Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

14.02.14р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким поновити строк на звернення до суду, поновити його на роботі водієм автотранспортного відділу у ТзОВ "Львівська пивна компанія", стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення рішення судом, різницю між нарахованою та невиплаченою заробітною платою за період роботи, а також заподіяну моральну шкоду у сумі 5000 гривень. Позов мотивує тим, що з 15 квітня 2013 р. він перебував з відповідачем у трудових відносинах та працював на посаді водія автотранспортного відділення. 17.08.2013р. керівництвом ТзОВ "Львівська пивна компанія" йому було доручено везти в Кам'янка-Бузький район продукцію, яка була не сертифікована, в зв'язку з чим, він відмовився виконувати дане доручення. Після чого його не допускали до роботи та не підписували подорожні листи, а 26.08.2013 року він отримав лист за № 1176 з проханням надати пояснення причини відсутності на роботі з 17.08.2013 року. У вересні 2013 року відповідачем йому скеровано лист з копією наказу № 297к від 10.09.2013 року про звільнення з роботи з 16 серпня 2013 року. Оскільки вважає своє звільнення незаконним так, як наказ видано 10 вересня 2013 року, а датою звільнення зазначено 16 серпня 2013 року, тому вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладені в позові. Просив позов задовольнити. Представник відповідача та третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Заслухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15 квітня 2013 р. позивач - [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТзОВ "Львівська пивна компанія" та займав посаду водія автотранспортного відділення, що стверджується копією трудової книжки /бланк серії АФ №300026/ та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Згідно копій актів та доповідних записок від 17.08.2013р. /а.с. 32-33/ та 26.08.2013р. /а.с. 34-35/, що складені в присутності заступника начальника автотранспортного відділу [PERSON], начальника відділу логістики-експедиції [PERSON], бухгалтера автотранспортного відділу [PERSON], водій товариства [PERSON] 17 серпня 2013р., за відсутності поважних причин, відмовився від виконання покладених на нього обов'язків і без повідомлення покинув територію ТзОВ "Львівська пивна компанія" та на роботу більше не виходив. Згідно статті 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпПУ) прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин протягом трьох годин. В силу статті 147 КЗпПУ, оскільки прогул є порушенням трудової дисципліни, то власником підприємства або уповноваженим ним органом на працівника може бути накладено дисциплінарне стягнення, а саме догана або звільнення. Судом встановлено, що виконуючи вимоги ст. 149 КЗпПУ, якою передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник підприємства або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, ТзОВ "Львівська пивна компанія" скерувало на адресу [PERSON] лист за вих. № 1176 від 26.08.2013р. /а.с. 8/ з проханням роз'яснити причини відсутності на робочому місці, однак відповіді від позивача не отримало. Згідно ст. 241-1 КЗпПУ та п. 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. №58 у випадках самовільного залишення роботи, звільнення проводиться із зазначенням останнього дня роботи, як дня звільнення, хоча наказ про звільнення може бути виданий значно пізніше. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що товариством з обмеженою відповідальністю "Львівська пивна компанія" правомірно застосовано до позивача - [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, оскільки воно було застосовано з додержанням процедури, визначеної ст. 147-1 - ст. 149 КЗпП України. Після чого, позивача було повідомлено листом від 10.09.2013р. за вих. № 1195 про звільнення згідно п.4 ст. 40 КЗпПУ з роботи з 16.08.2013р. і запропоновано з'явитись для отримання трудової книжки та розрахункових сум, а також надіслано копію наказу про звільнення № 297К від 10.09.2013р. Крім цього, згідно розрахункової відомості від 10.09.2013р. [PERSON] нарахована компенсація за невикористану відпустку, що належить до виплати в розмірі 154,78 грн. і ця сума задепонована згідно прибуткового касового ордеру № 3822 від 12.09.2013р. Відповідно до відомості про нарахування заробітної плати за серпень 2013 року [PERSON] належить до виплати 314,04 грн., з яких 300,00 грн. йому виплачено згідно відомості на виплату грошей № 761 за серпень 2013 року від 23.08.2013р., а кошти в сумі 14,04 грн. позивачу зараховано на картрахунок банку-партнера, але для отримання їх останньому необхідно звернутись у ФАБ «Південний» оскільки платіжну картку [PERSON] не отримав внаслідок своєї відсутності на роботі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивача звільнено з роботи з дотриманням чинного законодавства, також при розгляді справи не було доведено тієї обставини, що звільнення позивача з роботи проведено із-за упередженого ставлення до нього адміністрації ТзОВ "Львівська пивна компанія". Крім цього правомірність звільнення позивача з роботи підтверджується, актом перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області № 13-01-047/0040 від 20.01.2014р., згідно якого ТзОВ «Львівська пивна компанія» правомірно застосувало та провело процедуру звільнення згідно п.4. ст. 40 КЗпПУ. Також наведені підстави і обставини підтверджують у своїх відповідях позивачу за наслідками перевірок товариства ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ Міндоходів України у Львівській області від 08.01.2014р. № 1/Л-30/17-20 та Територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області 20.01.2014р. № 02-0052/04, що додані до позовної заяви. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed