Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

у квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, отриманому 12 жовтня 2012 року позичальником на підставі укладеної Генгеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 4212,78 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Згідно з умовами кредитування [PERSON] повинна була погашати кредит та відсотки по ньому, але відповідач своїх зобов'язань не виконує, тому позивач змушений звернутися до суду для стягнення заборгованості з боржника в сумі 11958,57 грн. Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечує, на що подала до суду відповідну заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказує, що згідно генеральної угоди від 12.10.12р. п.2.1 кредит надано терміном на 12 місяців з 12 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2013 року, дата останнього погашення заборгованості не пізніше 31 жовтня 2013 року. Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник мав здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності до вимог божника. Останній платіж необхідно було здійснити до 25 жовтня 2013 року. Термін позовної давності в три роки сплив 25 жовтня 2016 року. Будь яких угод про збільшення тривалості позовної давності вона не підписувала, тому просить застосувати наслідки спливу позовної давності до позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк». Судом встановлено, що 15 грудня 2009 року ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. 12 жовтня 2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Заборгованість по договору з дати підписання Генеральної угоди складає 4812,79 грн. Відповідно п.1.1.3 датою посліднього погашення заборгованості по договору встановлено 12 жовтня 2013 року. Згідно розрахунку ПАТ КБ "ПриватБанк" прострочена сума заборгованості [PERSON] станом на 6 квітня 2017 року становить - 11958,57 грн., яка складається з кредиту 4212,79 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 1808,09 грн.; заборгованість за пенею та комісією 5055,30 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 882,30 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, [PERSON] з дати підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості - 12 жовтня 2012 року - не вносила жодної суми для погашення заборгованості за договором. Позивач із заявою про поновлення строку звернення до суду не звертався. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 26 квітня 2017 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт банк надав [PERSON] кредит в сумі 4212,79 грн. на строк 12 місяців з 12.10.12р. по 31..10.13р., погашення заборгованості здійснюється в послідуючому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Датою посліднього погашення заборгованості є 31 жовтня 2013 року, поміж тим з позовом до суду банк звернувся лише у квітні 2017 року. По справі відсутні докази\~ щодо погодження сторонами договірного строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже виходячи зі змісту генеральної угоди від 12.10.2012, Умов і Правил надання батьківських послуг, строк дії договору закінчився 31 жовтня 2013 року. З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач жодних платежів, починаючи з дати підписання генеральної угоди 12.10.2012 не сплачувала. Таким чином прострочення виконання зобовязання за договором, а отже і строк позовної давності починає відлік з 1 листопада 2013 року і відповідно закінчується 31 жовтня 2016 року. Позивач звернувся до суду через півроку після спливу позовної давності. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач звернувся з заявою до суду залишити позов без задоволення саме з цих підстав, при цьому позивач не надав доказів про причини пропуску строку звернення до суду і не клопотав про поновлення такого строку. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та\~відмовити в\~ \~ задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк в\~ \~ зв'язку з пропуском ним строків позовної давності.

Outcome: dismissed