Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 лютого 2011 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 22528,31 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна". Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 06 вересня 2018 року загальна сума заборгованості [PERSON] становила 24476,00 грн, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 11234,39 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 10499,90 грн, заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом та пені у сумі 1100,00 грн, штраф за неналежне виконання зобов'язань за договором у сумі 1641,71 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов визнала частково, в частині вимог про стягнення з неї заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі процентів за користування ним та штрафу за неналежне виконання зобов'язань за договором. Також у вказаній заяві [PERSON] просила суд розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 25 лютого 2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій указано, що вона разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між банком та нею договір про надання банківських послуг. Підписавши вказану анкету-заяву, позивач була повідомлена про зміст Умов та Правил надання банківських послуг та про розміщення їх тексту на офіційному сайті АТ КБ "ПриватБанк" (www.privatbank.ua), а також про тарифи банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві (а. с. 54). Матеріали справи містять наданий АТ КБ "ПриватБанк" витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 55-78). Аналізуючи вказані вище положення законодавства України, а також враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що [PERSON], підписавши анкету-заяву, погодилася з тим, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір приєднання, згідно копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом (така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 березня 2018 року у справі №263/13449/16-ц). За умовами укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитного договору від 25 лютого 2011 року б/н банком емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 22528,31 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором (а. с. 13, 54-78). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. П. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак [PERSON] систематично не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустила заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 11234,39 грн, зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 10499,90 грн. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Натомість банківською комісією є грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Відтак банківська комісія згідно чинного цивільного законодавства України не є видом неустойки. У розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитом зазначено, що нарахована банком грошова сума у розмірі 1100,00 грн є пенею та комісією. Проте з наданих позивачем доказів неможливо з'ясувати правову природу та підставу нарахування АТ КБ "ПриватБанк" грошової суми у розмірі 1100,00 грн, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача, а тому указана сума не може бути стягнена з відповідача. Згідно з п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 500,00 грн та 5% від суми заборгованості про кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених комісій. Штраф за неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором складає 1586,71 грн (500,00 грн (фіксована частина) + 1086,71 грн ((11234,39 грн +10499,90 грн) х 5% = 1086,71 грн) (процентна складова) = 1146,04 грн). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. П. п. 2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. Умов та Правил надання банківських послуг банку надано право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за кредитним договором. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочила сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 25 лютого 2011 року б/н шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2011 року б/н у сумі 23321,00 грн, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 11234,39 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 10499,90 грн, штраф за неналежне виконання зобов'язань за договором у сумі 1586,71 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1762,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 612, 625, 626-628, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial