Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

13.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнення) просить суд: зобов'язати ТОВ "Одесагаз-Постачання" виключити із його суми заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] за послуги газопостачання зайнятого житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS], за період часу до 16 листопада 2016 року в сумі 3552,12грн.; зобов'язати ТОВ "Одесагаз-Постачання" здійснити перерахунок зайво сплачених коштів в сумі 2625,80 грн. шляхом зарахування йому в рахунок майбутніх платежів зазначену суму на особовий рахунок [NUMBER]; визнати незаконними дії ПАТ "ОДЕСАГАЗ" та ПАТ "ОДЕСАГАЗ" в особі Ізмаїльського управління експлуатації газового господарства щодо відключення від мережі газопостачання житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати ПАТ "ОДЕСАГАЗ" відновити за власний рахунок газопостачання займаної ним квартири за адресою: [ADDRESS], та скласти акт підключення до системи газопостачання, який повинен складатись в двох екземплярах, один з яких надати йому; стягнути з ПАТ "ОДЕСАГАЗ" та ПАТ "ОДЕСАГАЗ" в особі Ізмаїльського управління експлуатації газового господарства на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 16.11.2016р. йому був виданий ордер на право проживання в однокімнатному житловому приміщенні (квартирі) [ADDRESS]. Ним була підписана заява-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 та на його ім'я відкритий особовий рахунок [NUMBER]. 20.12.2016 року ним було сплачено рахунок [NUMBER] від 20.12.2016 року щодо приєднання до мережі газопостачання. 10.02.2016 року у вказаній квартирі був проведений монтаж газового лічильника, що підтверджується актом монтажу побутового лічильника газу від 10.02.2017 року. Під час видачі розрахункової книжки по оплаті за природний газ по показникам газового лічильника, особовий рахунок [NUMBER], на першому листі оплати квитанцій працівниками Ізмаїльського УЕГГ був зроблений напис про наявність боргу попереднього наймача в сумі 3552,12 грн. На його заяву до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про наявність заборгованості попереднього наймача, була отримана відповідь №С-129 від 30.03.2017 року, де зазначено, що умови надання житла [ADDRESS] не передбачає обов'язків по погашенню заборгованості за комунальні послуги попереднього наймача квартири. У зв'язку з чим, не маючи ніякого відношення до зазначеного боргу, він почав користуватись газом та справно сплачувати плату за використаний газ, що підтверджується копією розрахункової книжки. В травні, червні та липні 2017 року до нього почали надходити повідомлення про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості в сумі 3428,03 грн. На початку червня 2017 року до його квартири прийшли працівники Ізмаїльського УЕГГ та відключили від газу та опломбували лічильник, що підтверджується копією акту складеного про відключення газу, на якому не має ні дати, ні номеру. На протязі 2 тижнів, він та його дружина, були відключені від послуг газоспоживання. Під час особистого прийому його дружини з начальником Ізмаїльського УЕГГ, останній повідомив про те, що відновить постачання газу, якщо він виплатить заборгованість попередніх наймачів квартири. Після прийому постачання газу було відновлено. На його усну заяву до Ізмаїльського управління ЖКГ про наявність заборгованості попереднього наймача та виниклу ситуацію, була отримана відповідь №848/01 від 04.07.2017 року, де зазначено, що умови надання житла [ADDRESS] не передбачає обов'язків по погашенню заборгованості за комунальні послуги попереднього наймача квартири. 19.07.2017 року газ був повторно відключений. Ним на ім'я начальника Ізмаїльського УЕГГ була написана заява, в якій він вимагав розібратись та прийняти міри, у зв'язку з неправомірним відключенням газу. Відповіді на заяву він не отримав, газ не підключили. Під час особистого прийому його дружини з заступником начальника Ізмаїльського УЕГГ, останній повідомив про те, що відновить постачання газу, якщо він почне виплачувати заборгованість попередніх наймачів квартири. 29.07.2017 року він був змушений заплатити частину заборгованості попередніх наймачів в сумі 500 грн., 01.09.2017 року в сумі 1525, 80 грн. та 600 грн. за для того, щоб йому перестали відключати газ. Таким чином, до 16.11.2016 року він не був наймачем квартири, а також не являвся споживачем послуг, які надавало до цього періоду ТОВ «Одесагаз-Постачання», тому на нього не може бути покладено обов'язок по сплаті заборгованості за надані послуги газоспоживання квартири [ADDRESS], в період часу до 16 листопада 2016 року, тобто до видачі ордеру на зайняття квартири. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Згідно заперечень, наданих ТОВ «Одесагаз-Постачання», відповідач просить відмовити у задоволенні позивних вимог [PERSON] щодо зобов'язання виключити із суми заборгованості [PERSON], особовий рахунок [NUMBER], за послуги газопостачання зайнятого житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS], за період часу до 16 листопада 2016 року в сумі 3552,12грн., та зобов'язання здійснити перерахунок зайво сплачених коштів в сумі 2625,80 грн. шляхом зарахування [PERSON] в рахунок майбутніх платежів зазначену суму на особовий рахунок [NUMBER]. Відповідач заперечення мотивує тим, що ТОВ «Одесагаз-Постачання» згідно Постанови КМУ №758 від 01.10.2015р., яка діяла до 01.04.2017, чинної Постанови КМУ №187 від 22.03.2017 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» є постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та за ціною, що не може перевищувати граничних роздрібних цін за природний газ. Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу. Згідно Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, укладеного між постачальником та споживачем. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Розрахунки за договором здійснюються на підставі даних оператора ГРМ щодо об'єму постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період. На підставі договору [NUMBER] про надання населенню послуг з газопостачання від 16.11.2016 на ім'я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER], розрахунки за яким здійснюються за показниками газового лічильника. В період з січня 2017 по жовтень 2017 відповідач здійснював оплату за поставлений природний газ на загальну суму 5307,72 грн., тобто договір між сторонами укладений. Рішення про припинення газопостачання позивачу керівництвом ТОВ «Одесагаз-Постачання» не приймалося і ніяких відповідних доручень з письмовим повідомленням операторам ГРМ, тобто ПАТ «ОДЕСАГАЗ» не надсилалося. На теперішній час газопостачання позивача відновлено. Станом на 10.2017 за особовим рахунком [NUMBER] утворилась заборгованість у сумі 3552,12 грн. Позивач визнав існуючий борг та взяв на себе зобов'язання по його виплаті, що підтверджується заявою [PERSON] на ім'я директора ТОВ «Одесагаз-Постачання» [PERSON] від 28.07.2017р., в якій він просить розстрочити на 6 місяців виплату боргу. У відповідності до п. 10 Порядку на кошти, що розміщуються на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не може бути звернено до стягнення, не накладається арешт, а операції за такими рахунками не підлягають зупиненню. Представник ТОВ «Одесагаз-Постачання» надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «ОДЕСАГАЗ» та ПАТ «ОДЕСАГАЗ» в особі Ізмаїльського управління експлуатаційного газового господарства в судове засідання для надання пояснень не з'явився, незважаючи на те, що про час, дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Надав до суду лист, у якому зазначено наступне. В листопаді 2016р. на підставі ордеру міськради зі [PERSON] було укладено договір на поставку природного газу за адресою: [ADDRESS], де було вказано про борг в сумі 3552,12грн. Ізмаїльське УЕГГ ПАТ «Одесагаз» та ТОВ «Одесагаз-Постачання» не несуть відповідальності за борги при переоформленні адреси на нового власника. На протязі періоду з лютого 2017р. по травень 2017р. абонента неодноразово повідомляли про заборгованість. Також абонент в червні місяці 2017р. писав заяву про надання розстрочки на погашення заборгованості, що підтверджує згоду абонента з боргом. На сьогоднішній день абонент сплатив частково заборгованість. На показники 504мет.куб. борг складає 1395,33грн.. Представник третьої особи Ізмаїльської міської ради в судовому засіданні залишив вирішення позову на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання для надання пояснень не з'явилася. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 16.11.2016р. [PERSON] був виданий ордер на право проживання в однокімнатному житловому приміщенні (квартирі) [ADDRESS], що підтверджено корінцем ордеру на жиле приміщення №2 від 16.11.2016р. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно Рахунку [NUMBER] від 20.12.2016р., виданого Одесагаз Ізмаїльське УЕГГ на ім'я [PERSON], за адресою: [ADDRESS] відбулося приєднання АОГВ. 20.12.2016р. позивачем було сплачено рахунок [NUMBER] від 20.12.2016 року щодо приєднання до мережі газопостачання, що підтверджується копією рахунку [NUMBER] та копією квитанції №12 від 20.12.2016 року. 10.02.2017 року в вищезгаданій квартирі був проведений монтаж газового лічильника, що підтверджується актом монтажу побутового лічильника газу від 10.02.2017 року. Позивачем була підписана заява-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 та на його ім'я відкритий особовий рахунок [NUMBER]. Під час видачі розрахункової книжки по оплаті за природний газ по показникам газового лічильника, особовий рахунок [NUMBER], на першому листі оплати квитанцій працівниками Ізмаїльського УЕГГ зроблений напис про наявність боргу попереднього господаря в сумі 3552,12 грн. Листом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 30.03.2017р. за №С-129 позивачу на його звернення від 06.02.2017р. повідомлено, що відповідно до п. 1 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Порядку надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількості показники повинні відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Умови надання [PERSON] житла [ADDRESS] не передбачають обов'язків по погашенню заборгованості за комунальні послуги переднього наймача квартири. Згідно повідомлення ТОВ «Одесагаз-Постачання» про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 23.05.2017р., [PERSON] повідомлено про те, що станом на 23.05.2017р. за його особовим рахунком [NUMBER] накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 3428,03 грн., та на підставі Постанови НКРЕКП від 27.11.2015р. №2496 йому запропоновано сплатити прострочену заборгованість у повному обсязі не пізніше 10 календарних днів після отримання даного повідомлення. 15.06.2017р. [PERSON] отримав повідомлення ТОВ «Одесагаз-Постачання» про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості станом на 31.05.2017, з якого вбачається, що за його особовим рахунком [NUMBER] накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 3428,03 грн., та на підставі Постанови НКРЕКП від 27.11.2015р. №2496 йому запропоновано сплатити прострочену заборгованість у повному обсязі не пізніше 10 календарних днів після отримання даного повідомлення. 05.07.2017р. [PERSON] отримав повідомлення ТОВ «Одесагаз-Постачання» про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості станом на 31.05.2017, з якого вбачається, що за його особовим рахунком [NUMBER] накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 3428,03 грн., та на підставі Постанови НКРЕКП від 27.11.2015р. №2496 йому запропоновано сплатити прострочену заборгованість у повному обсязі не пізніше 10 календарних днів після отримання даного повідомлення. Згідно акту Ізмаїльського управління експлуатаційного газового господарства у [PERSON] за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER] відключено газ із-за заборгованості у сумі 3428,01 грн. Листом Ізмаїльського управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради за №848/01 від 04.07.2017 за наслідками розгляду звернення [PERSON], було повідомлено Начальника Ізмаїльського управління експлуатації газового господарства про те, що квартира [ADDRESS], була виділена [PERSON] у листопаді 2016р., та якщо заборгованість у сумі 3428,03 грн. була сформована раніше, то для пред'явлення вимог до [PERSON] про її погашення нема законних підстав. 13.07.2017р. позивач звернувся із письмовою заявою до Начальника Ізмаїльського управління експлуатації газового господарства щодо неправомірного відключення газу. Листом ПАТ «ОДЕСАГАЗ» від 19.07.2017 за №СТ-7119352 [PERSON] було повідомлено про те, що відновлення газопостачання після погашення боргу здійснюється після звернення абонента до ТОВ «Одесагаз-Постачання», яке з 01.07.2015 здійснює постачання природного газу на території м. Одеси та Одеської області. 28.07.2017 позивач надав до ПАТ «Одесагаз-Постачання» заяву про відстрочку оплати боргу у розмірі 3484 грн., та одночасно позивачем в заяві зазначено, що до цього боргу він не має ніякого відношення, цей борг від попереднього господаря. На думку суду, відповідач протиправно посилається на вказану заяву як на визнання позивачем вказаного боргу та укладення договору, у якому вказаний борг покладено на позивача. Зазначені вище факти визнаються сторонами. Відповідно до Постанови КМУ №758 від 01.10.2015р., яка діяла до 01.04.2017р., та чинної Постанови КМУ №187 від 22.03.2017 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» ТОВ «Одесагаз-Постачання» було та на даний час є постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам. Відповідно до правил постачання природного газу затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 року, побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Відповідно до правил постачання природного газу, затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 року, підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов. Відповідно до абз.2 п.11 Постанови КМУ №758 від 01.10.2015 та абз.2 п.14 Постанови КМУ №187 від 22.03.2017 Постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки, зобов'язані постачати природний газ побутовим споживачам, об'єкти газоспоживання яких розташовуються в межах відповідної території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу, за ціною, що не може перевищувати граничних роздрібних цін на природний газ. У відповідності до п.11 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС). Відповідно до абз.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» та п.2 Розділу III вказаних Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого НКРЕКП, які є однаковими для всіх побутових споживачів України і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір), затверджений Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, розміщений на офіційному сайті НКРЕКП, сайті ТОВ «Одесагаз-Постачання» в мережі Інтернет за визначеною адресою та в друкованому видані, що опубліковано в межах території ліцензованої діяльності: газета «Одеські вісті» від 12.12.2015 №107. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Відповідно до п.4.4. Договору об'єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу, або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Відповідно до п.5.5. Типового договору розподілу природного газу Споживач, що є побутовим, який за умовами цього Договору розраховується за лічильником газу, зобов'язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п'яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ. У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об'єм розподілу та споживання природного газу по Споживачу за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об'єму споживання на відповідний період. Відповідно до п.5.6 Типового договору розподілу природного газу та пп.5 п.4 розділу IX Постанови НКРЕКП «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» №2494 від 30.09.2015, Оператор ГРМ зобов'язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об'єм та обсяг розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб'єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником Споживача. Визначені за цими умовами об'єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов'язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Величина об'єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ, поки інше не буде встановлено сторонами у відповідності до договору розподілу природного газу або у судовому порядку. Розрахунки за Договором здійснюються на підставі даних оператора ГРМ щодо об'єму постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період. Згідно п.1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Частиною 1 ст.19 зазначеного закону визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що споживач зобов'язаний сплачувати лише за ті послуги, що були ним безпосередньо спожиті. Діючим законодавством не передбачено обов'язку наймача квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше послуги, якщо це прямо не оговорена в договорі. Відповідачами не надано суду договору, в якому би було визначено про взяття позивачем на себе обов'язку щодо сплати боргу попереднього наймача квартири, незважаючи на неодноразові письмові вимоги суду, що були отримані відповідачами. При цьому, позивач заперечував підписання ним договору, в якому би він брав на себе обов'язок щодо погашення боргу попереднього користувача квартири. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність відключення позивача від газопостачання за несплату боргу, що виник у попереднього наймача квартири. У зв'язку з зазначеним, для поновлення порушених прав позивача та для належного поновлення відповідачем газопостачання квартири позивача, необхідним є виключення суми, що є заборгованістю попереднього наймача квартири із зарахуванням зайво сплачених коштів в рахунок майбутніх платежів. На думку суду, без задоволення позовних вимог в цій частині неможливо буде у повному обсязі належним чином поновити права позивача, які були порушені у спірних правовідносинах. Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 ч. 1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою КМУ від 30.09.2015р., якщо споживачу або його майну завдано матеріальної чи моральної шкоди, постачальник відшкодовує її на підставі рішення суду. Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, у тому числі в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина з заподіянні шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз'яснено судам в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що постачання газу було припинено протиправно, з підстав, не передбачених законом або договором. Таким чином, можливо дійти висновку про те, що відповідачі вийшли за межі договірних відносин припинивши подачу газу з підстав не передбачених договором та виниклі правовідносини регулюються як Законом України «Про захист прав споживачів» так і ст.1167 ЦК України. Згідно до п.5 ч. 1 ст.4 ЗУ "Про захист прав споживачів" відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно до ч.2 ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні позивач зазначив, що відповідач протягом тривалого часу порушував спокій його сім'ї, його дохід є невеликим, для виплати неправомірної заборгованості йому необхідно було брати в борг у знайомих, на нього своїми неправомірними діями психологічно тиснули, що негативно впливає на нього та його дружину, з'явились дратівливість та порушення сну. Постачальник зобов'язаний забезпечити безперервне постачання газу в порядку, передбаченому договором. Ці засади були грубо порушені ним та призвели до порушення звичного способу життя та роботи позивача, він та його сім'я не могли користуватися гарячою водою, приготувати їжу. Йому необхідно було докладати додаткових зусиль та витрачати час на чисельні звернення до відповідних установ щодо відновлення своїх прав, доказування очевидного, що споживач не може відповідати за послуги спожиті іншим споживачем, що призвело приниження його честі та гідності. Він переніс психоемоційний стрес на підставі того, що відповідачі протягом тривалого часу порушували спокій без будь-яких на то законних причин та підстав, навмисно ігнорували його пояснення та не зважати на обставини складеної ситуації та керувались лише своїми протиправними бажаннями за рахунок позивача погасити заборгованість, яка виникла в результаті споживання послуг газу попереднім споживачем. Частинами 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995 року № 4, із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму ВС № 5 від 25.05.2001 року та № 1 від 27.02.2009 року судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), істотність шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, та з урахуванням інших обставин, в зв'язку з чим вважає, що сума моральної шкоди повинна бути стягнута з відповідача у розмірі, який просить позивач. Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача ТОВ «Одесагаз», який є юридичною особою та з вини якого позивачу було спричинено моральну шкоду, на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн., ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved