Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

07 вересня 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитною угодою від 11 квітня 2006 року, яка станом на 14 серпня 2015 року становить 2 841 653 грн. 37 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов'язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 квітня 2006 року між ПАТ "[PERSON] Аваль" та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/126-06, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 800000 грн. 00 коп. строком по 10 квітня 2011 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] були укладені договори застави транспортних засобів та договір іпотеки нерухомого майна від 11 квітня 2006 року. 29.02.2008 року у зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно відповідача. Однак, згідно постанов про повернення виконавчого документа, майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. З метою уникнення подвійного стягнення на підставі рішення суду та виконавчого напису позивач не звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до тих пір поки не буде вирішено питання реалізації заставного майна, тому вважає, що пропустив строк позовної давності з поважних причин. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 11 квітня 2006 року. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 14 серпня 2015 року становить 2 841 653 грн. 37 коп. і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 607 992 грн. 73 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 829547 грн. 71 коп., пені в розмірі 1 404 112 грн. 93 коп. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у суді не визнали заявлений позов, подали письмові заперечення проти позову, де просили відмовити у задоволенні заявлених вимог з наступних підстав. У своїх запереченнях відповідач [PERSON] зазначила, що не оспорює факту укладення кредитних угод та договору поруки, однак згідно п.3.2. договору поруки днем виникнення зобов`язання поручителя є день закінчення строку надання кредиту, в тому числі з урахуванням пролонгації; ч. 2 п. 4.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку не пред`явить вимоги до поручителя, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи з кредитного договору та генеральної угоди споживчий кредит був наданий позичальнику на 60 місяців строком повернення до 10.04.2011 року, таким чином до поручителя кредитор мав пред`явити вимогу не пізніше 10.04.2014 року, позовна заява, датована 31.08.2015 року надійшла до суду 07.09.2015 року, будь яких вимог до поручителя до цього часу пред`явлено не було; в частині вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) строк пред`явлення вимог згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України сплинув 11.04.2012 року; заява про застосування строку позовної давності є підставою для відмови у позові (ч.3, ч.4 ст. 257 ЦК України). У заяві про застосування строку позовної давності відповідач [PERSON] послався на те, що жодних вимог до нього як позичальника до 07.09.2015 року кредитором не висувалось, строк позовної давності для пред`явлення вимог до нього щодо суми боргу сплинув 11.04.2014, щодо неустойки - 11.04.2012 року, просив у позові відмовити повністю. Ухвалою суду від 24.12.2015 року з урахуванням заперечень відповідачів було визнано обов`язковою явку представника позивача у судове засідання. До суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] до позову, у судовому засіданні від 03.02.2016 року вона підтримала заявлений позов повністю, але надалі у наданій суду письмовій заяві представник позивача просила розглядати справу без її участі, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити; щодо заперечень відповідача [PERSON] у листі від 18.04.2016 року зазначила, що згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу; відповідачем було сплачено 28.03.2013 року 10 000 грн., що свідчить про те, що кінцевим строком позовної давності для пред`явлення вимог до нього буде 28.03.2016 року. Також на адресу суду листом від 17.08.2016 року направлено витребувані докази (л.с.144-157). Щодо заперечень поручителя - відповідача [PERSON] з письмових пояснень представника позивача від 23.02.2016 року не вбачається спростування доводів даного відповідача щодо спливу строку позовної давності для пред`явлення вимог до поручителя, оскільки виконавчі написи вчинені нотаріусом [PERSON] у 2008 році не стосувались даного відповідача, повернуті органом ДВС стягувачеві без виконання у 2011 році (л.с. 30). Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2006 року між ПАТ "[PERSON] Аваль" та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/126-06 (л.с. 5), згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 800000 грн. 00 коп. строком по 10 квітня 2011 року. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 14 серпня 2015 року становить 2841653 грн. 37 коп. згідно розрахунку (л.с. 26) і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 607992 грн. 73 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 829547 грн. 71 коп., пені в розмірі 1404112 грн. 93 коп. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена. Як видно з розрахунку заборгованості (л.с.116-119) відповідачем було сплачено 28.03.2013 року 10 000 грн., що свідчить про те, що кінцевим строком позовної давності для пред`явлення вимог до нього буде 28.03.2016 року. Суд не знаходить обгрунтованими доводи відповідача та його представника у суді [PERSON] щодо застосування строку позовної давності, оскільки жодних вимог від кредитора до [PERSON] як позичальника до 07.09.2015 року не висувалось, тому строк позовної давності на думку відповідача для пред`явлення вимог до нього щодо суми боргу сплинув 11.04.2014, щодо неустойки - 11.04.2012 року. Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором (л.с.119-122) відповідачем було сплачено 28.03.2013 року 10 000 грн., що свідчить про те, що кінцевим строком позовної давності для пред`явлення вимог до нього буде 28.03.2016 року, позов до суду подано 07.09.2015 року, тому підстави для застосування строку позовної давності згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України відсутні. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 11 квітня 2006 року (л.с. 7). Даних щодо пред`явлення вимог до поручителя кредитором до 10.04.2014 року в матеріалах позову немає і представником позивача у судовому засіданні не надано; позовна заява, датована 31.08.2015 року надійшла до суду 07.09.2015 року, будь яких вимог до поручителя до цього часу пред`явлено не було, що видно з матеріалів справи та про що відсутнє зазначення у письмових поясненнях представника позивача. Не вбачається доказів пред`явлення вимог до поручителя з направлених до суду листом від 17.08.2016 року письмових доказів (л.с.144-157), попередження щодо дострокового стягнення заборгованості адресовані виключно [PERSON] (л.с.144-146), документи виконавчого провадження стосувались виконання виконавчого напису нотаріуса, боржником за яким не є поручитель - відповідач [PERSON] В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] були укладені договори застави транспортних засобів та договір іпотеки від 11 квітня 2006 року (л.с. 8-16). 29.02.2008 року у зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис (л.с. 22-25) на нерухоме майно відповідача. Однак, згідно постанови державного виконавця від 29.02.2011 року про повернення виконавчого документа (л.с. 30), майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, у графі боржник зазначено "Голобородько Євген Кузьмич", стягнення коштів з відповідача [PERSON] за виконавчим написом не проводилось. Згідно ст. ст. 256-261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач [PERSON] не оспорювала під час судового розгляду факту укладення кредитних угод та договору поруки, однак згідно п.3.2. договору поруки днем виникнення зобов`язання поручителя є день закінчення строку надання кредиту, в тому числі з урахуванням пролонгації; ч. 2 п. 4.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку не пред`явить вимоги до поручителя, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи з кредитного договору та генеральної угоди споживчий кредит був наданий позичальнику на 60 місяців строком повернення до 10.04.2011 року, таким чином до поручителя кредитор мав пред`явити вимогу не пізніше 10.04.2014 року, позовна заява, датована 31.08.2015 року надійшла до суду 07.09.2015 року, будь яких вимог до поручителя до цього часу пред`явлено не було; в частині вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) строк пред`явлення вимог згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України сплинув 11.04.2012 року; заява про застосування строку позовної давності є підставою для відмови у позові (ч.3, ч.4 ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "[PERSON] Аваль" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною угодою; у задоволенні вимог до [PERSON] відмовити. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, суд

Outcome: approved