Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.01.2014 №6, яким гр. [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] та запропоновано укласти з нею договір найму квартири, визнати недійсним договір найму від 26.03.2014 року, укладений з ОСББ "Димитрова 192, за яким [PERSON] надана в користування квартира [ADDRESS], визнати незаконним та скасувати розпорядження управління комунальної власності Херсонської міської ради №1661 від 22 травня 2014року, визнати недійсним приватизаційне свідоцтво від 22 травня 2014року на квартиру [ADDRESS] на ім"я [PERSON] та [PERSON]. На обґрунтування позовних вимог зазначено такі обставини: [PERSON] ПАТ "Херсонський завод карданних валів" виділив для проживання квартиру [ADDRESS], що на той час перебував у власності підприємства. Виділення квартири відбулося у визначеному законом порядку, а саме з видачею ордеру №134 від 10.1.1.2009року. З моменту видачі ордеру позивач не може вселитися у надану їй квартиру, оскільки в ній безпідставно проживала та проживає гр. [PERSON]. Позивачу стало відомо, що відповідно до витягу з протоколу засідання міської громадської комісії з житлових питань №1 від 14.01.2014року, затвердженого рішення виконкому міської ради від 21.01.2014року №6 гр. [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] та запропоновано укласти з нею договір найму квартири, а 26.03.2014року було укладено між ОСББ "Димитрова 19" та [PERSON] договір найму, відповідно до якого остання отримала в користування квартиру [ADDRESS]. Оспорюваним рішенням виконавчого комітету, укладеним договором з ОСББ фактично [PERSON] було передано у користування зайняте житлове приміщення, оскільки з 2009року і до цього часу право користування спірною квартирою належить тільки [PERSON]. Твердження про правомірність набуття позивачкою права користування спірною квартирою та безпідставність проживання в ній відповідачки [PERSON] позивачка обґрунтовує наступним. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2012року (справа №22-ц-2190/2585/2012р.) постановлено усунути перешкоди [PERSON]. у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] із вказаної квартири без надання іншого житла. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 березня 2014року ( справа №22-ц/701/433/2014) скасоване рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 жовтня 2013року та ухвалене нове, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання ордеру серії ВЖ №134 від 30.10.2009року на житлове приміщення [ADDRESS] на ім"я [PERSON] дійсним, визнання ордеру серії ВЖ №134 від 30.10.2009року на житлове приміщення [ADDRESS] на ім"я [PERSON] недійсним, зняття з реєстраційного обліку та виселення, і відповідно цим рішенням встановлено правомірність видачі ордеру на спірну квартиру [PERSON]., її право користування квартирою, неправомірність зняття з реєстрації [PERSON] та безпідставність твердження [PERSON]. поро видачу їй ордеру на спірну квартиру. З метою вселення в належну позивачу квартиру вона неодноразово зверталася із позовами до суду. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2012року (справа 22-ц-2190/2585/2012р.) усунено перешкоди [PERSON]. в користуванні спірною квартирою шляхом виселення [PERSON] з квартири, а рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 31.05.2013року (справа №667/1133/13-ц) позивачці усунено перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення з неї [PERSON], як такої, що самовільно вселилася у квартиру. З метою попередження незаконної приватизації спірної квартири [PERSON] від імені [PERSON] було подано звернення до виконавчого комітету Херсонської міської ради про скасування його ж рішення від 21.01.2014року №6, яким гр.. [PERSON] визнано наймачем спірної квартири та запропоновано укласти з нею договір найму квартири, оскільки рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30 жовтня 2013року, яке стало підставою для укладення договору найму скасовано судом апеляційної інстанції 13 березня 2014року. Проте квартира [PERSON] була приватизована. Як на правове обґрунтування своїх вимог позивачка послалася на ч.2 ст.19 Конституції України, ст. ст.21,215 ЦК України, ст.ст.58,61 ЖК України. Позивачка зазначила, що заявлений нею спосіб захисту порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, а тому її порушені права можуть бути захищені у заявлений нею спосіб. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON]., яка є і законним представником неповнолітньої [PERSON], представника [PERSON]., представника виконавчого комітенту Херсонської міської ради, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.01.2014року затверджено рішення міської громадської комісії з житлових питань про згоду з пропозицією відділу по обліку та розподілу житлової площі про визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS], ОСББ "Димитрова 19" укласти договір найму квартири з [PERSON] ( а.с.8). Відносини щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм у безстрокове користування житлових приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду, призначеному для постійного проживання, регулюються Правилами обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.84р. від 11.12.1984року №470 з подальшими змінами (далі - Правил), Житловим Кодексом України. Громадська комісія з житлових питань діє відповідно до п.3 Правил, згідно якого рішення виконавчого комітету місцевої ради з питань квартирного обліку і надання жилих приміщень приймаються за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті. З питань, що розглядаються, комісія підготовляє пропозиції і вносить їх на розгляд виконавчого комітету місцевої ради. Згідно змісту вказаної норми громадська комісія є тільки дорадчим органом при виконавчому комітеті Херсонської міської ради (як і будь-якої місцевої ради), а, отже не має повноважень на самостійне прийнятті рішень, і тільки має право вносити виконавчому комітету місцевої ради пропозиції про взяття на квартирний облік та надання жилих приміщень у користування, при цьому не передбачено, щоб внесені пропозиції щодо взяття на квартирний облік чи надання житла у користування підлягали затвердженню рішенням виконавчого комітету. Як слідує з витягу протоколу засідання від 14.01.2014року №1 громадська комісія не вносила пропозицій виконавчому комітетові щодо постановки на квартирний облік чи надання житлового приміщення [PERSON], а тільки погодилася з пропозицією відділу по обліку та розподілу житлової площі, який, з посиланням на ст.ст.64,106ЖК України, запропонував комісії визнати [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS], а ОСББ "Димитрова,19" укласти договір найму квартири з [PERSON]. Відповідно до п.12 Правил у виконавчих комітетах місцевих Рад ведення квартирного обліку покладається на відділи по обліку та розподілу житлової площі. Статті 64,106 ЖК України, якими обґрунтовуються пропозиції відділу з розподілу житлової площі, не регулюють відносини щодо квартирного обліку громадян і надання жилих приміщень, а тому посилання на них є безпідставним. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Таким чином, єдиною підставою для набуття права на проживання в жилому приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду є рішення виконавчого комітету про надання громадянинові жилого приміщення в користування, а єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який видається на підставі вищезазначеного рішення. Виконавчим комітетом Херсонської міської ради рішення про надання [PERSON] квартири [ADDRESS] не приймалося і ордер на вселення у зазначену квартиру не видавався. [PERSON] на квартирному обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов не перебувала, а тому підстав вирішувати питання про поліпшення її житлових умов у виконавчого комітету не було. Такої форми надання жилого приміщення у користування, як затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань чинним законодавством не передбачено, а тому таке рішення виконавчого комітету не повинно породжувати правових наслідків, зокрема і права на користування жилим приміщенням. Проте, в даному випадку відповідачка [PERSON], вважає, що саме рішення виконавчого комітету від 21.01.2014 року стало підставою для передачу їй у користування квартири [ADDRESS]. Спірне рішення виконавчого комітету порушило право на користування квартирою позивачки [PERSON], яка, маючи ордер на вселення у квартиру, не змогла в неї вселитися через зайняття квартири відповідачкою. Крім того, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2012року (справа 2012року (справа №22-ц-2190/2585/2012р.) постановлено усунути перешкоди [PERSON]. у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] із вказаної квартири без надання іншого житла, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 березня 2014 року (справа №22-ц/701/433/2014) скасоване рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 жовтня 2013року та ухвалене нове, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання ордеру серії ВЖ №134 від 30.10.2009року на житлове приміщення [ADDRESS] на ім"я [PERSON] дійсним, визнання ордеру серії ВЖ №134 від 30.10.2009року на житлове приміщення [ADDRESS] на ім"я [PERSON] недійсним, зняття з реєстраційного обліку та виселення, і відповідно цим рішенням встановлено правомірність видачі ордеру на спірну квартиру [PERSON]., її право користування квартирою, неправомірність зняття з реєстрації [PERSON] та безпідставність твердження [PERSON]. поро видачу їй ордеру на спірну квартиру. Тобто на час винесення спірного рішення виконавчого комітету та укладення договору найму рішеннями суду було встановлено, що [PERSON]. є користувачем спірної квартири на законних підставах, визнано неправомірність зняття її з реєстраційного обліку в квартирі за позовом [PERSON] і відповідно було відомо, що на квартиру виданий ордер іншій особі - [PERSON]., а згідно ст.58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а квартира [ADDRESS] такою не була. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права чи інтереси. Судом встановлено, що спірне рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради суперечить вимогам закону і порушує права позивачки, а тому має бути визнано судом незаконним і скасовано. Позовна вимога [PERSON] сформульована "визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.01.2014 №6, яким гр. [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] та запропоновано укласти з нею договір найму квартири", але судом встановлено, що вказаним рішенням виконавчого комітету [PERSON] наймачем квартири не визнавалася і не пропонувалося укласти з нею договір найму, а тільки затверджувався протокол засідання міської громадської комісії з житлових питань, а тому суд задовольняє вимогу частково - визнає рішення незаконним і скасовує його. 26.03.2014року між ОСББ та [PERSON] був укладений договір найму (оренди) житла, у яком зазначено, що ОСББ "Димитрова 19", як наймодавець надає наймачу та членам його сім"ї - [PERSON], [PERSON] у користування квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір є недійсним з наступних підстав. Договір найму жилого приміщення відповідно до ст.61 ЖК України укладається з особою, яка отримала ордер для вселення у жиле приміщення. Згідно змісту договору підставою для укладання договору з [PERSON] є копія корінця ордеру на житлове приміщення. Такого поняття як "корінець" ордеру житлове законодавство не містить, а відповідно і "копія корінця ордеру" не може бути підставою для укладання договору найму житлового приміщення. При цьому у договорі не зазначено "корінець ордеру" на яке приміщення. Ордер на вселення у житло є офіційним документом, форма якого визначається відповідно до ч.3 ст.58 ЖК України, а тому "копія корінця ордеру" не може бути підставою для укладання договору найму жилого приміщення. Таким чином, правових підстав для укладання договору найму квартири [ADDRESS] з [PERSON] не було. Крім того, право на укладання договору найму з особою, яка отримала ордер для вселення у квартиру згідно зі ст.61 ЖК України має житлово-експлуатаційна організація , а в разі її відсутності відповідне підприємство, установа, організація. Правовий статус об"єднань співвласників багатоквартирного будинку визначається Законом України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку від 29 листопада 2001 року N 2866-III, Статутом кожного ОСББ. Відповідно до вказаного закону та Статуту ОСББ "Димитрова 19" вказане ОСББ не є житлово-експлуатаційною організацією, повноважень на укладання договорів найму житлового приміщення ОСББ не має, оскільки ОСББ не є ні власником спірної квартири, квартира не перебуває в його управлінні. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачка є заінтересованою особою, а тому має право оспорювати правочин, а судом встановлено, що договір укладений з порушенням вимог цивільного законодавства, а тому суд визнає договір найму (оренди) житла від 26.03.2014року, укладений між ОСББ "Димитрова19" та [PERSON], недійсним. Позивач просить визнати "недійсним договір найму від 26.03.2014року, укладений з ОСББ Димитрова 19", за яким [PERSON] надана в користування квартира [ADDRESS]", але при визнанні договору недійсним він є недійсним повністю і при цьому не вимагається зазначати зміст цього договору як вимагає позивач, а тому позовна вимога в частині "за яким [PERSON] надана в користування квартира [ADDRESS]" задоволенню не підлягає. На підставі розпорядження управління комунальної власності Херсонської міської ради від 22 травня 2014року №1661 квартира [ADDRESS] була передана у приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], на підставі якого їм було видано свідоцтво про право власності. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вселилися в квартира без законних на те підстав, то відповідно вони не мали права на приватизацію квартири. До виконавчого комітету Херсонської міської ради 10.04.2010року будо направлено заяву щодо недопущення незаконної приватизації спірної квартири, оскільки на цей час були ухвалені судові рішення, якими поновлялися порушені житлові права [PERSON], проте квартира була передана у власність. Приватизацією квартири на ім"я [PERSON] та [PERSON] порушені права на житло позивачки, і ці права мають бути поновлені шляхом визнання розпорядження про передачу квартири у власність незаконним та його скасування. Свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі незаконного розпорядження, є недійсним. Документ, на підставі якого відповідачі стали власниками має назву "Свідоцтво про право власності", а тому має визнаватися недійсним саме вказаний документ, а не документ, як його іменує позивачка - "приватизаційне свідоцтво". Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Права позивачки мають бути захищені у спосіб, зазначений у мотивувальній частині рішення.

Outcome: partial