Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

19.05.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину автомобіля Nissan Parhfinder, 1997 року випуску, р/н [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 460907, виданого 15.11.2012 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області; зняти арешт з вказаного автомобіля, накладений постановою державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 25.03.2015 року. При цьому позивач посилається на те, що з 1990 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], за період якого подружжям було придбано автомобіль Nissan Parhfinder, 1997 року випуску, р/н [NUMBER]. Позивач зазначає, що на підставі ст. 60 СК України вказаний автомобіль належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому ? частка автомобіля є власністю саме позивача. Окрім того, позивач вказує, що накладений арешт на автомобіль в цілому порушує права позивача як власника ? частини автомобіля. У зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала та просить її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та підтримала надані письмові пояснення на позовну заяву. Представник відповідача ПАТ "Піреус БАНК МКБ" [PERSON] у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 23.06.2016 року та 22.07.2016 року заперечували проти задоволення позовних вимог, в подальші судові засідання не з'явились. Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21.07.1990 позивач [PERSON] /до шлюбу Закатова/ уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який зареєстрований відділом ЗАГСУ Жовтневого району м. Одеси, актовий запис № 373, що вбачається із свідоцтва про шлюбу серії ІІІ-ЖД № 316006 та відповідної відмітки у паспорті громадяни України /а.с. 14-15/. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 460907, виданого 15.11.2012 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, за відповідачем [PERSON] зареєстрований автомобіль Nissan Parhfinder, 1997 року випуску, р/н [NUMBER]. Свідоцтво має відмітку дублікат ВНС 039188 від 08.06.2007 року /а.с. 17/. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, судом встановлено, що автомобіль Nissan Parhfinder, 1997 року випуску, р/н [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 460907, виданого 15.11.2012 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину автомобіля Nissan Parhfinder, 1997 року випуску, р/н [NUMBER], підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про звільнення автомобіля з-під арешту, суд зазначає наступне. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.08.2014 року по справі № 523/19903/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Піреус БАНК МКБ" 6 243,72 дол. США та судові витрати; визнано припиненим договір поруки № ОП/07-21 від 23.08.2007 року, укладений між ВАТ "Піреус БАНК МКБ" та [PERSON] Рішення набрало чинності 30.10.2014 року /а.с. 39/. Судом досліджено кредитний договір № ОК/07-26 від 23.08.2007 року /а.с. 40-41/ та договір поруки ОП/07-21 від 23.08.2007 року /а.с. 42-43/. Постановою державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 25.03.2015 року ВП № 46057198 у ході виконання виконавчого листа №523/19903/13-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, що належить боржнику /а.с. 19/. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України регламентовано, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд погоджується із доводами сторони позивача, що у [PERSON] відсутні будь-які зобов'язання перед ПАТ "Піреус БАНК МКБ", оскільки рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.08.2014 року по справі № 523/19903/13-ц, зокрема, визнано припиненим договір поруки № ОП/07-21 від 23.08.2007 року, укладений між ВАТ "Піреус БАНК МКБ" та [PERSON] При цьому, суду зазначає, що посилання представника сторони відповідача ПАТ "Піреус БАНК МКБ" на існування зобов'язання позивача в сенсі положень Договору поруки перед ПАТ "Піреус БАНК МКБ" є безпідставними. Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що накладений постановою державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 25.03.2015 року ВП № 46057198 у ході виконання виконавчого листа №523/19903/13-ц арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі і на автомобіль Nissan Parhfinder, 1997 року випуску, р/н [NUMBER], перешкоджає позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні власністю позивача, а саме ? частиною вказаного автомобіля. У звязку із чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved