Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 23.07.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем було укладено договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору щодо погашення кредиту, станом на 30.11.2017 року у нього виникла заборгованість в сумі 56502.26 грн., яку позивач просить стягнути. 26.03.2018 року на адресу Хмільницького міськрайонного суду надійшов відзив відповідача, де він зазначає, що стягнення процентів з нього є незаконним, так як в період нарахування пені на всю суму заборгованості по кредитному договору проценти не нараховуються. Також розмір процентів за користування кредитом є необґрунтованим та вирахуваним з порушенням чинного законодавства, оскільки при одній і тій же сумі заборгованості по кредиту та процентах за його використання - сума нарахованих процентів є різною. Крім того у своєму відзиві відповідач вказує, що банком була безпідставно нарахована комісія, нарахування якої суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів» , а вимога позивача про стягнення пені та штрафу є незаконною, так як суперечить ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідач також вказує, що Умови та правила надання банківських послуг, доданих до позовної заяви, не відповідають тим, що мали місце на момент підписання відповідачем заяви. У відзиві [PERSON] також зазначає про пропущення строку загальної та спеціальної позовної давності, визначеного ЦК України. 19.06.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, де представник позивача вказує, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць або 36 % на рік, далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказом банку. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року та 15.03.2015 року, заяв про розірвання кредитного договору від нього не надходило, більше того, вже після підвищення процентної ставки останній продовжував активно користуватися карткою, в тому числі продовжував погашати заборгованість за договором. Що ж стосується твердження відповідача про те, що він не був ознайомлений із Тарифами та Умовами і правилами надання банківських послуг, то цьому суперечить його підпис у анкеті-заяві від 23.07.2012 року, де він особисто підтверджує протилежне. Крім того Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг є загальнодоступною інформацією, що розміщена на сайті банку. Що ж до різного нарахування відсотків на суму заборгованості, то у відповіді на відзив зазначено, що до 04.2014 року діяла наступна формула нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365*Y=Z (N- поточне тіло кредиту, М- процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, Y кількість днів, за якими здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів), нарахування процентів на прострочену заборгованість: N*M/365*Y=Z (N- прострочене тіло кредиту, М- процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, Y кількість днів, за якими здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів). З 04.2014 року банком були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені Наказом № СП -2014-6635230 від 02.04.2014 року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобов»язань, проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Діючі з 04.2014 року формули нарахування процентів виглядають наступним чином : N*M/365*( 2 або 1)* Y=Z, де 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки. У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни, нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана вже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість. Щодо нарахування комісії, то у відповіді на відзив позивач пояснює, що фактично у розрахунку в колонці «сума комісії та пені» зазначена лише сума пені, так як нарахування комісії умовами договору не передбачено. Щодо одночасного стягнення штрафу та пені , то позивач зазначає, що твердження відповідача щодо неможливості їх одночасного стягнення з посиланням на ст. 61 Конституції України є помилковим, так як згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 року. [PERSON] ВСУ № 6-2003 цс 15 визначено, що за одне і те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених ст. 61 КУ щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення. Основним положенням даної постанови є саме накладення санкцій за одне правопорушення, а тому не може прийматися у даному випадку, так як штраф застосовується за порушення виконання зобов»язання , а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Щодо твердження відповідача про порушення строків позовної давності, позивач пояснив, що клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких - 21.05.2015 року. Враховуючи положення ст. 264 ЦК України, вказана дата є початком обчислення строку позовної давності, а так як позивач звернувся до суду 17.01.2018 року, тому про сплив трьохрічного строку позовної давності говорити не можна. 25.10.2018 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення, в якому вважає безпідставним та незаконним нарахування відсотків за користування кредитом після спливу строку дії кредитної картки, також зазначає, що відповідач не був ознайомлений із змінами формули розрахунку процентів, запровадженими наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, а тому вважає, що нарахування відсотків має здійснюватись за формулою, що застосовувалась до 04.2014 року. Представник відповідача у запереченні також зазначає, що з урахуванням погашеної [PERSON] суми боргу, вимоги банку про стягнення з останнього будь-якої заборгованості є безпідставними, так як сума погашення перевищує суму боргу. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, що містяться в позові та відповідді на відзив. Відповідач заперечує щодо задоволення позову, посилаючись на відзив. а також просив застосувати строки позовної давності. Судом встановлено, що 23.07.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем було укладено договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви (Т. 1, а.с. 7, зворот), Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (Т. 1, а.с. 8, зворот), а також Умов та правил надання банківських послуг (Т. 1, а.с. 9 -32). В порушення умов договору, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка згідно розрахунків наданих позивачем (Т. 1, а.с. 5-6), становить 56502.26 грн. , з яких: заборгованість за кредитом 1183.81 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 48597.68 грн.; нарахована комісія 3554.00 грн., заборгованість по судовим штрафам 3166.77 грн. (а.с.5-6). При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору № б/н від 23.07.2012 року є заява відповідача ( Т. 1, а.с. 7, зворот), відповідно до якої останній ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», про що свідчить його підпис в ній. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У своєму відзиві, який був прийнятий судом, відповідач просить застосувати до даної справи строки позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~ (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що згідно умов договору , строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені, штрафів) був збільшений до 50 років. Проте зазначене, суперечить вимогам ст. 259 ЦК України, де передбачено, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Дана стаття вказує саме на окремий договір в письмовій формі, де має бути згода сторін на продовження строку позовної давності. У заяві відповідача не міститься його згоди на продовження строку позовної давності. А Умови договору, якими передбачено продовження строку позовної давності, не містять підпису відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], згідно кредитного договору отримав картку зі строком дії до останнього дня 03.2016 року (Т 1,а.с.146), згідно розрахунку заборгованості 11.10.2012 року відповідачу була нарахована заборгованість за несвоєчасне виконання зобов»язання. Відповідно ст. 264 УК Україние перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач тривалий час здійснював погашення боргу, що свідчить про його визнання. Остання сума на погашення боргу у розмірі 498 гривень 00 копійок була внесена ним 21.05.2015 року, а тому, враховуючи , що позивач звернувся до суду 06.02.2018 року, загальний строк позовної давності пропущено не було і з відповідача підлягає стягненню тіло кредиту у сумі 1183.81 грн. та нараховані відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Разом з тим, як вбачається з розрахунку по заборгованості за договором позивачем нараховано заборгованість зі сплати процентів станом на 30.11.2017 року. \~ \~ \~ \~Як вказала у своїй [PERSON] Палата Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. \~ \~ \~ \~Отже, нарахування процентів після закінчення терміну дії картки, тобто з 31.03.2016 року по 30.11.2017 року є незаконним. Що ж\~стосується відсотків,\~нарахованих до\~31.03.2016\~року,\~то до\~01.04.2014\~року вони\~нараховувались за\~формулою N*M/365*Y=Z (N- тіло кредиту, М- процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, Y кількість днів, за якими здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів), а з 01.04.2014 року за формулою N*M/365*( 2 або 1)* Y=Z, де 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки. У своєму запереченні, яке було прийняте судом, відповідач не погоджується із зміною порядку розрахунку змінюваної процентної ставки , вказуючи що не надавав згоди на таку зміну і не був повідомлений про неї. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо зміни процентної ставки, проте не погоджувався щодо зміни банком порядку її розрахунку. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі зміни банком порядок розрахунку змінюваної процентної ставки з'ясуванню підлягають дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315 цс 16 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс 17. Так як доказів, які б підтверджували належне повідомлення відповідача про зміну порядку розрахунку процентів, як і доказів про згоду останнього на таку зміну, матеріали справи не містять, а тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитом з урахуванням формули її нарахування, яка застосовувалась до 01.04.2014 року - N*M/365*Y=Z (N- тіло кредиту, М- процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, Y кількість днів, за якими здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів). З урахуванням цієї формули стягненню підлягають відсотки у розмірі: за період з 26.02.2013 року по 31.08.2014 року 535.15 грн. (1183,81 грн. * 30%/ 365 днів * 550 дні) , з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 239.28 грн. (1183.81 грн.* 34.80%/365 днів *212), з 01.04.2015 по 31.03.2016 року - 552.04 грн. (1183.81 грн. * 43.20%/365 днів * 394). З розрахунку заборгованості вбачається, що до 26.02.2013 року відповідачу були нараховані відсотки у сумі 94.00 грн. А тому загальна сума відсотків, які підлягають стягненню з боржника складає 1420 грн. 47 коп. У розрахунках, наданих позивачем, комісія складає 3554.00 грн. Проте, враховуючи ставки комісії, зазначені у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна», її розмір не відповідає тому, що вказаний у розрахунку, крім того, у відповіді на відзив позивач зазначає, що у графі «сума комісії та пені» фактично вказана сума пені. Проте, враховуючи дату останнього погашення заборгованості по кредиту (21.05.2015), а також строк дії кредитної картки (03/2016), а тому до вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня) слід застосувати спеціальну позовну давність, що є підставою для відмови в цій частині позову. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає до стягнення сума боргу у розмірі 2604.28 (1183,81 грн - тіло кредиту та 1420,47 грн. - нараховані відсотки). Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved