Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

В березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 26 березня 2013 року, укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 23863 грн. 25 коп., з яких: 3098,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16701,74 - пеня за прострочене зобов`язання, 2450,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1112,54 грн. - штраф (процентна складова), а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. У поданому відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог Банку заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що строк дії картки закінчився 26.03.2016 року, розрахунок заборгованості наданий Банком неправомірний та здійснений з порушенням норм Цивільного кодексу України, просив застосувати позовну давність до вимог Банку щодо нарахованої пені. У поданій відповіді на відзив АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав виписку по рахунку [PERSON] з 01.01.1999 по 04.05.2019 рік. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору б/н від 26 березня 2013 року, укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 07 лютого 2019 року в нього виникла заборгованість перед Банком в розмірі 23863 грн. 25 коп., з яких: 3098,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16701,74 - пеня за прострочене зобов`язання, 2450,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1112,54 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідач проти стягнення нарахованих відсотків та пені заперечував, посилаючись на його безпідставність, однак наданий Банком розрахунок нарахованих відсотків та пені не оспорив, свого розрахунку не надав. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що останній платіж був здійснений відповідачем 27 лютого 2017 року. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Кпім цього, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Сума основного боргу за простроченим тілом кредиту складає 3098,97 грн., сума нарахованої пені - 16701,74 грн., що значно перевищує розмір збитків. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог про нарахування пені, а також вважає за можливе зменшити розмір пені відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦПК України до розміру основного боргу за простроченим тілом кредиту- 3098,97 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1112,54 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 26.03.2013 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача двох різновидів пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 2450,00 грн., штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1112,54 грн. (процентна складова) є подвійною відповідальністю, а тому задоволенню не підлягають. З огляду на вищезазначене, суд задовольняє позовні вимоги частково. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial