Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СНП-Україна", в якому просить розірвати договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» від 30.05.2009р., який зареєстрований 14.05.2012 року у відділі Держкомзему у Павлоградському районі Дніпропетровської області за № 122350004001799, зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» у встановленому законодавством порядку повернути [PERSON] земельну ділянку площею 5,5305 га., що розташована на території Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ділянка № 540, кадастровий номер 1223583000:01:002:0479, в стані придатному для цільового використання, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 2128 гривні 80 копійок, з яких: 1945 грн. - заборгованість за орендною платою; 183,80 грн. пеня, та стягнути судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2009 року між сестрою позивача, [PERSON], та Товариством з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» був укладений договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Павлоградському районі Дніпропетровської області. За даним договором сестра, як орендодавець, передала належну їй на праві власності земельну ділянку № 540 площею 5,5305 відповідачу для ведення товарного сільгоспвиробництва, яка знаходиться на території Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області до 14 травня 2026 року. Право власності сестри на земельну ділянку на той час підтверджувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 826106, виданий 21.05.2009р. Павлоградською районною державною адміністрацією. До теперішнього часу дія договору оренди землі, у випадках передбачених законом та договором, не припинялась, за взаємною згодою або за рішенням суду договір не розривався. Але, 13 липня 2014 року рідна сестра позивача - [PERSON] померла. Земельну ділянку, у встановленому законодавством порядку 03 березня 2015 року успадкував за заповітом позивач. Тому у відповідності з законом позивач, як спадкоємець, набула права власності на вказану земельну ділянку. Про те, що позивач набула право власності на вищезазначену земельну ділянку, відповідач знав, оскільки ним на користь позивача було відшкодовано, відповідно до вимог Договору, витрати на поховання сестри позивача - [PERSON] в розмірі 600,00 грн. З моменту набуття права власності на земельну ділянку позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виплатити на її користь орендну плату за земельну ділянку за 2014 рік у сумі 1945 грн., однак відповідач відмовив, пояснивши, що спочатку треба переукласти договір оренди земельної ділянки. В порушення умов договору відповідач не виплатив позивачу орендну плату за земельну ділянку за 2014 рік, у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом про розірвання договору. Також у звязку з несвоєчасною сплатою орендної плати за договором позивач просить стягнути з відповідача пеню згідно умов договору у сумі 183 грн. 80 коп. У судовому засідання представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. У судовому засідання представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи просив розглянути справу без участі. Згідно письмових заперечень, відповідач вказав, що відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. вбачається, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Отже, факт того, що спадкоємці зверталися до ТОВ «СНП-Україна» після смерті спадкодавця з метою отримання виплат за Договором оренди земельної ділянки повинен підтверджуватися письмовими доказами, а саме спадкоємці повинні були надіслати чи вручити ТОВ «СНП-Україна» копію Свідоцтва про право на спадщину. Належних письмових доказів цьому до суду не надано. Спадкоємці не надавали зазначених документів ТОВ «СНП-Україна». Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Тобто ТОВ «СНП-Україна» не в змозі оцінити кількість спадкоємців, а також не є учасником процесу спадкування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка. Таким чином, ТОВ «СНП-Україна» не могло отримати у нотаріуса інформацію про вступ осіб у спадщину після смерті спадкодавця. Таким чином, у ТОВ «СНП-Україна» не було підстав для здійснення виплат позивачу, прошу відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 травня 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СНП-Україна" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку №540 площею 5,5305 га (кадастровий номер 1223583000:01:002:0479), яка розташована на території В'язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. [PERSON] земельна ділянка, площею 5,5305 га (кадастровий номер 1223583000:01:002:0479), яка розташована на території В'язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №826106, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 21 травня 2009 року. Згідно з п. 2.2. договору оренди земельної ділянки, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку №540 площею 5,5305 га (кадастровий номер 1223583000:01:002:0479), яка розташована на території В'язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 30 травня 2009 року за користування земельною ділянкою Орендар нараховує Орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 3 % від грошової оцінки землі, що становить 1945 грн., а також проводить безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га. Строк видачі орендної плати до 30 грудня кожного календарного року. Згідно з п. 2.3. договору оренди земельної ділянки від 30 травня 2009 року термін дії договору чотирнадцять років. Згідно з абзацом 4 п. «Інші умови» договору оренди земельної ділянки від 30 травня 2009 року, в разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника. Згідно відомостей зі спадкової справи №348/2014, заведеної після смерті [PERSON], [PERSON] померла 13 липня 2014 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 2015 року, виданого державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 347, [PERSON], [INFO], отримала спадщину після смерті 13 липня 2014 року [PERSON], [INFO], яка складається з земельної ділянки, розташованої на території Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області загальною площею 5,5305 га, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій спадкодавеці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №826106, виданого на її імя на підставі розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 21-р-06 від 18.01.2006 року, який нею ж було зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 21 травня 2009 року за № 010912700648. Кадастровий номер земельної ділянки: 1223583000:01:002:0479. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Реєстрація права власності на земельну ділянку, розташовану на території Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області загальною площею 5,5305 га, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 1223583000:01:002:0479, за [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно бухгалтерської довідки від 24.03.2017 року №24/03-2017-01 ТОВ «СНП-Україна» в 2014р. [PERSON] (ІПН [NUMBER]) нарахована орендна плата в сумі 3942,78 грн.. отримано 10.07.2014р. ячмінь -450 кг на суму 952,94 грн., в . ч. ПДФО-142,94 грн. Залишок недотриманої орендної плати за 2014р. -2989,84 грн. Ця сума була отримана [PERSON] 28.05.2015р. згідно поданої заяви . (2496,52 грн., нараховано ПДФО -448,48 грн., військовий збір-44,88 грн.). За 2015р. [PERSON] була нарахована орендна плата за пай № 785- 8000,00 грн. і як спадкоємиці [PERSON] за пай № 540 - 4924,53 грн. Також впродовж 2015р. [PERSON] отримувала орендну плату за земельні паї 31.07.2015р.-в сумі 2862,28 грн. (ячмінь -956 кг -2390,00 грн. , нараховано ПДФО -429,34 грн., військовий збір-42,93 грн.), 03.08.2015р. -в сумі 5136,83 грн. ( пшениця 1505кг-4289,25 грн. нараховано ПДФО -770,52 грн. військовий збір-77,05 грн.), 29.12.2015р. - в сумі 4924,53 грн. ( в. ч. ПДФО-738,68, військовий збір 73,87 грн.).- як спадкоємиці [PERSON] Грошові кошти були надіслані поштовим переказом 29.12.2015р. Гроші отримані 12.01.2016р. в сумі 4064,00 грн. за вирахуванням поштових послуг, (згідно повідомлення про виплату № [NUMBER] ). Згідно з ч. 1, 2\~ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 32 зазначеного Закону\~на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Згідно із пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12. Згідно змісту позовної заяви, відповідачем не було виконані свої зобовязання за договором оренди земельної ділянки від 30 травня 2009 року, а саме зобовязання щодо видачі орендної плати до 30 грудня кожного календарного року за 2014 рік. Позивачем подано до суду даний позов 27 серпня 2015 року. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], орендодавець, померла 13 липня 2014 року, позивач, [PERSON], спадкоємець земельної ділянки, отримала у власність земельну ділянку за спірним договором оренди земельної ділянки 03 березня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 527 Цивільного кодексу України встановлює виконання зобов'язання належними сторонами. Підтвердженням виникнення права власності у позивача на земельну ділянку за спірним договором оренди земельної ділянки від 30 травня 2009 року є відповідні правовстановлюючі документи. За таких обставин у відповідача виникає обовязок перед позивачем сплати орендної плати згідно умов спірного договору оренди земельної ділянки від 30 травня 2009 року за умови надання йому відповідних документів, які підтверджують виникнення права власності у позивача на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Твердження позивача щодо неодноразового звернення до відповідача за отриманням орендної плати не доведено суду належними та допустимими засобами доказування (направлення поштового відправлення тощо), так само позивачем не доведено надання відповідачу письмових доказів виникнення у нього права власності на земельну ділянку, щодо якої укладено спірний договір оренди від 30 травня 2009 року. Пояснення позивача згідно змісту позову щодо отримання допомоги на поховання [PERSON] в розмірі 600 грн. також не знайшли свого підтвердження засобами доказування при розгляді справи судом. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні про спадкування позивачем земельної ділянки, щодо якої укладено спірний договір оренди, відповідач дізнався після подання позову до суду. При цьому, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач після подання позову до суду отримала від відповідача орендну плату за землю за спірним договором оренди земельної ділянки, проте не памятає яку грошову суму отримала. Письмових доказів суду не надано. В судовому засіданні свідок, [PERSON], пояснила, що разом з [PERSON] в квітні 2015 року звертались до ТОВ "СНП-Україна" та надавали документи, заяву про отримання грошових коштів, проте не бажали укладати новий договір оренди земельної ділянки, тому їм не віддали грошові кошти. Вказали, що розмовляли з працівником ТОВ "СНП-Україна" та директором, про те, що розмова була саме з директором дізнались зі слів працівника ТОВ "СНП-Україна", сам директор не назвався. Свідок вказала, що жодних доказів надання ТОВ "СНП-Україна" документів про право власності позивача на земельну ділянку не має. Також свідок, [PERSON], пояснила суду, що [PERSON] їй розповіла про отримання після подання позову до суду орендної плати за землю за спірним договором оренди земельної ділянки. Інших підстав для розірвання договору оренди землі позивач не заявляла, і не надавала будь-яких інших доказів, які свідчили про істотне порушення умов договору відповідачем. Таким чином, у суду відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed