Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач в особі представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» - юридичної компанії Ей Лойєрс» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП в порядку суброгації, вказавши у позові, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (нова назва Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" та [PERSON] , укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 34132а5е від 28 жовтня 2015 р., згідно якого Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mercedes- Benz; С 200» , д/н [NUMBER] , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 25.10.2016 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Mercedes-Benz; С 200», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та «VOLKSWAGEN TOUAREG», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] . В результаті даного ДТП було пошкоджено застрахований у Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування", транспортний засіб «Mercedes-Benz; С 200», д/н [NUMBER] , який належить Страхувальнику на праві приватної власності. Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди № 06/11/16 від 03.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля «Mercedes-Benz; С 200», д/н [NUMBER] внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП становить 464 444,72 грн., що перевищує 70 % від його дійсної вартості на момент укладення Договору (590 100.00 грн.) та за умовами Договору визнається повного загибеллю транспортного засобу. Відповідно до п. 24 Договору страхування, повна загибель транспортного засобу - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70% його дійсної вартості на момент укладання Договору. Розмір страхового відшкодування з урахуванням п. 29.8 Договору визначався наступним чином: 590 100.00 - 58 848,33 - 2 950,50 - 373 800,00 = 154 501,17 грн., де 590 100.00 - страхова сума згідно Договору; 58 848,33 - знецінення ТЗ за період страхування; 950,50 - франшиза згідно Договору; 373 800,00 - вартість залишків транспортного засобу, визначена шляхом використання системи онлайн-аукціону ТОВ УПП «Автоонлайн-Україна». Згідно замовами Договору, на підставі страхового акту № АХА2176960 від 16.11.2016 року було виплачено страхове відшкодування у розмірі 154 501,17 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 283 151 від 17.11.2016 р. Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП, постановою №334/68/17 від 27.01.2017 року Ленінського районного суду міста Запоріжжя визнано [PERSON] , під керуванням якого перебував автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», д/н [NUMBER] . Крім того, в довідці по даному факту ДТП також зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України. З урахуванням п. 72 висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за\~умови,\~що згідно\~з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті. Відтак, позивач може отримати страхове відшкодування з винної в ДТП особи, оскільки отримав відмову у виплаті від його страховика згідно ст. 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача суму в розмірі 154 501,17 (Сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот одна гривня 17 копійок) та с тягнути з Відповідача на користь Позивача суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2 317,52 (дві тисячі триста сімнадцять гривень 52 копійки). У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника позивача та ухвалити рішення з урахуванням фактів, викладених у позовній заяві та письмових доказів, які долучені до матеріалів справи. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача наголосив, що обґрунтування своїх заперечень він виклав у відзиві на позовну заяву, а у судовому засіданні пояснив, що незгода з позовними вимогами позивача викликана тим, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. 3,5 вказаного Закону має реалізувати право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналізуючи вищевикладені обставини, представник відповідача доводив суду, що обов`язок відшкодування вже виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування у межах суми страхового відшкодування покладається на страховика особи, яка завдала шкоду. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9631681 сума збитку, повинна складати Ѕ частину від суми завданого збитку 154501,17грн : 2 = 77250,59грн завданого внаслідок ДТП, не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК» «Юнівес», а тому вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» є необґрунтованим та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Ухвалою суду від 13.07.2020 року, в якості третьої особи залучено ПрАТ «СК» «Юнівес», представник якої у судове засідання не з`явився, але надав суду матеріали страхової справи за фактом ДТП, що мав місце 25 жовтня 2016 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та його представника, оцінивши та дослідивши у сукупності усі надані сторонами докази суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. По перше, в ході судового розгляду було встановлено, що за повідомленням позивача та копій витягу із Статуту АТ «СК «АРКС», відомостей з ЄДРПОУ вбачається, що позивачем було здійснено заміну найменування з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» . Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що 25 жовтня 2016 року близько о 14-00 год. в м. Запоріжжя, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки « VOLSVAGEN TOUAREG» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Лобановського в напрямку пр. Соборний на перехресті з вул. Незалежної України, виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав перевагу у русі водію [PERSON] , який керував т\\з MERSEDES-BENZ C200 д\\н [NUMBER] , який не витримав безпечну швидкість руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям нанесені механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, тим самим водієм [PERSON] був порушений п. 16.11 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, а водієм [PERSON] порушено п. 12.3. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ст. 124 КУпАП. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2017 року по справі 334/68/17 [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 340грн. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду,що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований у Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування", транспортний засіб «Mercedes-Benz; С 200», д/н [NUMBER] , який належить Страхувальнику на праві приватної власності. Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди № 06/11/16 від 03.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля «Mercedes-Benz; С 200», д/н [NUMBER] внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП становить 464 444,72 грн., що перевищує 70 % від його дійсної вартості на момент укладення Договору (590 100.00 грн.) та за умовами Договору визнається повного загибеллю транспортного засобу. Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди № 06/11/16 від 03.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля «Mercedes-Benz; С 200», д/н [NUMBER] внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП становить 464 444,72 грн., що перевищує 70 % від його дійсної вартості на момент укладення Договору (590 100.00 грн.) та за умовами Договору визнається повного загибеллю транспортного засобу. Відповідно до п. 24 Договору страхування, повна загибель транспортного засобу - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70% його дійсної вартості на момент укладання Договору. Розмір страхового відшкодування з урахуванням п. 29.8 Договору визначався наступним чином: 590 100.00 - 58 848,33 - 2 950,50 - 373 800,00 = 154 501,17 грн., де 590 100.00 - страхова сума згідно Договору; 58 848,33 - знецінення ТЗ за період страхування; 950,50 - франшиза згідно Договору; 373 800,00 - вартість залишків транспортного засобу, визначена шляхом використання системи онлайн-аукціону ТОВ УПП «Автоонлайн-Україна». Згідно замовами Договору, на підставі страхового акту № АХА2176960 від 16.11.2016 року було виплачено страхове відшкодування у розмірі 154 501,17 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 283 151 від 17.11.2016 р. Водій [PERSON] що керував автомобілем « VOLSVAGEN TOUAREG» державний номерний знак [NUMBER] , відповідальність власника якого застрахована ПРаТ «СК «ЮНІВЕС» полісом АІ/963168І обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим Страхова Компанія АТ СК «АХА Страхування» звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» з вимогою відшкодувати понесені страховою компанією витрати . Листом від 08.08.2018 року Страхова компанія «Юнивес» на адресу АТ СК «АХА Страхування» повідомила, що згідно до вимог ст. 35.1 ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо школа заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Разом з тим, ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника, відповідно регрес - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Роз`яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права зокрема ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Однак, судом також встановлено, що відповідачем було укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9631681 з ПрАТ «СК «Юнівес», відповідно до умов якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 100000,00 грн. ПрАТ «СК» АХХА Страхування» здійснило відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП у сумі 154501,17 грн., тобто ПрАТ «СК» АХХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) прийшла до висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. 3,5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що обов`язок відшкодування вже виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування у межах суми страхового відшкодування покладається на страховика особи, яка завдала шкоду. Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9631681 сума збитку, повинна складати Ѕ частину від суми завданого збитку 154501,17грн : 2 = 77250,59грн завданого внаслідок ДТП, не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК» «Юнівес», а тому вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» є необґрунтованим та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що вимоги про відшкодування судових витрат є похідними від пропорційності задоволених позовних вимог, та приймаючи до уваги, що позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2317,52 грн., слід віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС».

Outcome: dismissed