Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

18 квітня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу звернувся позивач з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку із земельною за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. За життя померла залишила заповіт, який було посвідчено Перекопською І.С. - державним нотаріусом третьої Криворізької державної нотаріальної контори 03 березня 1999 року за реєстром №2-509. Спадщину після смерті матері позивач прийняв. 14 лютого 2014 року третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №50/2014. 09 квітня 2014 року державним нотаріусом третьої Криворізької ДНК Риковою Т.В. позивачеві було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом реєстр 2-339, спадкова справа №50/2014, відповідно до якого у власність позивача перейшло наступне майно: житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. На підтвердження реєстрації за позивачем права власності на це майно було видано витяг №20262176 від 09 квітня 2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Але до складу спадщини не увійшла земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими спорудами. Відповідно до постанови від 09 квітня 2014 року №451/02-31 державним нотаріусом Риковою Т.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS] позивачеві було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку, а саме: державного акту на земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Вказану земельну ділянку померла мати позивача отримала у власність відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка та батька позивача - [PERSON], який помер [INFO] року. Вказане свідоцтво було видане 04 липня 2006 року третьою ДНК реєстр №1-2846, спадкова справа №403. Згідно даних, викладених у вказаному свідоцтві земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ДП, виданого 12 листопада 1998 року Виконкомом Криворізької міської Ради на підставі рішення №205 від 13 травня 1998 року №247/1 від 14 травня 1997 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за №7701. Після отримання спадщини у вигляді земельної ділянки площею 0,0606га цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS], мати позивача не отримала державного акту про право власності на земельну ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину, так як вона помилково вважала, що документом, що підтверджує її право власності на вказану земельну ділянку і є свідоцтво про право на спадщину. На підставі вищевикладеного позивач просить суд винести рішення, яким встановити факт володіння за життя на праві приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] року земельною ділянкою розміром 0,0606 га цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS] у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане 04 липня 2014 року третьою Криворізькою ДНК реєстр №1-2846, спадкова справа №403 та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом як спадкоємця своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року на земельну ділянку розміром 0,0606га за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. Позивач з'явився до зали суду, надав суду пояснення по суті справи, підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Криворізької міської ради до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Через канцелярію суду надав пояснення, в яких зазначив, що рішенням Криворізької міської ради від 30 березня 2011 року №259 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» районним у місті радам були делеговані повноваження щодо участі у судових засіданнях, в яких стороною є Криворізька міська рада та її виконком з питань, зокрема, щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Таким чином, стороною по справі виступає Криворізька міська рада, але представництво інтересів Криворізької міської ради у справах даної категорії здійснюється представниками відповідних виконкомів районних у місті рад згідно вищезазначеного рішення та на підставі відповідного доручення, а тому суд приходить до переконання, що до участі у якості представника інтересів Криворізької міської ради необхідно долучити Виконком Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради. Представник Виконкому Дзержинської районної у місті ради до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представника відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. На підставі ст. 80 Земельного кодексу України та територіальна громада є суб'єктом права власності на землі комунальної власності та реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Аналогічну норму містить ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно із ч. 1 ст. 10 вищевказаного закону, Криворізька міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста Кривого Рогу, та здійснювати від її імені і в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами. Законодавець чітко визначає, що міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами до їх відання, відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Крім того, стаття 12 Земельного кодексу України зазначає, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста належить розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 закону до компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин виключно на пленарних засіданнях міської ради. Окремо необхідно зазначити, що згідно зі ст. 125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України прийняв Постанову від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Пунктом 10 наведеної Постанови врегульовано, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні нього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК про те. що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так судом було встановлено, що[INFO] року померла мати позивача - [PERSON] (а.с.7). Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку із земельною за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. За життя померла залишила заповіт, який було посвідчено Перекопською І.С. - державним нотаріусом третьої Криворізької державної нотаріальної контори 03 березня 1999 року за реєстром №2-509. Спадщину після смерті матері позивач прийняв. 14 лютого 2014 року третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №50/2014 (а.с.8). 09 квітня 2014 року державним нотаріусом третьої Криворізької ДНК Риковою Т.В. позивачеві було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом реєстр 2-339, спадкова справа №50/2014 (а.с.10), відповідно до якого у власність позивача перейшло наступне майно: житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. На підтвердження реєстрації за позивачем права власності на це майно було видано витяг №20262176 від 09 квітня 2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12). Але до складу спадщини не увійшла земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими спорудами. Відповідно до постанови від 09 квітня 2014 року №451/02-31 державним нотаріусом Риковою Т.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS] позивачеві було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку, а саме: державного акту на земельну ділянку на ім'я спадкодавця (.а.с.13). Вказану земельну ділянку померла мати позивача отримала у власність відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка та батька позивача - [PERSON], який помер [INFO] року. Вказане свідоцтво було видане 04 липня 2006 року третьою ДНК реєстр №1-2846, спадкова справа №403 (а.с.9). Згідно даних, викладених у вказаному свідоцтві земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ДП, виданого 12 листопада 1998 року Виконкомом Криворізької міської Ради на підставі рішення №205 від 13 травня 1998 року №247/1 від 14 травня 1997 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за №7701. Після отримання спадщини у вигляді земельної ділянки площею 0,0606га цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS], мати позивача не отримала державного акту про право власності на земельну ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину, так як вона помилково вважала, що документом, що підтверджує її право власності на вказану земельну ділянку і є свідоцтво про право на спадщину. 24 вересня 2014 року судом на адресу управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області за клопотанням позивача було направлено судовий запит стосовно отримання інформації стосовно нормативної грошової оцінки земельної ділянки за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS] та відповідних даних щодо власника даної земельної ділянки. У відповіді на запит зазначено, що згідно даних управління станом на 31 грудня 2012 року земельна ділянка площею 0,0606га по [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Право власності посвідчене державним актом на право приватної власності на землю від 12 листопада 1998 року №7701. Станом на 01 січня 2014 року нормативна грошова оцінка земель м. Кривого Рогу не проведена, управління, діючи в межах та у спосіб передбачений законодавством, позбавлене можливості надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки (а.с.37). З відповіді на запит суду встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, земельна ділянка площею 0,0606га по [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] (а.с.39-40). У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід значити, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю або укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1225 ЦК та ст.120 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Внаслідок відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищеназвану ділянку, позивач у інший спосіб, ніж шляхом визнання права власності на землю на підставі ст.ст.15, 16 ЦК України судовим рішенням, не зможе поновити порушене право. В ході судового розгляду не було встановлено претензій з боку інших осіб на земельну ділянку, у зв'язку з чим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved