Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивувало тим, що 23.12.2010 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б\\н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 гривень зі сплатою 36% річних за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2014 року становить 6825,38 грн, з яких: 4876,93 грн - заборгованість за кредитом; 1147,24 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 301,21 грн - штраф (процентна складова). З огляду на зазначене позивач просив позов задовольнити та стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість та суму судових витрат в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача - Палій Ю.В. не з»явився, надавши заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З заяви представника позивача також вбачається, що останній не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» від 16 січня 2015 року (а.с.58-59). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до [PERSON]. Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що саме з [PERSON] банком був укладений кредитний договір б\\н від 23.12.2010 року і тому позивач просить з неї заборгованість за вказаним договором, яка утворилась станом на 31.08.2014 року в сумі 6825,38 грн. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В якості доказів того, що між банком і [PERSON] був укладений кредитний договір від 23.12.2010 року позивач надав анкету-заяву від 23.12.2010 року (а.с.9), довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.10), витяг з Умов та прави надання банківських послуг (а.с.11-34) та копію паспорта [PERSON] (а.с.35). Але, як вбачається з анкети - заяви від 23.12.2010 року (а.с.9), то вона була заповнена і підписана [PERSON]. З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.10) також вбачається, що вона є складовою частиною кредитного договору SAMDN50000039289947 саме з [PERSON]. З наданого в якості доказу розрахунку заборгованості за договором № б\\н від 23.12.2010 року вбачається, що даний розрахунок заборгованості складений по укладеному договору між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON]. Будь-яких належних та допустимих доказів, а саме документів (актів записів цивільного стану про одруження, розірвання шлюбу або зміну імені, тощо), які б достовірно вказували на те, що [PERSON] і [PERSON] є однією і тією ж особою суду позивачем надано не було. Відповідно до ст..10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст..59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи наведене, а також те, що відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що в судовому засіданні не доведено факт укладення 23.12.2010 року між позивачем та [PERSON] кредитного договору і тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed