Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із заявою, вказавши, що [PERSON], який помер [INFO] року, належала земельна ділянка площею 2,03 га., розташована на території Добрянської селищної ради Ріпкинського району, право власності на котру посвідчено Державним актом серії ЯЕ № 790443 виданого на підставі розпорядження Ріпкинської РДА № 231 від 22.06.2006 року. Після смерті [PERSON], що настала [INFO] року, земельна ділянка успадкована не була, спадкоємці за законом та заповітом відсутні. Таким чином, прокурор просив визнати спадщину після [PERSON], відумерлою. В судовому засіданні прокурор уточнив заявлені вимоги та просив встановити факт належності [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 027952; визнати недійсним втрачений сертифікат, а також визнати відумерлою спадщину, у виді земельної частки (паю), площею 2,91 га. в умовних кадастрових гектарах. Представник територіальної громади, в особі Добрянської селищної ради, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти вимог прокурора. Представник відділу Держземагенства у Ріпкинському районі не заперечувала проти вимог прокурора, додатково вказавши, що відумерла спадщина складається із двох земельних ділянок, площею 2,03 га. та 0,6543 га., без визначення їх меж на місцевості, які виділено членам колишнього КСП "Вербівка". Заслухавши пояснення з'явившихся учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], на підставі розпорядження Ріпкинської РДА № 191 від 29.05.1996 року, як члену КСП "Вербівка", видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 027952, розміром 2,91 га. в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж земельної ділянки. Викладене підтверджується витягом з Книги реєстрації сертифікатів по КСП "Вербівка" та власноручним підписом [PERSON] про отримання сертифіката. З протоколу розподілу земельних часток вбачається, що [PERSON] було виділено дві земельні ділянки - ріллю та кормові угіддя (сіножать і пасовище). В той же час, виготовлені на ім"я [PERSON] державні акти на земельні ділянки серії ЯЕ № 790443 та серії ЯЛ № 882307, за померлим не зареєстровані і не отримані власником. Кожен із правовстановлюючих документів, у двох примірниках, зберігається у відділі Держземагенства. Викладене підтверджується відсутністю реєстраційного номера, дати реєстрації та підписів власника у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Поземельні книги на виділені [PERSON] ділянки, не відкривались. [PERSON] не здавав сертифікат на право на земельний пай до відділу Держземагенства у Ріпкинському районі. Крім того, в правовстановлюючому документі на земельну ділянку площею 0,6543 га., прізвище власника помилково зазначено як Мельзідинов. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 81 від 19.11.2008 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. З повідомлення Ріпкинської районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], не заводилась. Статтею 125 ЗК України, в редакції чинній на момент смерті [PERSON], було передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Згідно ст.126 ЗК України, право власності посвідчувалось державним актом. У відповідності до ст.202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась шляхом внесення записів до книги реєстрації державних актів на право власності на землю, з послідуючим внесенням записів до поземельної книги. Таким чином, [PERSON] право власності на земельні ділянки у повній мірі не реалізував. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що померлий мав право на отримання земельної частки. Пунктом 6 ст.256 ЦПК України визначено, що суд встановлює факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я та по батькові якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям та по батькові, вказаними у свідоцтві про народження чи паспорті. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 027952, належав [PERSON] Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З повідомлення Добрянської селищної ради № 74/3-05 від 21.02.2014 року вбачається, що [PERSON] проживав на [ADDRESS]. Згідно ч.ч.1-3 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за законом і за заповітом, а також відмови від прийняття спадщини, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади, за місцем її відкриття. Статтею 78 ЗК України визначено три форми власності на землю - приватна, комунальна і державна. У відповідності до ст.278 ЦПК України, суд за результатами розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою, ухвалює рішення про передачу спадщини територіальній громаді. Аналогічні положення містить ч.2 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Статтею 1 вказаного вище Закону передбачено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, користуватися і розпоряджатися майном котре належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту належності померлому [PERSON] права на земельну частку; визнання спадщини відумерлою та передачу права на спадкове майно у комунальну власність територіальної громади.

Outcome: partial