Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

26.02.2019 [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити, що вона є одинокою матір»ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], його єдиним законним представником, який може вирішувати питання місця проживання дитини, її виїзду за межі України, питання освіти і охорони здоров»я дитини. Заява обґрунтована тим, що вона зареєструвала шлюб з громадянином Ізраїлю [PERSON] та має намір виїхати на проживання до Ізраїлю. До реєстрації цього шлюбу вона не перебувала у іншому шлюбі, але має малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відомості про батька якого, в актовому записі про народження дитини, записані за її заявою, з підстав, передбачених ст. 135 СК України. Оскільки для виїзду на проживання в Ізраїль їй необхідно надати рішення суду, яке б засвідчувало та визначало, що вона є одноособовим опікуном неповнолітньої дитини вона вимушена звертатись до суду із заявою про встановлення вказаного факту, оскільки вказаний факт породжує для неї юридичні наслідки. У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити з підстав, що викладені в ній. Заінтересована особа, Головне територіальне управління юстиції в Полтавській області, свого представника у судове засідання не направила, надала пояснення, в яких зазначила, що до їхніх повноважень не належить встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що заявник є одинокою матір»ю. Заслухавши заявника, її представника, дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Заявник є матір»ю [PERSON] [INFO]. Відомості про батька дитини зазначені в актовому записі про народження дитини за вказівкою матері, відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Правові норми щодо визначення статусу одинокої матері не врегульовані. Визначення "одинокої матері" наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92 р. N 9 та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України "Про відпустки" та застосовується у разі вирішення трудових спорів з урахуванням вимог п.2 ст.36 КЗпП. Суд не є законодавчим органом і не може встановлювати правові норми щодо віднесення тих чи інших осіб до категорії одиноких матерів. Належним доказом підтвердження такого статусу є свідоцтво про народження дитини і витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України, довідка з органів праці та соціального захисту про призначення відповідної допомоги. Заявник [PERSON], в розумінні вказаних вимог, є одинокою матір»ю, оскільки відомості про батька дитини до актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO] внесені відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України , а також вона знаходиться на обліку в Решетилівському УСЗН та отримує допомогу на дитину одиноким матерям , що підтверджується Витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини ( а.с. 10) та довідкою Решетилівського УСЗН ( а.с. 11), а тому додаткового встановлення такого статусу не потребує Посилання заявника на те, що їй для виїзду на проживання в Ізраїль до чоловіка необхідно надати рішення суду, яке б засвідчувало що що вона є одинокою матір»ю неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], його єдиним законним представником, який може вирішувати питання місця проживання дитини, її виїзду за межі України, питання освіти і охорони здоров»я дитини не є підставою для задоволення заяви . Заявник надала список документів, який їй рекомендували надати для оформлення прохання щодо отримання офіційного статусу для іноземного подружжя громадянина Ізраїлю, в одному із пунктів якого зазначено, що якщо батьки , що запрошуються, є одноособовими опікунами малолітньої дитини, необхідно надати рішення суду з печаткою апостиль/оригінал договору про розірвання шлюбу - які свідчать та визначають, що запрошені батьки є одноособовими опікунами малолітньої дитини, та взагалі не містить посилань на те, що заявник повинна надати рішення суду з підтвердженням її статусу одинокої матері, єдиного законного представника, який може вирішувати питання місця проживання дитини, її виїзду за межі України, питання освіти і охорони здоров»я дитини. Та обставина, що заявник є матір»ю неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] , відомості про батька якого внесені відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України ніким не оспюрюється. Відповідно до законодавства України, дитиною вважається особа до досягнення нею повноліття, тобто до 18 років. Основоположним правилом є закріплене у статті 242 Цивільного кодексу України твердження, що законними представниками своїх малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх (до 18 років) дітей є батьки (усиновлювачі). Отже на законодавчому рівні встановлено, що заявник є законним представником свого малолітнього сина, а враховуючи, що відомості про батька дитини до актового запису про народження дитини , внесені на підставі заяви [PERSON] , відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК вона в розумінні ст. 242 ЦК України є єдиним законним представником свого малолітнього сина. Статтею 315 ЦПК України передбачений перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом, а також передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так як на законодавчому рівні встановлено, що заявник є матір»ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], а відомості про батька дитини записані в актовому записі про народження за заявою матері, відповідно до абз.1 ч. 1 ст. 135 СК України ( тобто відомості про батька відсутні) заявник є єдиним законним представником неповнолітньог сина , [PERSON], [INFO], відсутні підстави для задоволення заяви.

Outcome: dismissed