Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

21 липня 2016 року до суду звернулась позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що 30.10.1996 року помер її дід [PERSON]. Дід [PERSON] працював у колгоспі ім. Леніна, Софіївського району ,був членом колгоспу та вийшов на пенсію у 1973 році за віком. Після реформування колгоспу ім. Леніна в КСП ім. Леніна у списки членів КСП ім Леніна доданих до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна внесений під № 270. За життя дід залишив заповіт, яким все своє майно заповів бабусі позивача [PERSON]. Баба прийняла спадщину померлого і за життя залишила заповіт яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON]. 08.09.1999 року померла бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина домоволодіння розташоване за адресою: вул. Набережна, 3 ,с. Сергіївка Софіївського району ,та право на земельну частку (пай) площею 5,72 га. , вартістю 161559,97 грн., що належало померлому [PERSON]. Позивач прийняла спадщину померлої бабусі отримавши свідоцтво на право на спадщину на домоволодіння яке належала померлій, згідно ст. 549 ЦК УРСР і повинна була успадкувати право на земельну частку (пай) площею 5,72 вартістю 161559,97 грн. ,що належало померлому [PERSON] ,але не змогла цього зробити, у звязку з тим, що нотаріус відмовила у прийнятті по причині відсутності оригіналу правовстановлюючого документу. Про те, що її діда внесено до списків до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна, і він має право на отримання земельної частки (пай) ,позивач дізналась в січні 2016 року від [PERSON] , яка переглядала списки прикладені до Державного акта на право на землю КСП ім. Леніна побачила прізвище діда позивача і повідомила про це її. Позивач зверталась до Софіївської районної державної адміністрації із заявою про визнання за нею в порядку спадкування ,право на земельну частку (пай) померлого діда, але позивачу відмовили та рекомендовано звернутись до суду, у звязку з відсутністю врегулювання даного питання . Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить позовну заяву задовольнити Представник відповідача - Софіївської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явилась, надала заперечення відповідно до якого, зазначає, що позовні вимоги позивача не може бути задоволені у зв'язку з тим, що з час уреформування аграрного сектору економіки минуло більше 15 років, а тому закінчився строк позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Докази про причини пропуску не надано. Також не відомо чому після смерті [PERSON], спадкоємець [PERSON] не зверталась за місцем відкриття спадщини щодо своїх майнових чи немайнових прав. Крім того, у документах ,які подані позивачем до позовної заяви відсутні будь-які докази про прийняття саме в члени колективного сільськогосподарського підприємства ім Леніна, [PERSON]. Відповідно до запису у трудовій книжці від 17.01.1973 року є підтвердження про безперервний стаж [PERSON] у колгоспі ім. Леніна. Так чк в 1973 році [PERSON] був звільнений з роботи у зв'язку з досягненням пенсійного віку 29.05.1995 року за № 14 був зареєстрвоаний та підписаний державний акт на право колективної власності на землю серії ДП Сф № [NUMBER] ім Леніна, 30.10.1996 року [PERSON] помер з урахуванням того, що технічна документація по паюванню земель КСП ім. Леніна виготовлялась в 1999-2000 роках ,як наслідок ві не був внесений до списку членів КСП ім Леніна на видачу сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 1 ст. 1 ЗУ "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосопдарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Вказує що основним документом , що посвідчує право на земельну частку (пай) є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені належним чином договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку пай; рішення суду про визнання права на земельну частку. Тому просить застосувати позовну давність до правовідносин та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача -Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, у судове засідання не з'явилась , надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру в Софіївському районі, належним чином повідомлені у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви сторін, встановлено наступне: [PERSON] помер 30 жовтня 1996 року ,що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 097770 від 04.11.1996 року виданий виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все своє майно він заповів своїй дружині [PERSON], від 20.07.1996 року ,зареєстровано в реєстрі за № 68 посвідчене секретарем Ордо-Василівської сільської ради народних депутатів [PERSON]. (а.с. 13). Після смерті [PERSON] його дружина, прийняла спадщину, яка складається з житлового будинку ,що знаходиться за адресою с. Сергіївка, Софіївський район вул. Набережна, 3, про що свідчить свідоцтво про спадщину серії АВК № 137440 від 06.04.2000 року, посвідчений державним нотаріусом [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 847 (а.с. 17). [PERSON] померла 08 вересня 1999 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 261146 від 13.09.1999 року виданий виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 16). За свого життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла своїй онукі [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 32 (а.с. 15). Однак при зверненні позивача до державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 5,72 в умовних кадастрових гектарах, що знаходяться в КСП ім. Леніна, яке належало [PERSON], нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.01.2016 року, у звязку з тим, що спадкоємцем ([PERSON] П.) не надано оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) (а.с. 23). Як вбачається із трудової книжки колгоспника № 387 від 02.11.1966 року ,видане [PERSON], [INFO], він працював у колгоспі ім. Леніна до 1972 року (а.с. 4,5). Відповідно до довідки видана колгоспом ім. Леніна Ордо-Василівської сільської ради, підтверджено, що [PERSON] є членом колгоспу ім. Леніна і працював на посаді механізатора (а.с. 6). У 1973 році [PERSON] вийшов на пенсію за віком ,що підтверджено матеріалами справи та поясненнями учасників судового розгляду (а.с. 7,8). Під час розпаювання 28 травня 1995 року на підставі рішення Ордо-Василівської сільської ради народних депутатів № 21 ск. 6-ї сесії від 28.03.1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна Софіївського району Дніпропетровської області Ордо-Василівською сільською радою народних депутатів серії ДП Сф № 0013 . У списках громадян членів колективного сільськогосподарського товариства, що є додатком до Державного акту за № 270 значиться [PERSON] (а.с. 11). Вказаний факт також підтверджено довідкою виданою відділом Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області (а.с. 24). Позивач зверталась до Софіївської районної державної адміністрації з заявою про визнання за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом ,однак позивачу було рекомендовано звернутись за вирішенням даного питання у судовому порядку (а.с. 25). Згідно з ч.3\~ст.152 Земельного кодексу України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 2ст. 158 Земельного кодексу Українивиключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно з п.2\~Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами і організаціям" №720/95 від 08.08.1995 року\~(надалі Указ №720) право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, при чому при паюванні вартість і розміри в\~\~умовних\~\~кадастрових гектарах земельних\~\~часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. \~\~\~\~\~Суд зазначає, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках згідно з розясненнями Верховного суду України від 01.09.2003 року. Також відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~в разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, який включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно дост. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно з ст.2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед інших, також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п.11\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року\~Про судову практику у справах про спадкування\~при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносинЗемельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. За правилами ст.ст.1216,1217,1218 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.\~До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч.3\~ст.1296 ЦК України. Згідно із\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. \~\~\~\~ Таким чином на підставі вищевикладеного судом встановлено, що згідно з нормами законодавства, чинного на час існування відповідних правовідносин, оскільки дід позивача [PERSON] на час отримання Державного акту на право колективної власності на землю як член КСП ім. Леніна був внесений до відповідного списку, однак серифікат на право на земельну частку фактично не отримував, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу померлого на пай, будь-які інші спадкоємці крім позивача відсутні, іншого при розгляді справи не встановлено, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги про визнання права позивача в порядку спадкування за законом після померлого діда на земельну частку (пай) колишнього КСП ім.Леніна Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,72 умовних кадастрових гектарів. Враховуючи вищенавикладене, на підставі\~ст.16 ЦК України, ст.ст.152\~Земельного кодексу України 1990 року, ст.с.т1,2\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами і організаціям" №720/95 від 08.08.1995 року,

Outcome: approved