Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.11.2009 року між Приватним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 31.01.2016 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2009 року у розмірі 13 325,87 грн., яка складається з: -Заборгованість за кредитом - 6842,99 грн.; -Заборгованість по процентам за користування кредитом - 4647,25 грн.; -Заборгованість за пенею та комісією - 724,87 грн.; -Штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; -Штраф (процентна складова) - 610,76 грн. В свою чергу відповідачем подано зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № б/н від 23.11.2009 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] На обґрунтування зустрічного позову посилалася на те, що 23.11.2009 року між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладений кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав їй банківські послуги у вигляді платіжної картки та встановленого ліміту на платіжну картку на умовах повернення кредитних засобів зі сплатою винагороди банку. Договір укладений шляхом заповнення нею та підписання анкети-заяви та бланку "виявляю бажання оформити на своє ім'я кредитку", що відповідно до п. 1.1. Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанк" разом з Пам'яткою клієнта, Тарифами Умовами та правилами надання банківських послуг складають укладений Договір про надання банківських послуг. Вказує, що відповідно до відомостей Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 вона з 2003 року і по теперішній час перебуває на обліку з приводу психіатричного захворювання - шизофренія, параноідальна форма, непереривний тип лікування. Оскільки [PERSON], у зв'язку з хворобою, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, то, заповнюючи анкету-заяву та бланк "виявляю бажання оформити на своє ім'я кредитку", не вважала, що укладала Кредитний договір з ПАТ КБ "ПриватБанк". Про те, що між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено саме Кредитний договір, вона дізналася лише після звернення позивача до суду та її ознайомлення з матеріалами справи. Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Калугіна О.А., яка діє на підставі довіреності, первісний позові підтримала та просила його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Зазначила, що в процесі розгляду справи з'ясовано, що незважаючи на наявність у відповідачки психічного захворювання в період часу з 2007 по 2015 роки вона не зверталася за медичною допомогою, можливо припустити стан ремісії в її захворюванні та наявність повного розуміння значення своїх дій під час отримання кредитної картки та тривалого часу користування нею. Крім того, звертала увагу суду, що про свідомість дій відповідачки свідчить, що після отримання картки вона активно її використовувала, декілька разів зверталася за отриманням нової та продовжувала строк дії кредитної картки, останнє поповнення картки здійснювала 12.08.2015 року. Також встановлено, що 02.11.2012 року [PERSON] за рахунок кредитних коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» в торгівельному магазині «Комфі» придбавала комп'ютер та аксесуари до нього, належним чином виконувала свої зобов'язання та повністю погасила кредит. Відповідач [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала та просила визнати недійним кредитний договір № б/н від 23.11.2009 року, укладений між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк". В той же час обставини, на які посилалася представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечувала, вказала, що з 2007 по 2015 роки відчувала себе добре, проявів психічних розладів в неї не спостерігалося, погіршення психічного стану відбулося в 2015 році, вона потрапила у лікарню, з цього часу і припинила поповнювати кредитну картку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.11.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», « Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківську сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, сторони передбачили, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальником шляхом надання виписки по картковому рахунку, в тому числі системі INTERNET-banking (ПРИВАТ 24), через комплекс Mobil-banking шляхом надіслання SMS-повідомлень, на умовах,зазначених в п.4.9 Умов та правил банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.01.2016 року за [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2009 року у розмірі 13 325,87 грн., яка складається з: -Заборгованість за кредитом - 6842,99 грн.; -Заборгованість по процентам за користування кредитом - 4647,25 грн.; -Заборгованість за пенею та комісією - 724,87 грн.; -Штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; -Штраф (процентна складова) - 610,76 грн. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім цього, позивач просить стягнути на користь Банку 500 грн. + 610,76 грн. = 1110,76 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 30 днів. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені, відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за зим кредитним договором, внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. Згідно до обов'язкової для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13: у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності - це не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені у розмірі 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, так і штрафу, який має як фіксовану величину - 500 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 12215,11 грн. Крім того, в силу вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій зазначеною нормою, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Як роз'яснено в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» для визначення наявності психічного стану особи на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.04.2017 року по даній цивільній справі призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза для вирішення питань стосовно того чи страждає [PERSON] хронічним стійким розладом здоров'я та чи розуміє в силу свого психічного стану значення своїх дій та чи може керувати ними. Проведення експертизи доручено експертам міжобласного центру судово-психіатричної експертизи КЗОЗ "Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3". Відповідачу [PERSON] було роз'яснено наслідки ухилення від участі в експертизі передбачені ст.146 ЦПК України. Однак, матеріали даної цивільної справи 03.07.2017 року були повернуті на адресу суду без виконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.04.2017 року про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи у зв'язку з тим, що [PERSON] відмовилася від проведення судово-психіатричної експертизи. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухилилася від участі в проведенні експертизі. Беручи до уваги вищезазначене, а також положення статті 146 ЦПК України, яка передбачає, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, оскільки позивачем в силу статті 60 ЦПК Українине доведено тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Суд вважає, що наявність у відповідача [PERSON] психічної хвороби не може безспірно свідчити про те, що на момент укладення договору вона виявила ознаки психічного розладу, які здійснили істотний вплив на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними обмежуючи цю дієздатність. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до обставин, встановлених при проведенні [PERSON] амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 216 від 14.03.2017 року, вбачається, що в період часу з 2007 по 2015 роки [PERSON], яка страждає шизофренією, параноідальна форма, не зверталася за медичною допомогою, чергові прояви вказаного захворювання були виявлені лише 26.05.2015 року і в подальшому. Сама відповідачка під час розгляду справи зазначає про відсутність будь-яких проявів захворювання в цей період, стан ремісії в захворюванні, розуміння своїх дій під час користування кредитною карткою. Крім того, судовим розглядом встановлено, що після отримання картки [PERSON] активно її використовувала, знімала кошти та здійснювала погашення кредиту, декілька разів зверталася за отриманням нових карток та продовжувала строк їхньої дії, о станнє поповнення картки здійснювала 12.08.2015 року. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про свідомість дій відповідачки під час укладення кредитного договору та періоду його дії. Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту неспроможності [PERSON] в момент укладення оспорюваного договору розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно платіжного доручення № PROM5B4Z57 від 15.02.2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial