Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

22 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, в якому просила визнати дійсним договір банківського вкладу (депозиту), укладений 25.02.2015 р. між нею та ПАТ «Дельта Банк» «Найкращий від Миколая» у доларах США № [NUMBER] та зобов`язати відповідача відмінити застосування правових наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог зазначено про безпідставність висновку Уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності договору банківського вкладу і, як наслідок, про порушення права на отримання гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 24.11.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 10.04.2017 року у зв`язку з тим, що суддя Єпішин Ю.М. не може продовжувати розгляд справи через закінчення строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/15078/16-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2017 р., головуючим у справі визначена суддя Дорошинська В.Е. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 11.04.2017 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.03.2018 року вирішено провести судове засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.06.2018 року провадження у справі закрито, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного провадження. Постановою Херсонського апеляційного суду від 26.06.2019 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27.06.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Апеляційна інстанція виходила з того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачка зверталась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США № 004-21999-250215 від 25 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] та застосування наслідків недійсності правочину, зобов`язати включити до повного Переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно, надавши до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника, якому необхідно здійснити виплату грошових коштів за банківським рахунком № [NUMBER] в гривневому еквіваленті в розмірі 124000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити всі необхідні дії щодо включення до загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, [PERSON] на підставі надання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" необхідної додаткової інформації до повного Переліку вкладників про позивача, затвердження виконавчою дирекцією Фонду загального Реєстру та виплати на користь позивача грошових коштів в гривневому еквіваленті в розмірі 124000 грн., що розміщені у ПАТ "Дельта Банк" на банківському рахунку № [NUMBER] за договором банківського вкладу № 004-21999-250215 від 25.02.2015 року між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] . Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року було відкрито провадження за вказаним позовом (справа № 821/245/16). 02 вересня 2016 року ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду провадження у вказаній справі закрито та роз`яснено [PERSON] право звернення з позовними вимогами щодо цивільно-правової угоди до місцевого суду загальної юрисдикції або до господарського суду щодо спору, який виникає на стадії ліквідації банку. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року відмовлено [PERSON] у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року про закриття провадження у справі. Висновок про наявність юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду цього спору закриття провадження за правилами адміністративного судочинства за аналогічними вимогами позивача поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Колегія суддів дійшла висновку, що непослідовність національних судів створила позивачеві перешкоди у реалізації права на судовий захист, а тому з огляду на наведену вище аргументацію розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства. Справа повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В., справа прийнята до провадження ухвалою від 12.07.2019 року, призначене підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2019 р. залучено до участі в справі третю особу [PERSON] , витребувано докази, підготовче засідання відкладене на 14.01.2020 року. 10.01.2020 року до суду надійшов відзив на позов від представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» адвоката Пастушенка Б.Ю., який просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що укладений з позивачем договір банківського вкладу є нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він підписаний в період дії певних обмежень, та надає вкладнику перевагу перед іншими кредиторами у вигляді можливості отримання своїх коштів за рахунок Фонду гарантування через третіх осіб. 14.01.2020 року електронною поштою від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, вважає наведені у відзиві посилання необґрунтованими, при укладенні договору банківського вкладу порушень закону не було, підстав для визнання його нікчемним не існувало. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.01.2020 року закрите підготовче провадження та призначене судове засідання на 17.03.2020 року, яке було відкладене на 24.04.2020 року через перебування головуючого у нарадчій кімнаті по справі № 766/10681/19. 21.04.2020 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання сторони не прибули - про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 25 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, відповідно до умов якого сума вкладу становить 5 000,00 доларів США. У відповідності до п. 2.10. Договору вкладник підтверджує, що Банк до укладання цього Договору з вкладником надав інформацію, зазначену в статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI, щодо умов гарантування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за цим вкладом. Сума граничного розміру відшкодування коштів за цим Вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 тис. грн. для одного вкладника в одному банку. Позивач зазначала у поясненнях, що того ж дня додатковою угодою № 1 внесено зміни до вказаного договору й викладено пункт 1.8 договору у іншій редакції, а саме передбачено можливість зарахування вкладу на її рахунок шляхом перерахування коштів з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента. Ухвалою суду від 02.12.2019 р. було витребувано докази, в тому числі і копію додаткової угоди, але вказаний документ відповідачами суду не наданий, про причини невиконання ухвали суду в цій частині суд повідомлений не був. За таких обставин, з врахуванням приписів ч.10 ст. 84 ЦПК України суд визнає встановленою обставиною укладення 25.02.2015 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» додаткової угоди № 1 до Договору № 004-21999-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25.02.2015 р., яким сторонами узгоджено можливість зарахування на її рахунок шляхом перерахування коштів з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента. Крім того, вказана обставина фактично визнана представником Відповідача 1 у відзиві на позов (арк. справи 182), підтверджено укладення доаткової угоди та зазначено, що пункт 1.8 містив також наступне: «Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються». На виконання умов договору з рахунку, який належав [PERSON] та був відкритий у ПАТ «Дельта Банк», перераховано 5000,00 доларів США на депозитний рахунок [PERSON] (арк. справи 201-205) . Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», за яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» - Кадирова В. В. Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 та від 03 серпня 2015 року № 147 строк здійснення тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців та продовжено по 02 жовтня 2015 року включно. 02 жовтня 2015 року Постановою Національного банку України № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» із 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181). Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (арк. справи 189-192). Договір № 004-21999-250215 від 25.02.2015 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» за номером 3223 включений до реєстру нікчемних договорів (додаток № 1 до вищевказаного протоколу), що підтверджено витягом з реєстру договорів (арк. справи 193). З виписки по особовим рахункам вбачається, що 17.09.2015 р. кошти в розмірі 5000,00 доларів США повернуті [PERSON] внаслідок застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу №004-21999-250215 від 25.02.2015 р. На звернення [PERSON] з заявою щодо невиплати їй відшкодування від 14.07.2015р. (арк. справи 12) співробітниками ПАТ «Дельта Банк» листом № 8821/3058 в усному порядку повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року № 004-21999-250215, укладеного між нею та ПАТ «Дельта Банк», на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказана обставина відповідачами також не оспорюється та визнається. При розгляді справи суд враховує підстави звернення позивача до цивільного суду за захистом своїх прав та відмову розгляду питання в порядку адміністративного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України). За ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому ч.2 вказаної вище статті визначає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Статтею 27 Закону № 4452-VI регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню. При цьому, у відповідності до частини 6 цієї статті, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону № 4452-VI. Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI, протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Згідно з п.п.3, 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року №14 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Пунктом 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Відповідно до п.п.2, 4 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Частиною 1 ст. 34 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. За змістом частини 1 статті 35 Закону № 4452-VI здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фонду відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду. Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Закон № 4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється. В силу вимог частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Підстави для визнання правочину (у тому числі договору) нікчемним визначені, зокрема, у частині 3 статті 38 Закону № 4452-VI (в редакції до 12 серпня 2015 року, до набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року № 629-VIII), яка визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року № 629-VIII частину третю статті 38 Закону України № 4452-VI доповнено пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як «здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства». Доказів того, що постанова Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", яка є банківською таємницею, доведена до відома населення, в тому числі і до позивача, у порядку, встановленому законом, відповідачами не надано. Так, ПАТ "Дельта Банк" віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року, тоді як депозитний договір з позивачем укладений 25 лютого 2015 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а згідно з пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочин вже має бути вчинений неплатоспроможним банком. Окрім того, постанова Правління Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року стосується встановлення вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів, а також не містить прямих заборон, право накладання яких визначені статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" для Національного банку України. Відповідачами не наведено підстав для визнання нікчемним договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25.02.2015 року № 004-21999-250215, укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта банк". Відповідачами також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. А отже, уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" протиправно не подала до Фонду інформацію про позивачки як вкладниці, яка має право на відшкодування коштів. На позивачку у цій справі поширюється конституційний принцип «для особи приватного права дозволено все, що не заборонено законом», який закріплений в частині першій статті 19 Конституції України та сформульований наступним чином: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Тоді, як застосовуючи частину третю статті 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа, зобов`язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Застосовуючи статтю 38 Закону 4452-VI відповідач, фактично, позбавлений дискреційних повноважень, під якими слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Крім того, суд враховує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції "Дельта банк" щодо зарахування суми коштів на депозитний рахунок, Позивачка отримала перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував у чому така перевага полягала. Відповідачем визнано, що не визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у ч.3 ст. 38 Закону №4452-VI. Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Відповідно до ч.1 ст.1062 Цивільного кодексу України, на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Відповідно до п.10.12. постанови Національного банку України від 12 листопада 2003 року за № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок. Відповідно до п.5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» № 14 від 20 березня 2013 року, зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від Законного представника за вкладами на ім`я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку). Пунктом 1.105. цих правил передбачено, що продукт Банку окрема банківська послуга або комплекс послуг, що надається Клієнтам Б4 . Вкладник Клієнт Банку, що уклав з Банком відповідний Договір за Продуктом Банку Договір банківського вкладу (депозиту) та передав Банку Вклад у розмірі та на строк, що визначені умовами Договору банківського вкладу (депозиту). Аналізуючи норми цивільного законодавства, а також відомчі підзаконні акти Національного банку України, суд дійшов висновку, що відсутня заборона на зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок від третьої особи, якщо договором не передбачено інше. Згідно з ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Суд наголошує, що ознак умислу осіб на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства матеріалами справи не встановлено. Укладання додаткової угоди між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» прямо передбачено нормами цивільного законодавства, а тому суд вважає, що відповідачем не доведено, що у позивача була перевага перед іншими вкладниками з метою отримання коштів за рахунок Фонду. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Також постановами Верховного Суду від 10 травня 2018 році у справі № 826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі № 821/3601/15-а відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду про перегляд рішень суду касаційної інстанції 2016 та 2017 року, якими було задоволено позови фізичних осіб у відносинах, що є аналогічними до відносин у справі № 804/6992/15. Враховуючи викладене, суд вважає, що договір № 004-21999-250215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" укладений між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] у доларах США від 25.02.2015 року, не має ознак нікчемності та не є таким, що порушує публічний порядок. Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у пункті 2.1 Рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими. З наведеного вбачається, що зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, так як гарантований конституційний принцип непорушності (приватної власності) полягає в неприпустимості свавільного втручання в це право суб`єктів приватного та публічного права, у тому числі й держави. Фізична особа (вкладник) є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності, в силу статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України, є непорушним. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25.02.2015р. №004-21999-250215 між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк, нікчемним та, відповідно, застосовувати до нього наслідки нікчемності, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом № 4452-VI, для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду. Забезпечення відшкодування фізичним особам банківських вкладів, зокрема, шляхом задоволення позову про визнання бездіяльності уповноваженою особою Фонду протиправною та зобов`язання її вчинити певні дії дозволяє досягнути мети системи гарантування вкладів фізичних осіб, а саме: захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Аналогічних правових висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд по справах №826/26857/15 від 27 листопада 2018 року, № 826/25212/15 від 11 грудня 2018 року, № 818/3625/15 від 11 грудня 2018 року. Статтею 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» врегульовані положення про віднесення банку до категорії проблемних. Так, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України. Проблемний банк у строк до 180 днів зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Проблемний банк зобов`язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів. Національний банк України протягом 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних має право прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Національний банк України зобов`язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Аналіз вказаної статті свідчить про те, що віднесення банку до проблемних здійснюється з метою, щоб у строк, наданий Національним банком України, діяльність проблемного банку була приведена у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Також слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює питання застосування заходів впливу щодо банків, є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджене постановою Правління Національного банку України № 346 від 17 серпня 2012 року (в редакції, чинній на час здійснення спірних операцій). Згідно з п. 7.8 наведеного Положення, Національний банк не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття (отримання територіальним управлінням Національного банку рішення Комісії Національного банку) рішення про обмеження, зупинення чи припинення окремих видів операцій банку, забезпечує отримання банком цього рішення під підпис його уповноваженого представника на другому примірнику супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання. Пунктом 7.9 Положення встановлено, що банк з моменту отримання рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори та здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, що укладені ним з клієнтами до моменту отримання рішення, виключно з урахуванням установлених обмежень. Положенням також унормовано, що банк з моменту отримання рішення Національного банку про зупинення окремих видів здійснюваних банком операцій та на визначений у цьому рішенні строк (або до визначеного терміну) утрачає право одночасно на здійснення таких операцій у визначеній рішенням частині (щодо виду здійснюваних операцій та/або кола клієнтів) та продовження строку діючих договорів (укладання нових договорів) щодо проведення операцій, які зупинені (п. 7.10). Отже, банк втрачає право здійснення операцій, визначених постановою Правління національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року, лише з моменту його отримання. До матеріалів справи Уповноваженою особою Фонду не надано супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання уповноваженим представником Херсонського відділення ПАТ «Дельта Банк» постанови Національного банку України № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» ПАТ «Дельта Банк». Не надано також і інших доказів, які б могли це підтвердити. Уповноважена особа Фонду, дійсно, наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов`язком встановити, перед прийняттям рішення обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема, щодо невключення особи до переліку вкладників. Слід підкреслити, що перераховані [PERSON] кошти на поточний рахунок позивачки [PERSON] , перейшли у власність позивачки. У розумінні ст. 177 Цивільного кодексу України грошові кошти позивачки є об`єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст. 41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом. Так, в рішенні від 14 жовтня 2010 року Європейський суд з прав людини у справі «Щокін проти України» наголошує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Резюмуючи викладене, суд вважає, що Уповноваженою особою Фонду не доведено наявності підстав, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №004-21999-250215 від 25 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідно до чинного законодавства уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадиров В.В. зобов`язаний включити [PERSON] (договір банківського вкладу "Найкращий від Миколая" № 004-21999-250215 від 25.02.2015 року) до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і передати цю інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для включення її до Загального реєстру вкладників. Відповідно до п.2 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (з урахуванням обмежень, визначених уповноваженою особою Фонду відповідно до частини другої статті 38 Закону) за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Таким чином, підставою для включення позивача до Загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду є надання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадировим В.В. Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з включенням до нього позивачки. За наслідком вчинення дій уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» будуть вчинятися дії Фондом щодо включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та виплати грошових коштів, саме з цією метою позивач звернулася за захистом своїх прав до адміністративного суду, а після відмови у розгляді справи за правилами адміністративного судочинства до суду цивільної юрисдикції. Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)). При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Виходячи з предмету позову, обставин справи, в тому числі приймаючи до уваги, що закриття провадження у справі за правилами адміністративного судочинства поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, застосовуючи принцип jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи, дійшов висновку про задоволення позову та вважає необхідним зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича внести до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про [PERSON] за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" № 004-21999-250215 від 25.02.2015 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк", та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про [PERSON] , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" № 004-21999-250215 від 25.02.2015 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк", за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Саме такий спосіб захисту прав позивача суд вважає ефективним виходячи з її підстав звернення до суду. За ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при приданні позовної заяви сплачено судовий збір 551,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Згідно з п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вірним суб`єктом за рахунок якого підлягає присудження судових витрат на користь позивача є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню не з уповноваженої особи, а з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Наявність інших судових витрат судом не встановлена. Заходи забезпечення позову не застосувалися. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Рішення в повному обсязі складено 04 травня 2020 року На підставі викладеного,

Outcome: approved