Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Будівельно Монтажна Фірма «Азовстальбуд» (далі по тексу ПАТ «БМВ «Азовстальбуд») про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 22 квітня 2011 року по 16 січня 2017 року працювала в ПАТ«БМФ Азовстальбуд», звільнилася на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, за переведенням на іншу роботу. На день звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платі, але розрахунок при звільненні з нею проведений не був. Окрім того, вказувала, що з вересня 2015 року відповідач перестав нараховувати та сплачувати їй індексацію заробітної плати, у звязку з чим утворилась заборгованість за період з вересня 2015р. по грудень 2016 р. включно. Посилаючись на діюче законодавство, просила суд стягнути з ПАТ «БМВ «Азовстальбуд» на її користь заборгованість по заробітній платі, індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 р. по грудень 2016 р. включно, грошову компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату станом на 09.08.2017 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду. В подальшому позивачка збільшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з ПАТ «БМВ «Азовстальбуд» на її користь заборгованість по заробітній платі станом на 09.08.2017 року у розмірі 11352,92 грн., індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 р. по грудень 2016 р. включно у розмірі 13 133,94 грн., грошову компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату станом на 09.08.2017 року у розмірі 1195,32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 09.08.2017 року у розмірі 24 819,20 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився по невідомим суду про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, та дійшов наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно дост. 233 КзПП Україниу разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки заповненої на ім'я [PERSON], [INFO], вона з 22 квітня 2011 року по 16 січня 2017 року працювала в Закритому Акціонерному Товаристві «БМФ «Азовстальбуд», яке 22 квітня 2011 року було реорганізоване ПАТ«БМФ «Азовстальбуд» на посаді начальника відділу кадрів. 16 січня 2017 року була звільнена на підставі п.5 ст. 36 КзПП України за переведенням на іншу роботу. Вказані обставини підтверджені копією трудової книжки. Згідно довідки ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 08/171 від 22 серпня 2017 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед працівником [PERSON] станом 09 серпня 2017 року становить 11 352,92 гривні. З огляду на наведене, суд вважає встановленим факт наявності заборгованості по заробітній платі саме у зазначеному розмірі, і саме зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд». Щодо вимоги про стягнення з ПАТ«БМФ «Азовстальбуд» індексації заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст..2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 4 ЗУ Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року N 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції до 24.12.2015р.). Як зазначено у ст..2 ЗУ Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до таких доходів відноситься оплата праці (грошове забезпечення). Аналогічне міститься у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою КМУ від 17.03.2003р. № 1078 (в редакції до 24.12.2015р.). Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно п.5 вказаного Порядку У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (в редакції до 24.12.2015р.), при цьому індексація сплачується пропорційно відпрацьованому часу. Відповідач, починаючи з вересня 2015 року не нараховував та не сплачував індексацію заробітної плати, базовий період не змінювався, підвищення заробітної плати (окладу, тарифу) не було, у звязку з чим утворилась заборгованість за період з вересня 2015р. по грудень 2016 р. В довідці ПАТ«БМФ «Азовстальбуд» за № 08/171 від 22 серпня 2017 року міститься розрахунок індексації по заробітній платі працівника [PERSON] за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно та становить 13133,94 грн. Вказаний розрахунок судом перевірений та, як встановлено судом проведений відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою КМУ від 17.03.2003р. № 1078. Позивач надавши суду письмову заяву від 26 жовтня 2017 року погодилась з вказаним розрахунком та розміром нарахованої позивачем суми індексації заробітної плати за вказаний період. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача індексацію заробітної плати у сумі 13133,94 грн. із утриманням з цієї суми податків та обовязкових платежів. При цьому суд зауважує, що питання індексації заробітної плати та компенсації неодноразово розглядалося Конституційним Судом України, де він в своїх рішеннях (справа 1-13/2013 від 15.10.2013р.; 1-18/2013 від 15.10.2013р.) визначив наступне: «Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обовязок роботодавця нараховувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати.». Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення грошової компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок роботодавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону в повній мірі не було дотримано, при звільненні заробітна плата позивачеві в повному обсязі виплачена не була. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити виплату позивачу [PERSON] компенсації, передбачену Законом. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Як вбачається з довідки ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 08/172 від 22.08.2017 року сума грошової компенсації за несвоєчасно виплачену позивачу [PERSON] заробітну плату складає 1195,32 гривень. Позивач [PERSON] в ході судового розгляду справи зазначений розрахунок грошової компенсації визнала та не спростувала, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову і в цій частині та вважає можливим стягнути з відповідача на її користь таку компенсацію у зазначеному розмірі. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд також виходить з того, що, обов'язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83,94,97 КЗпП України, ст.ст.1,15,21 Закону України «Про оплату праці», щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99р. при визначені середньої заробітної плати слід керуватися Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., якою затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно абз. 3 та 4 розділу ІІ Порядку 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно абз. 1 п. 8 розділу ІІІ цього Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПАТ«БМФ «Азовстальбуд» за № 08/173 від 22 серпня 2017 року розмір середньоденної заробітної плати працівника [PERSON] складає 177,28 грн., що не заперечується позивачем. Позивач була звільнена 16 січня 2017 року, в день звільнення працювала, але розрахунок з нею не проведено і по теперішній час, що не заперечується відповідачем. Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з дня наступного за днем звільнення тобто з 17 січня 2017 року по день звернення до суду з позовом станом на 09.08.2017 включно. Відповідно до лист Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 р. N 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню становить: з 17 січня по 31 січня 2017 року - 11 робочих дні, в лютому 2017 року - 20 робочих днів, в березні 2017 року - 22 робочих днів, в квітні 2017 року - 19 робочих дні, в травні 2017 року - 20 робочих днів, в червні 2017 року - 20 робочих днів, в липні 2017 року - 21 робочих дня, в серпні по 09.08.2017 включно - 7 робочих дня. Загалом з 17 січня 2017 року по 09 серпня 2017 року включно норма тривалості робочого часу в робочих днях становить 140 робочих днів. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 17 січня 2017 року по 09 серпня 2017 року включно становить 140 днів. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 140 днів х 177,28 грн = 24 819,20 гривень. Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Отже, в сенсі викладених обставин та наведених норм суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24819,20 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. У відповідності до положень ст.ст.79,88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі ст. ст.47,115,116,117 КЗпП України,

Outcome: approved