під розписку інформацію згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуг по оформленню кредиту, перелік всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням та оформленням; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, однак ця інформація не була надана банком на момент укладення кредитного договору, його права, як споживача, були порушені та обмежені банком. Згідно Закону України №1669 -VII від 15.10.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитами. Автомобіль ВАЗ 21101 2007р. випуску, який коштував 44 380 грн. був реалізований банком 23 січня 2013р. за ціною 10 000 грн., які були витрачені позивачем на незрозумілі юридичні послуги. Він не надавав згоди на реалізацію автомобіля за такою ціною, при продажу не був присутнім, про час та місце продажу не повідомлявся. В подальшому представник банку пояснювала йому, що після реалізації автомобіля претензій по кредитному договору у банку до нього немає. Тобто банк ввів його в оману, обманним шляхом реалізував його автомобіль за заниженою ціною, скориставшись його довірою. При цьому у 2008р. вказаний автомобіль взагалі був у нього викрадений. У 2010 р. сума заборгованості за кредитним договором за твердженням позивача становила 29 582 грн., однак, у листопаді 2015р. йому пред'явлено заборгованість вже в сумі 168 406, 84 грн., у той же час, згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови кредитного договору визнаються несправедливими у випадках, якщо розмір штрафних санкцій значено перевищує суму самого кредиту. У даній справі він являється просто потерпілим від дій групи осіб, якими, як він підозрює, підроблені підписи на документах для заволодіння його грошовими коштами. У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у іншій частині рішення залишити без зміни. Посилається на те, що суд при вирішенні даної справи неправильно визначив характер правовідносин між сторонами, невірно застосував закон, що їх регулює, неповно дослідив матеріали справи та не надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Зокрема, суд невірно встановив, що між сторонами виникли правовідносини з виконання рішення суду, а не з кредитного договору, та, встановивши, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 14 червня 2012р. ухвалене судове рішення про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, суд неправильно вважав, що після набрання рішенням законної сили припиняються кредитні правовідносини та залишаються виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, про що зроблені правові висновки у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015р. №6-120 цс 15. Кредитним договором сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами згідно графіку погашення, договором не передбачено, що у разі закінчення строку кредитного договору чи ухвалення рішення зупиняється нарахування відсотків за користування кредитними коштами або зупиняється нарахування неустойки. Таким чином проценти за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань. Дійсно, предмет застави - автомобіль був реалізований в січні 2013р., кошти від реалізації були зараховані на погашення заборгованості за кредитом, проте, сума від реалізації майна виявилась недостатньою для повного погашення заборгованості, а відповідач у подальшому заборгованість за кредитом не сплачував. Відповідач не довів відсутність заборгованості, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманням телефонограм 28.01.2016 р. [PERSON] та 29.01.2016 р. представником позивача Захаровим М.І.. Від представника ПАТ КБ «Приватбанк» Захарова М.І. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, від [PERSON] надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з його захворюванням, яке не задоволене колегією суддів через відсутність доказів хвороби та за врахуванням того, що попереднє судове засідання 27 січня 2016р. відкладалось за аналогічним клопотанням відповідача. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Задовольняючи позов частково суд виходив із того, що за тим же кредитним договором рішенням суду від 14 червня 2012р. було звернено стягнення на предмет застави - автомобіль, шляхом продажу предмета застави позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою покупцем. Цим судовим рішенням була встановлена сума боргу, у тому числі відсотки, комісія та неустойка. Оскільки вже є ухвалене судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, то подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки, тощо, законом не передбачено. Встановлена за рішенням суду від 14 червня 2012р. заборгованість за кредитом складала 55 913, 20 грн., це рішення не виконано у повному обсязі боржником, в рахунок погашення заборгованості від реалізації автомобіля зараховано 5000 грн., тому суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 50 913, 20 грн.(55913,20 грн. - 5000грн.). З вказаним рішенням погодитись неможливо, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №DN81AR03110115, за яким банк зобов'язався надати позичальнику [PERSON] кредитні кошти у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 66 071, 44грн. на строк з 21.09.2007р. по 19.09.2014р. включно, на наступні цілі: 44 380 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ№DN81AR03110115 від 21.09.2007р., договором особистого страхування №DN81LK03110115 від 21.09.2007р. на строк до 20.09.2008р. у сумі 2 263,38 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 550,40 грн., та у розмірі 15 843,66 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,5% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати з 21 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1062, 45 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає ВАЗ 21101,Y6L21101071068810, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т. п., надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором. При порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012р., яке набрало законної сили 26 червня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Звернуто стягнення у розмірі заборгованості в сумі 53 913, 20 грн. за кредитним договором №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] на предмет застави за договором застави рухомого майна від 21 вересня 2007р. - автомобіль ВАЗ, модель 21101, рік випуску 2007, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 18 вересня 2007р. шляхом продажу предмета застави банком з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем зі зняттям даного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» повноважень, необхідних для здійснення продажу, встановивши початкову ціну для реалізації в розмірі 33 480грн., автомобіль передано банку шляхом вилучення у [PERSON] належного автомобіля. Автомобіль був проданий за 10 000 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитом спрямовано 5000 грн.. Відповідач не здійснював повернення сум кредиту відповідно до умов кредитного договору, тому станом на 17.06.2015р. позивач просив стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 168 406 грн.84 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 15 438,97 грн., заборгованості за відсотками в сумі 32 319, 97 грн., заборгованості з комісії - 14 314,98 грн., заборгованості з пені - 168 406,84 грн.. Висновок суду про те, що вже є ухвалене судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, а тому подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки, тощо, законом не передбачено не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи. У справі №0527/3715/2012, у якій Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 14 червня 2012р. було ухвалене заочне рішення про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, стягнення було звернене у розмірі заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], яка станом на 12 жовтня 2011р. становила 55 913,20 грн., що включала заборгованість за кредитом 19 995,17 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 14 997,38 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 7 785,34 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором 13 135,31 грн.. Згідно з договором кредиту №DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року кредитні кошти надані на строк з 21.09.2007р. по 19.09.2014р.. Станом на 12 жовтня 2011р. звернено стягнення на автомобіль для стягнення поточної заборгованості, вимог про дострокове погашення кредиту не пред'явлено. Після 12 жовтня 2012р. дія договору продовжувалась, відповідач був зобов'язаний сплачувати щомісячні платежі для повернення тіла кредиту та сплати обумовлених договором процентів та комісії. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 24 Закону України «Про заставу» передбачено, що у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Згідно з п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином висновок суду про неможливість подальшого стягнення процентів, комісії, неустойки через наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора неправильний. Заперечення відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності у зв'язку із нездійсненням ним платежів з 2011р. є безпідставними. Хоч вимоги заявлені про стягнення періодичних платежів, пред'явленням позивачем позову у січні 2012р. про звернення стягнення на предмет застави строк позовної давності перервався відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Автомобіль, на який було звернуто стягнення за рішенням суду, був проданий за 10 000 грн., цих коштів було недостатньо для повного погашення заборгованості. Відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, тому заборгованість збільшилась та станом на 17.06.2015р. обчислена позивачем в сумі 168 406 грн. 84 коп.. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит, сплатити проценти, щомісячну винагороду - комісію та пеню у розмірах, обумовлених договором. Заперечення відповідача про те, що банком не надано його заяву про бажання отримати кредит не можуть бути підставою для відмови у позові. Факт отримання кредиту відповідачем не заперечується та підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема, купівлею відповідачем автомобіля за кредитні кошти, частковою сплатою відповідачем кредитних коштів, а також рішенням суду, що набуло чинності від 14 червня 2012р. про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль для стягнення поточної заборгованості станом на 12 жовтня 2011р.. Також не є підставою для відмови у позові заперечення відповідача про те, що банк на момент укладення кредитного договору не надав йому інформацію згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка діяла на час укладення договору) про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та оформленням; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, такого наслідку ненадання вказаної інформації як звільнення від обов'язку повернення отриманого кредиту законом не передбачено. У той же час обґрунтованими є заперечення та доводи апеляційної скарги відповідача щодо не застосування судом Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно із ст. 2 вказаного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS].. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Костянтинівка віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому банк був зобов'язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором з 14 квітня 2014р.. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня нарахована щомісячно, у тому числі після 14 квітня 2014р.. На підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» слід стягнути пеню, нараховану до 14 квітня 2014р. в сумі 65 084,81 грн., в частині вимог про стягнення пені з 14 квітня 2014р. по 17 червня 2015р. у розмірі 41 248,11 грн. (106 332,92 грн. - 65 084,81 грн.) слід відмовити. З врахуванням викладеного доводи апеляційних скарг є частково обґрунтованими, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007р. № DN81AR03110115, обчислену станом на 17 червня 2015р. в сумі 15 483,97 грн. - заборгованість за кредитом, 32 319, 97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 314, 98 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 65 084,81 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, всього 127 203,73 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку із сплатою судового збору у розмірі 1 684,07 грн. при поданні позову та 1 852,48 грн. при поданні апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог стягненню з відповідача підлягає 2 671,16 грн.. Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Outcome: partial