Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

20.05.2020 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Провадження у справі відкрито 20.05.2020 р. Короткий зміст вимог позовної заяви та відзиву відповідача Позов мотивовано тим, що 21 листопада 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 7447 про стягнення з позивача заборгованості у повній сумі 75951 грн. 46 коп. на користь АТ «Банк «Форвард» заборгованості за кредитним договором № 105843807 від 20.04.2013 р., укладеним з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк «Форвард». Стягнення заборгованості проведено за період з 24.10.2017 р. по 22.01.2018 р. Вважає вказаний виконавчий напис незаконним, нотаріусом не перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо розміру заборгованості, не надано розрахунку заборгованості, не надано належних доказів щодо переуступки права вимоги, кредитний договір відсутній в матеріалах виконавчого провадження. На виконання даного напису було відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. виконавче провадження № 60799737, але про таке позивач дізнався у січні 2020 року, отримавши заробітну плату у зменшеному розмірі. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., від 21.11.2019 р., зареєстрований у реєстрі № 7447. Правом на подання відзиву відповідач та треті особи не скористалися. У судове засідання сторони та третя особа, повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи (а.с. 26,27,28), не з`явились, позивач направив до суду заяву, в якій вказав, що на заявлених позовних вимогах наполягає, просив справу розглядати у його відсутність (а.с. 19), відповідач та третя особа бажання приймати участь у судових засіданнях не висловили, доказів причин поважності неявки в судове засідання не надали, клопотань про розгляду справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача, беручи до уваги подану заяву, без участі відповідача на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 2 ст. 223 ЦПК України, відсутні, та третьої особи, оскільки неявка третьої особи по даному провадженню, повідомленої належним чином, не перешкоджає розгляду даного провадження. Крім того, суд враховує, що Європейським Судом з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 визначено, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". У справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. Фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно заяви № 105843807 від 20.04.2013 р., яка за своєю сутністю є кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Банк Форвард» та [PERSON] , банк видав позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту на картку, ставка по кредитному ліміту - 55% річних, рахунок картки [NUMBER] , розмір вказаного кредитного ліміту у заяві не зазначений (а.с. 8). Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 21.11.2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 7447, з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 105843807 від 20.04.2013 року у загальній сумі 76801 грн. 46 коп. У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 24.10.2017 року по 22.01.2018 року. Сума заборгованості складає 75951 грн. 46 коп., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 73088 грн. 01 коп., заборгованість за процентами - 2863 грн. 45 коп., плата за пропуск мінімальних платежів - 0 (а.с. 9). Вказаний виконавчий напис за заявою стягувача від 27.11.2019 р. було пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., і згідно якого було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 60808680 від 06.12.2019 року (а.с.9,10). На запит позивача від 02.03.2020 р. йому було надано копію заяви стягувача про примусове виконання рішення, копію виконавчого напису № 7447 від 21.11.2019 р., копію постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 6). Докази щодо строку останнього платежу, виписка по кредитному договору № 105843807 від 20.04.2013 р., та інші документи, з яких можливо встановити розмір заборгованості, а також статут АТ «Банк Форвард», договір факторингу між відповідачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт», на ухвалу суду від 19.06.2020 р. (а.с. 22-23) суду не надані, поважність причин їх ненадання відсутня, а тому судом вирішено розглядати вказане провадження за наявними в ньому доказами на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). З тексту оспорюваного виконавчого напису від 21 листопада 2019 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)». Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Виконавчий напис, вчинено 21 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем на підставі Кредитного договору № 105843807 від 20.04.2013 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Банк Форвард». Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 21 листопада 2019 року, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тобто, станом на 21 листопада 2019 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 105843807 від 20.04.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі. Крім того, відсутні відомості про подані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису, зокрема виписка з розрахунку заборгованості, що не може свідчити про безспірність такої заборгованості, докази зворотнього відповідачем не надані. Відповідачем не надані докази щодо вчинення виконавчого напису у межах трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Таким чином, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Незнайко Євген Вікторович не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, яке підлягає поновленню. Висновки суду за результатами розгляду позову Дослідивши надані докази та проаналізувавши їх у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису 21.11.2019 р. відбувалося з порушенням встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, яке підлягає поновленню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зазначене є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Щодо судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 4). Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved