Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 жовтня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка погодилась з тим, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Це підтверджується її підписом у раніше згаданій заяві. [PERSON] зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, однак взяті на себе зобов`язання не виконує. У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, станом на 14 вересня 2021 року у відповідачки наявна заборгованість перед позивачем, загальна сума якої становить 10365,97 грн. Враховуючи те, що в добровільному порядку [PERSON] її не погашає, просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки 10365,97 грн, а також суму сплаченого судового збору. В поданій заяві представник позивача просить справу слухати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, має намір сплачувати борг по 1000 грн в місяць. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, з огляду на те, що відповідачка позовні вимоги визнала, підстав для відмови у прийнятті визнання нею позову немає, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] погодилась з тим, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11). Також, згідно з паспортом споживчого кредиту сторони погодили істотні його умови, зокрема, відсотки за користування кредитними коштами та штрафні санкції у разі порушення зобов`язань за договором (а.с. 12 - 13). На підставі вищевказаної анкети та паспорта споживчого кредиту [PERSON] отримала кредитні картки, дані про номери карток, дату їх відкриття та термін дії містяться у довідці, долученій АТ КБ "ПриватБанк" до позовної заяви, згідно з якою останню картку відповідачка отримала 13 грудня 2018 року з терміном дії 10/22 (а.с. 10). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір б/н), кредитний ліміт карткового рахунку неодноразово змінювався (а.с. 12). Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка користувалась картковим рахунком та кредитними коштами (а.с. 47 - 49), сума заборгованості позичальниці відображена у наданих банком розрахунках, відповідно до яких станом на 14 вересня 2021 року у [PERSON] виникла заборгованість, загальна сума якої становить 10365,97 грн, з яких 8153,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2212,07 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5 - 8). Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п. 2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 32). У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, тому позов підлягає задоволенню. Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, в силу вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта судових витрат слід стягнути на користь позивача з відповідачки На підставі наведеного, ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: approved