Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

29 червня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. 29 липня 2011 року в місті Білгород-Дністровський Одеської області помер батько позивачки [PERSON] а 26 березня 2016 року в селі Дивізія Татарбунарського району Одеської області померла її мати [PERSON]. Після смерті батька залишилась земельна ділянка площею 5,56 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №051285, виданого 30 червня 1999 року на імя [PERSON]. Зазначену земельну ділянку фактично прийняли у спадщину позивачка та її мати, оскільки проживали разом з батьком на день відкриття спадщини. Вказану земельну ділянку позивачка має праву успадкувати в порядку першої черги за законом. Позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця [PERSON], про що була заведена спадкова справа №94/2016, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, позивачці було відмовлено у звязку з тим, що вона не надала в нотаріальну контору правовстановлюючий документ, а саме оригінал Державного акту на спадкову земельну ділянку, який був втрачений спадкодавцем за життя, а на померлого дублікат Державного акту не видається. Про втрату Державного акту серії ІІІ-ОД № 051285 на ім'я спадкодавця була опублікована об'ява в газеті Татарбунарський вісник. Зазначені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.24 ). Представник Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 22 ). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При вирішенні спору, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №133696 від 25.04.2008 року (а.с.4) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 274312 від 15.02.2017 року (а.с.5) видно, що позивачка [PERSON] у 2017 році уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище Павленко. З копії повторного свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №218381 від 31.10.2014 року (а.с.6) вбачається, що 01 вересня 1991 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 273210 від 01.08.2011 року (а.с.7) [PERSON] помер 29 липня 2011 року в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №450451 від 30.03.2016 року (а.с.8) [PERSON] померла 26 березня 2016 року в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД за № 051285 від 30.06.1999 року (а.с.9) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,56 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з довідки №365 Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 21.06.2017 року (а.с.10), згідно запису в погосподарській книзі сільської ради №8, особовий рахунок №0562-1, [PERSON] на день смерті - 29.07.2011 року був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] (колишня Першотравнева), 77. Крім нього, в будинку проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO]. Згідно витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 255/151-17 від 23.06.2017 року (а.с.11), вартість земельної ділянки площею 5,56 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІІ-ОД за № 051285, складає 220247 грн. 81 коп. З листа нотаріуса за №551/02-14 від 21.06.2017 року ( а.с.12 ) видно, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] (спадкова справа №94/2016 від 01.04.2016 року), яка прийняла але не оформила свої спадкові права після померлого чоловіка [PERSON], у звязку з тим, що вона не надала оригінал Державного акту на право приватної власності на землю. Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник за №30 від 12.08.2017 року (а.с.23) видно, що в графі втрачені значиться вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №051285 на ім'я [PERSON]. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17.08.2017 року (а.с.30) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 26.03.2016 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 58793193, зареєстрована у нотаріуса за №94/2016 від 01.04.2016 року, позивачці видано свідоцтвом про право на спадщину 28.09.2016 року за № у реєстрі 1286, приватним нотаріусом [PERSON] на іншу земельну ділянку, належну спадкодавцю [PERSON] (а.с. 33). Також нотаріусом, на запит суду, надано зі спадкової справи копії заяви [PERSON] щодо прийняття спадщини на земельну ділянку, належну її матері [PERSON] , яку остання фактично прийняла, але не оформила свої спадкові права після померлого чоловіка [PERSON] (а.с.30-31,34). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. В ст.331 ЦК України зазначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 4.15 Розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві". Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вона не має можливості, оскільки відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №051285, виданого 30 червня 1999 року на імя [PERSON], який втрачений за життя спадкодавцем, про що поміщена об'ява у пресі (а.с.23 ). Враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчить копія Державного акту (а.с.9), витяг з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.11), а його дружина [PERSON], після смерті якої відкрита спадкова справа за заявою позивачки, як спадкоємця першої черги за законом (а.с.34), фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка але не оформила свої спадкові права за життя, позивачка не відмовилася від спадку в установлений законом строк, відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі (а.с. 22), суд вважає, що за [PERSON] повинно бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 5,56 га, розташовану на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 051285, що належала [PERSON], померлому 29 липня 2011 року.

Outcome: approved