Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», треті особи: приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух Ірина Олексіївна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, [PERSON] , приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко Ольга Володимирівна, про визнання недійсним та скасування рішення Наглядової ради, зобов`язання вчинити певні дії, визнання недійсним договору дарування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Син позивачки старший лейтенант міліції [PERSON] перебував у цивільному шлюбі із [PERSON] , [INFO] . Від цивільного шлюбу в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . [INFO] син позивачки [PERSON] , під час перебування у м. Маріуполі Донецької області, тобто у зоні проведення АТО (антитерористичної операції) під час виконання службових обов`язків, трагічно загинув. У зв`язку з загибеллю сина [PERSON] у зоні АТО [PERSON] , з якою син підтримував фактичні шлюбні стосунки, у якості компенсації було вирішено питання щодо відчуження шляхом дарування квартири дитині загиблого [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору дарування від 04.04.2017р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» - «Дарувальник» та [PERSON] - «Обдарована», посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 787, [PERSON] була подарована квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Підставою для дарування слугувало рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відчуження квартири, оформлене протоколом (п.10 договору дарування). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 124157244 від 16.05.2018р. вбачається запис про реєстрацію права власності- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 804004714132: Об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так, Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 64.4, житлова площа (кв.м): 38,9, Опис: квартира загальною площею 64.4 кв.м, житловою - 38,9 кв.м. Адреса: [ADDRESS] , у розділі: Актуальна інформація про право власності (стор.1 Інформації) Номер запису про право власності: 19806761, Дата, час державної реєстрації: 04.04.2017 16:55:09, Державний реєстратор: приватний нотаріус Дух Ірина Олексіївна, Покровський міський нотаріальний округ. Донецька обл., Підстава виникнення права власності: договір дарування, квартири, серія та номер: 787, виданий 04.04.2017, видавник: приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34617190 від 04.04.2017 17:01:12, приватний нотаріус Дух Ірина Олексіївна, Покровський міський нотаріальний округ, Донецька обл., Форма власності: приватна. Розмір частки: 1, Власники: [PERSON] . Мати [PERSON] - [PERSON] 29.09.2017р. вийшла заміж за [PERSON] , [INFO] , померла від травм [INFO] у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» після ДТП на шостому місяці вагітності, яка сталася 16.01.2018р. з вини [PERSON] на 308 км 150 м автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізварине. При цьому [PERSON] також отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми голови та обличчя: - закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню з вогнищами забиття речовини головного мозку у правій скроневій та потиличної частках, субарахноїдального крововиливу, крововиливів у правий бічний та 3-й шлуночок головного мозку, лінійного перелому скроневої кістки праворуч, підапоневротичної гематоми у правій скроневій області, гемосинусу, подвійного перелому нижньої щелепи (ангулярного праворуч та тіла нижньої щелепи), повного вивиху 5-го зубу з гематомою в даній області, забійно- рваної рани спинки язика, стану після носової та ротової кровотечі. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми голови та обличчя - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, - та знаходилась на лікуванні та обстеженні у КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» з 16.01.2018р. по 07.02.2018р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на усе її майно: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яку фактично подарували малолітній дочці [PERSON] в особі її матері, інше майно та грошову компенсацію 609 000 грн. після загибелі [PERSON] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: дочка - [PERSON] , яка прийняла спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України та в силу свого віку має право на обов`язкову частку у спадщині (ст. 1241 ЦК України), на підставі ст. 1261 ЦК України мати померлої - [PERSON] та чоловік - [PERSON] шляхом подачі заяв приватному нотаріусу Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко Ользі Володимирівні про прийняття спадщини в цілому 2/3 частки (спадкова справа № 7/2018 заведена 15.02.2018р.), [PERSON] відмовився від своєї частки 1/3 на користь тещі [PERSON] , фактично збільшивши її частку до 2/3, а малолітній [PERSON] залишилась 1/3 частка. Фактично до спадщини увійшло майно, яке мало належати дитині в цілому, не могло вважатися майном [PERSON] , на яке її спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не мають морального права заявляти спадкові права, квартира є власністю дитини, юридично надана дитині за смерть батька, який загинув в зоні АТО. Позивачка вважає рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відчуження квартири, оформлене протоколом незаконним і таким, що підлягає скасуванню (частково). Так, при підготовці пакету документів на розгляд Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» ставилося на обговорення питання про дарування квартири саме дитині, законним представником якої мала б виступати її матір [PERSON] , а не жодним чином [PERSON] одноособово. За замовчуванням, майном дитини до досягнення нею повноліття керувала би її матір, яка зобов`язана була забезпечувати його схоронність і використання виключно в інтересах дитини. Це обумовлено тим, що загиблий [PERSON] не перебував у шлюбі з [PERSON] , вона не набула статусу члена сім`ї загиблого, не може вважатися вдовою загиблого та, відповідно, не мала право претендувати на таке майно. Малолітня [PERSON] є дитиною загиблого, саме на її ім`я слід було оформити квартиру з дозволу органу опіки та піклування, але цього не відбулося, оскільки фактично дитина залишилась без майна, яке було подаровано їй у зв`язку із смертю батька, який загинув під час оборони Маріуполя та нагороджений Указом Президента №270/2015 від 15.05.2015р. орденом «За мужність» 3 ступеню. Також у жовтні 2017р. [PERSON] було присвоєно звання почесного громадянина Маріуполя (посмертно), яке отримала його дочка [PERSON] т [PERSON] залишилась фактично без житла. Відповідно договір дарування порушує права та інтереси дитини, що є підставою для визнання його недійсним. Частиною 1 статті 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Враховуючи, що першочерговим завданням судочинства є захист прав та інтересів дітей, тому визначальним для суду має бути встановлення факту порушення договором прав та інтересів дитини. Позивачка вважає, що рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» про відчуження квартири, оформлене протоколом, прийнято незаконно та підлягає скасуванню в частині визначення сторони обдарованої - [PERSON] та зобов`язати відповідача повторно розглянути подані документи про передачу/ відчуження шляхом дарування квартири дитині. Правовим наслідком визнання незаконним-недійсним рішення є визнання договору дарування квартири недійсним. З початку лікування [PERSON] позивачка увесь час знаходилась з нею на стаціонарі, доглядала за нею. [PERSON] була виписана з лікарні 07.02.2018р., позивачка почала готувати документи на її усиновлення, оскільки після загибелі батька та смерті матері [PERSON] залишилась сиротою та без батьківського піклування. Також 07.02.2018р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання щодо тимчасового влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , за результатами розгляду комісія рекомендувала тимчасово влаштувати [PERSON] до родини баби [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; та отримавши висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради від 03.04.2018р. № 14-30/207 про можливість [PERSON] бути усиновлювачем [PERSON] вона подала до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області заяву про усиновлення онуки. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2018р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16.12.2018р., у справі № 235/1679/18 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради, [PERSON] , про усиновлення дитини, ухвалено: Оголосити [PERSON] усиновлювачем дитини [PERSON] . Записати [PERSON] матір`ю дитини [PERSON] . Зобов`язати Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відновити актовий запис про народження [PERSON] від 10 грудня 2013 року № 877, складений 3:дділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, присвоїти йому інший номер та внести відповідні зміни до актового запису про народження, видати нове Свідоцтво про народження дитини». Нове свідоцтво про народження [PERSON] (запис поновлено повторно) видано 13.01.2019р. Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1 від 3.01.2019р., матір`ю записано [PERSON] . Відповідно позивачка набула права звернення до суду з позовом за захистом [PERSON] . Позивачка просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відчуження квартири, оформлене протоколом в частині визнання обдарованої сторони - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Визнати недійсним договір дарування квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 04.04.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 787. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» в особі Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» повторно розглянути подані документи про передачу/ відчуження шляхом дарування квартири, розташована за адресою: [ADDRESS], обдарованій - дитині [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13.02.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 13.02.2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Заборонено приватному нотаріусу Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко Ользі Володимирівні, який знаходиться по [ADDRESS] , видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкривалась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; заборонено органам державної реєстрації, державному реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; заборонено Сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м. Покровськ (85300, Донецька область, м. Покровськ, м-н «Гірник», 1) здійснювати реєстрацію та/або зняття з реєстрації будь-яких осіб за адресою: [ADDRESS] , - до розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення щодо заявлених позовних вимог. [PERSON] суду пояснила, що з позовними вимогами вона не згодна у повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Щодо визнання недійсним та скасування рішення Наглядової ради ПАТ "ШУ "Покровське" про відчуження квартири, яке було оформлено протоколом в частині визнання обдарованої сторони - [PERSON] . Звертає увагу суду на те, що вирішення цього питання не відноситься до компетенції суду цивільної юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Це питання відноситься до господарських правовідносин. На думку третьої особи, позивачка по справі законодавчо не наділена правами на втручання в діяльність публічного акціонерного товариства та його органів управління, більш того з приводу розпорядження належним товариству майном та вирішення питання кому товариству дарувати належне йому майно. На думку третьої особи, у порядку цивільного судочинства слід розглядати спори між учасником (засновником, акціонером) господарського товариства та товариством, що виникають не з корпоративних, а з трудових відносин посадових осіб товариства, якщо однією зі сторін, які беруть участь у справі є фізична особа. Таким чином, вважає, що суду необхідно з`ясувати наявність у позивачки суб`єктивного права та законного інтересу у правовідносинах, на захист яких нею подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання. Щодо визнання недійсним договору дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладеного 04.04.2017 року між ПАТ "ШУ "Покровське" та [PERSON] . Згідно норм діючого законодавства, договір дарування, який було укладено між ПАТ "ШУ "Покровське" та донькою третьої особи [PERSON] є одностороннім договором. Саме ПАТ "ШУ "Покровське", будучі власником спірного майна, мав право визначати, яким чином йому розпоряджатися належним йому майном та кому і яким чином відчужити належне йому майно. Позивачка по справі, навіть будучі представником неповнолітньої [PERSON] , не є стороною оскаржуваємого договору, а тому не може бути позивачем по даній справі. Інтереси неповнолітньої [PERSON] цим договором жодним чином не порушувалися, а навпаки. Позивачка по справі, звертаючись до суду не конкретизувала, які саме вимоги не було додержано в момент вчинення правочину товариством із встановлених частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Зі свого боку [PERSON] вважає необхідним зазначити, що вона вважає договір дарування між ПАТ "ШУ "Покровське" та [PERSON] було укладено з додержанням усіх передбачених ст. 203 ЦК України вимог, а саме: зміст договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняла правочин мала необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинявся [PERSON] не суперечив правам та інтересам її малолітньої доньки. Щодо зобов`язання ПАТ "ШУ "Покровське" в особі Наглядової ради повторно розглянути подані документи про передачу/відчуження шляхом дарування спірної квартири обдарованій - дитині [PERSON] , [INFO] . Вважає, що ця вимога взагалі не законна та необґрунтована. Позивачка по справі звертаючись до суду з цими вимогами, не зазначила жодної норми закону, яка б свідчила про їх законність. З документами до ПАТ "ШУ "Покровське" про передачу/відчуження спірної квартири зверталася [PERSON] , яка померла [INFO] . Тому, навіть якщо й задовольнити вищевказану вимогу позивачки по справі, то товариство не зможе її повторно розглянути, бо [PERSON] померла. Тобто не має в живих тієї особи, яка зверталася з відповідним проханням. Що стосується вимоги позивачки про зобов`язання товариства при повторному розгляді документів визначити обдарованою - [PERSON] , 2013 року народження, то вважає необхідним зазначити, що: саме власник майна має право визначати, яким чином розпоряджатися належним їм майно, та кому його відчужувати; суд не наділений правом визначати, кому дарувати не належне йому майно; визначення судом обдарованої особи по суті є зобов`язанням Наглядової ради ПАТ "ШУ "Покровське" прийняти рішення про надання дозволу на передачу/відчуження належного товариству майна - що є втручанням у діяльність господарського товариства та в його корпоративні права. Такі рішення приймає Наглядова рада голосуванням, та суд не може в це втручатися. Третя особа [PERSON] просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух Ірина Олексіївна у пояснення щодо позову зазначила, що доводи та вимоги позивача, викладені у позовній заяві, вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що, на її думку, задоволенню не підлягають. 04 квітня 2017 року за реєстровим № 787 приватним нотаріусом було посвідчено договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] між Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» та [PERSON] . Того ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] було зареєстровано право власності за № 19806761. Третя особа зауважує, що у позовній заяві не зазначено норми матеріального та/або процесуального права, які було порушено нею, як нотаріусом, що мало б наслідком визнання недійсним вищевказаного договору дарування. Обґрунтованість дарування квартири саме [PERSON] , крім вільного та законного волевиявлення юридичної особи з приватним капіталом, підтверджується нормами діючого законодавства та висновками Конституційного суду України. Так, згідно ст.74 Сімейного кодексу України «жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою» фактично прирівнюються до жінки та чоловіка, що перебувають у зареєстрованому шлюбі у частині, що стосується майна, набутого під час спільного проживання. Положення п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 розтлумачують як саме підтверджується факт спільного проживання чоловіка та жінки: «Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджую реальність сімейних відносин». З цього, на думку третьої особи, можна зробити висновок що у [PERSON] та [PERSON] був повноцінний шлюб, хоча й не зареєстрований офіціально. Тобто, якщо би загиблий [PERSON] та [PERSON] набули під час спільного проживання однією сім`єю у власність квартиру, вона вважалася їх спільною сумісною власністю як чоловіка і дружини, а зовсім не їх дитини. Однак, вони \-не встигли цього зробити з причини загибелі [PERSON] . Функцію забезпечення житловою площею фактичної вдови загиблого, яка, одночасно є матір`ю його дитини, і взяла на себе юридична особа з приватним капіталом, яка розпорядилася своїм майном на власний розсуд, не порушивши жодних законодавчих та морально-етичних норм. На думку третьої особи, позовна заява здебільшого ґрунтується на особистих побажаннях домислах позивача щодо того яким чином мала б діяти, на думку позивача, юридична особа з приватним капіталом щодо нерухомого майна, яке належало їй на праві приватної власності. Рішення щодо дарування вищевказаної квартири було прийнято колегіально, а не одноособово. В самому рішенні, оформленому у вигляді Протоколу № 6/15 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» від 22.04.2015 мова йде виключно про вдову загиблого. Тобто, з самого початку пропозиція була щодо дарування квартири саме вдові загиблого, і цю пропозицію Наглядовою радою одноголосно було підтримано. Домисли позивачки щодо того, що «ставилося на обговорення питання про дарування квартири саме дитині» не мають підтвердження. Про дитину взагалі мова не йшла. У третьої особи, як нотаріуса не виникло і не мало виникнути жодних сумнівів щодо законності, правильності та справедливості такого рішення. Тим більше, що дарування здійснювало підприємство з приватним капіталом, яке розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Домисли позивачки про те, що «майно мало належати дитині в цілому», «квартира є власністю дитини», «юридично надана дитині за смерть батька, який загинув в зоні АТО» є лише її бажаннями. Факти свідчать зовсім про інше. На думку третьої особи, позивачка, якщо вона дійсно вважала, що договір дарування був укладений з якимось порушеннями, що дитина загиблого [PERSON] залишилась без житла, мала право, можливість і достатню кількість часу, щоб якимось чином виправити ситуацію. Наприклад, подарувавши дитині квартиру самостійно. Враховуючи вищевикладене, третя особа вважає, що підстав для визнання недійсним договору дарування квартири номер [ADDRESS] , посвідченого нею між Публічним акціонерним товаристві «Шахтоуправління «Покровське» та [PERSON] 04 квітня 2017 року за реєстровим № 787, не існує. Третя особа приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух Ірина Олексіївна просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» щодо визнання недійсним та скасування рішення Наглядової ради, зобов`язання вчинити певні дії, визнання недійсним договору дарування, оскільки доводи та вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Позивачка [PERSON] щодо пояснень третьої особи [PERSON] зазначила наступне. На думку позивачки, безпідставними є посилання [PERSON] на необхідність застосування до спірних правовідносин п.39 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», п.1.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 25.02.2016р. № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» у контексті «необхідно з`ясувати наявність у позивачки суб`єктивного права та законного інтересу у правовідносинах, на захист яких нею подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання», адже спір не виник з корпоративних відносин. На думку позивачки, [PERSON] повинна була перейти у бік дитини та відстоювати її інтереси на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , але привласнила квартиру, де у [PERSON] навіть немає й кількох кв.м., не те, що кімнати, оселила своїх родичів з окупованого м. Донецька. Дитині, окрім житла позивачки, немає де жити, але [PERSON] замість того, щоб розсудливо поставитись до ситуації, яка склалась, будучи також бабусею малолітньої [PERSON] , стоїть за захисті своїх спадкових інтересів, та стверджує, що інтереси неповнолітньої [PERSON] цим договором жодним чином не порушувалися, а навпаки. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Метою звернення позивачки до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] є відстояти, щоб квартира повністю належала дитини після загибелі батька [PERSON] в зоні АТО, а не 1/3 частка у порядку спадкування після смерті [PERSON] , як помилково вважає [PERSON] їй ( [PERSON] ) вигідно аби її частка складала 2/3, ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] , на яку як запевняло керівництво Шахтоуправління формально оформили квартиру, майном дитини до досягнення нею повноліття керувала би її матір та усіх це влаштовувало. [PERSON] втратила матір від дій [PERSON] , який у подальшому заявив спадкові права на спірну квартиру на 1/3 частку, та відмовився від своєї частки 1/3 на користь тещі [PERSON] , фактично збільшивши її частку до 2/3, а малолітній [PERSON] залишилась 1/3 частка в силу ст. 1241 ЦК України. Позивачка просить суд врахувати, що особи, які отримали статус члена сім`ї загиблого [INFO] [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тоді як [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , не набула статус члена сім`ї загиблого [INFO] [PERSON] . Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 2011.1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991р., батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Головна мета Конвенції полягає у максимальному захисті інтересів дитини. У статті 3 Конвенції сказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В оцінці якнайкращого забезпечення інтересів дитини маємо дотримуватися балансу всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей. Отже, цей принцип є основним не лише для батьків, а й для держави. У всьому світі якнайкраще забезпечення інтересів дитини передбачає такі аспекти: погляди і прагнення дитини; особливості її особистості, вік і стать, персональна історія та соціально-культурне тло; турбота, захист і безпека дитини; благополуччя дитини; сімейне оточення, стосунки й контакти з сім`єю; соціальні контакти дитини з однолітками і дорослими; фактори вразливості, тобто ризики, з якими дитина стикається, і можливості захисту, забезпечення її прав і можливостей; наявні в дитини навички та розвиток її здібностей; права і потреби в галузях охорони здоров`я та освіти; розвиток дитини, її поступовий перехід у доросле самостійне життя; будь-які інші особливі потреби дитини. Фактично за цими критеріями оцінюється й рівень благополуччя кожної дитини. Так само для позивачки інтереси дитини - понад усе, вважає, що питання забезпечення балансу інтересів з точки зору захисту прав дитини повинно бути пріоритетним з боку підприємств, установ усіх форм власності, судами. Позивачкою також заявлено позовну вимогу № 3 - зобов`язати відповідача повторно розглянути подані документи про передачу/ відчуження шляхом дарування квартири дитині, яка є похідною відносно першої та другої вимоги, яка у разі задоволення позову, є результатом діяльності по захисту прав, а не «втручанням у діяльність господарського товариства та в його корпоративні права», як помилково зазначає [PERSON] у своїх запереченнях. Позивачка просить суд відхилити заперечення [PERSON] , наведені у поясненні на позов. Відповідачем Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» відзив на позовні вимоги не надано. У пояснення та міркуваннях представник відповідача зазначив, що вважає, що мотивами подання позову є конфлікт між спадкоємцями після смерті [PERSON] . Ці мотиви позову, які позивач помилково вважає підставами позову, виникли не на момент прийняття оскаржуваного рішення Наглядової ради та не на момент укладання договору дарування, а значно пізніше - після гибелі [PERSON] . Підприємство не бажає втручатися в конфлікт між спадкоємцями та становитися на сторону одного з них. Разом з тим, в позові вказується на те, що рішення Наглядової ради підприємства і укладений договір дарування квартири є незаконними. З такими доводами позову ПРАТ «IIIУ «Покровське» не може погодитися. Будь-яких незаконних рішень органи управління ПАТ «ШУ «Покровське» не приймали та будь-яких незаконних правочинів щодо квартири [ADDRESS] підприємство не укладало. На думку представника відповідача в обгрунтування позову позивач посилається скоріше не на обставини, що могли свідчити про незаконність договору та рішення органів управління ШУ «Покровське», а на мотиви, якими повинні були керуватися органи управління підприємства перед прийняттям рішення про укладанням договору дарування. Відносно позовних вимог про визнання недійсним рішення Наглядової ради в частині визнання обдарованою сторони [PERSON] , а також про зобов`язання ПРАТ «ШУ «Покровське» повторно розглянути документи про відчуження квартири дитині - [PERSON] , зазначає наступне: З 13.09.2018р. ПРАТ «ШУ «Покровське» є новим найменуванням ПАТ «ШУ «Покровське», що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Із змісту Закону України «Про акціонерні товариства» та змісту пп. 35) п. 9.3.6 статуту Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», якого було затверджено протоколом загальних зборів акціонерів № 1/2015 від 17.04.2015р. і який діяв станом на 22.04.2015р., Наглядова рада є органом управління ПАТ «ШУ «Покровське», до компетенції якого належало прийняття рішень щодо укладання від імені Товариства договорів (контрактів) та угод незалежно від суми договору (контракту) чи угоди предметом яких виступають земельні ділянки чи інші об`єкти нерухомого майна. Із змісту протоколу Наглядової ради № 6/15 від 22.04.2015р. видно, що цей колегіальний орган акціонерного товариства вирішив виділити квартиру [ADDRESS] зі складу гуртожитку та подарувати цю квартиру [PERSON] - вдові загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] . Якихось питань про визначення чи визнання обдарованою якусь іншу особу серед певного кола осіб на засіданні Наглядовою радою не розглядалося. Із змісту законодавчих норм, що регулюють корпоративні відносини, витікає, що у колегіальних органів управління юридичної особи в принципі не може бути мотивів прийняття рішення. Кожний з членів колегіального органу управління при прийнятті рішення з певних питань може керуватися різними мотивами, але за результатами голосування та більшістю голосів консолідована воля членів колегіального органу управління юридичної особи втілюється в певному рішенні, незалежно від мотивів, якими керувалися кожен з членів такого колегіального органу. При цьому необхідно мати на увазі, що законодавство не вимагає, щоб такі мотиви членів колегіального органу управління відображалися в протоколі засідання. Представник відповідача може зробити припущення, що голосуючи за прийняття рішення, яке відображено в протоколі № 6/15 від 22.04.2015р., більшість членів Наглядової ради ПАТ «ШУ «Покровське» виходили з того, що на той час (на 22.04.2015р.) дарування квартири [PERSON] , як матері [PERSON] , було більш вигідним для самої [PERSON] саме тому, що так визначила сама мати [PERSON] , тобто [PERSON] . Такий умовивід він робить саме тому, що ніхто окрім матері [PERSON] на той час не мав ні морального, ні юридичного права вирішувати, що буде краще для її дитини та яким чином найбільш вигідно для неї оформити придбання житла, користування яким отримає дитина. Із змісту багатьох норм конституційного, цивільного та господарського законодавства (зокрема ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319 ЦКУ, ст. ст. 65, 89 ГКУ) витікає, що вирішення питання щодо розпорядження власним майном - це право юридичної особи, але не обов`язок. Звертає увагу на те, що між дитиною - [PERSON] та ПАТ «ШУ «Покровське» на час прийняття Наглядовою радою оскаржуваного рішення та на час укладення договору будь\-яких правових відносин не існувало. [PERSON] не була стороною оспорюваного договору. У Наглядової ради і у самою юридичної особи - ПАТ «ШУ «Покровське» не існувало обов`язку щодо відчуження квартири будь-якій особі. З цих причин рішення Наглядової ради не може порушувати ті права [PERSON] на користування квартирою, які у неї виникли внаслідок укладання спірного договору. З матеріалів справи витікає, що на даний час відносно квартири [PERSON] має права на ії спадкування після смерті матері. Порушенням права на спадкування позов не мотивований, але необхідно звернути увагу на те, що задоволенням позову [PERSON] буде фактично позбавлена права на спадкування квартири, т. я. квартира на думку позивача підлягає вилученню зі складу спадкової маси. Відносно визнання договору дарування недійсним зазначає, що і законодавство, і практика застосування законодавства, викладена в правових позиціях Верховного суду, виходить з того, що за умови додержання форми договору цей договір не може бути визнаний недійсним в разі, якщо хоча б одна із сторін договору бажала настання тих правових наслідків, на досягнення яких був направлений договір. Маємо ситуацію коли рішення Наглядової ради від 22.04.2015р. і укладений договір дарування влаштовували всіх осіб, які є учасниками цього спору, але за їх оціночними судженнями через тривалий час (тобто після смерті [PERSON] ) перестали їх влаштовувати. Навіть якщо припустити, що договір дарування квартири може бути визнаний судом недійсним і якщо, незрозумілим для них способом, в реєстрі речових прав на нерухоме майно буде відображено двосторонню реституцію та поновлення у підприємства права власності на квартиру, то повторний розгляд Наглядовою радою документів про відчуження квартири неможливий. По - перше, не зрозуміло, які саме документи необхідно розглянути повторно. Напевно позивач припускає, що у підприємства є якійсь «альтернативний» пакет документів та заява [PERSON] про те, що обдарованою необхідно визначити ії дочку - [PERSON] , але це не так. Пояснює, що ніяких документів, які згідно з позовом вони могли би повторно розглянути, не існує. По-друге, згідно зі статутом ПРАТ «ШУ «Покровське», якого на виконання ч. 3 ст. 78 ЗУ «Про акціонерні товариства» розміщено у відкритому доступі на власному веб-сайті, на даний час у Наглядової ради П РАТ «ІІІУ «Покровське» інша компетенція, ніж була в 2015 році на дату прийняття оскаржуваного рішення. Згідно з діючим статутом Наглядова рада за певних умов не може прийняти рішення про визначення обдарованого, або про відчуження належного товариству нерухомого майна. Вона може за певних умов лише надати попередню згоду на вчинення такого правочину. Представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Третя особа приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко Ольга Володимирівна у листі на адресу суду зазначила, що на підставі постанови № 7 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справах. Тому нотаріус не може виступати в цій судовій справі, не можу бути учасником даного цивільного процесу. В судовому засіданні позивачка та її представник-адвокатка Башкєєва А.О. підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 27.10.2020 року заперечував проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. До судового засідання 21 січня 2021 року представник відповідача [PERSON] не з`явився. Представник відповідача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Ільющенко Ю. А. проти позовних вимоги заперечував. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області Браташ І.О. позовні вимоги підтримала, посилаючись на те, що спірна квартира повинна належати самі малолітній [PERSON] , як доньці загиблого учасника АТО. Треті особи: приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко Ольга Володимирівна, приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух Ірина Олексіївна, до судового не з`явились. З урахуванням думки учасників справи, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третіх осіб, які не з`явились до судового засідання. Суд, вислухавши позивачку та її представника, представника відповідача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13), про це зазначено у рішенні Конституційного суду України від 30.01.2003 року за № 3-рп/2003. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до свідоцтва про народження, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку 10.12.2013 року, [PERSON] народилась у місті Донецьк 10.12.2013 року, актовий запис № 877. Батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.31). [PERSON] помер [INFO] у місті Маріуполь Донецької області, актовий запис № 197 (а.с.32). [PERSON] 29 вересня 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.35). [PERSON] померла [INFO] у місті Дніпро (а.с.36). Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 18 липня 2019 року по справі 235/1679/18 ухвалено рішення про усиновлення громадянкою України [PERSON] , [INFO] , дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] в місті Донецьку. Оголошено [PERSON] усиновлювачем дитини [PERSON] . Записано [PERSON] матір`ю дитини [PERSON] . Зобов`язано Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відновити актовий запис про народження дитини [PERSON] від 10 грудня 2013 року № 877, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, присвоїти йому інший номер та внести відповідні зміни до актового запису про народження, видати нове Свідоцтво про народження дитини (а.с.38-40). Постановою Донецького апеляційного суду від 06.12.2018 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2018 року залишено без змін (а.с.41-51). Відповідно до договору дарування квартири від 04.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 787, Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» в особі директора Головко Юрія Івановича, який діяв на підставі Протоколу засідання Наглядової ради № 3/16 від 22.02.2016 року, передало безоплатно у власність [PERSON] як дарунок квартиру номер [ADDRESS] . Згідно пункту 10 даного договору згідно протоколу № 6/15 від 22.04.2015 року засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», прийнято рішення про дарування нерухомого майна, що є предметом цього договору, обдарованій - [PERSON] (а.с.33-34). Квартира, що є предметом договору дарування, належала відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2015 року, виданого Красноармійським міськрайонним управлінням юстиції Донецької області, Публічному акціонерному товариству «Шахтоуправління «Покровське» (а.с.100). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2017 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а.с.37). Відповідно до свідоцтва про народження (запис поновлено, повторно), яке видане Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 03.01.2019 року, актовий запис № 1, [PERSON] народилась [INFO] у місті Донецьк, батьками у свідоцтві записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.56). Частиною 1 статті 241 ЦК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Частиною 2 статті 6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Частиною 1 статті 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Таким чином, позивачка [PERSON] є законними представником малолітньої [PERSON] . Відповідно до протоколу № 6/15 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» від 22.04.2015 року, розглядалось питання щодо виділення зі складу гуртожитку ( [ADDRESS] ) в окремий об`єкт нерухомості та зміну її цільового призначення; щодо дарування квартири. Слухали [PERSON] - заступника директора з соціальних питань, яка довела до відома учасників засідання, що до Товариства звернулись начальник Донецького обласного УБОЗ та Красноармійський міський голова (лист № 02/23-264 від 16.04.2015 року) з проханням про виділення житла вдові загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] - [PERSON] . Доповідач зазначила, що через відсутність фінансування будівництво у місті Красноармійську з 1994 року не ведеться. Сім`я загиблого мешкає на зйомній квартирі з неповнолітньою дитиною та не має можливості придбати власне житло. [PERSON] запропонувала виділити зі складу гуртожитку ( [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомості та змінити її цільового призначення. Також на засіданні слухали [PERSON] - заступника директора з правових питань, який проінформував учасників засідання Наглядової ради, що Товариство має намір після оформлення правовстановлюючих документів подарувати квартиру номер [ADDRESS] , вдові загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] - [PERSON] . За результатами засідання прийняті рішення: надати згоду на виділення зі складу гуртожитку ( [ADDRESS] ) в окремий об`єкт нерухомості та на зміну її цільового призначення; подарувати квартиру номер [ADDRESS] , вдові загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] - [PERSON] (а.с.103). Дане рішення наглядової ради є предметом оскарження в частині визначення обдарованої особи - [PERSON] . В.о. Красноармійського міського голови 16.04.2015 року листом звернувся до президента ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з проханням розглянути можливість та надати допомогу у вирішенні питання щодо надання житла вдові загиблого працівника міліції [PERSON] , яка з донькою [PERSON] проживають у місті красноармійську на зйомній квартирі, свого житла не мають, до батьків в місто Донецьк вдова повертатися не бажає (а.с.207). Начальник Головного управління МВС України в Донецькій області листом від 02.02.2015 року звернувся до в.о. Красноармійського міського голови в якому зазначив, що 23 лютого 2014 року у місті Маріуполі під час бойового зіткнення з учасниками терористичної організації ДНР, диверсійно-розвідувальна група бойовиків відкрила вогонь, в ході якого старший лейтенант міліції [PERSON] отримав важке вогнепальне поранення та, незважаючи на це, продовжував вести вогонь та разом з іншими бійцями знищив одного з терористів. У автомобілі бойовиків виявлено 7 кг потужної вибухової речовини, із схованок злочинців вилучено велику кількість вогнепальної зброї та 14 кг вибухівки, яку терористи намагались використати для вчинення теракту на одному із важливих стратегічних об`єктів інфраструктури м. Маріуполя, що могло призвести до чисельних жертв серед мирного населення. За час роботи в органах внутрішніх справ України [PERSON] завжди залишався відданим справі служіння українському народові і справжнім патріотом. У [PERSON] залишилась дев`ятнадцятирічна дружина та маленька дочка. У зв`язку з тим, що родина [PERSON] залишила своє житло в окупованому терористами місті Донецьку та жили в м. Маріуполі в орендованій квартирі, керівництво Головного управління МВС України в Донецькій області клопоче про виділення житла в місті Красноармійську родині уродженця міста старшого лейтенанта міліції [PERSON] , який віддав життя за майбутнє суверенної України (а.с.209). З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко О.В. 15 лютого 2018 року заведено спадкову справу за заявою [PERSON] , яка є спадкоємицею за законом після померлої доньки [PERSON] . Також із заявою звернулась [PERSON] - законний представник малолітньої дитини [PERSON] , яка є іншим спадкоємцем за законом по зазначеній спадковій справі (а.с.80). Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» з 13.09.2018 року змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське». Щодо визнання недійсним та скасування рішення Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (до 13.09.2018 року Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»), протокол № 6/15 від 22 квітня 2015 року, в частині визначення обдарованої особи - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів цивільної справи дії Покровської (Красноармійської) міської ради, Головного управління МВС в Донецькій області та ПАТ «ШУ «Покровське» були направлені на забезпечення родини загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] житлом. [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, також відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти. Рішенням комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області від 31.08.2016 року за № 2, встановлено статус особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно статті 10 пункт 1 [PERSON] (а.с.132). Рішенням комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області від 31.08.2016 року за № 1, встановлено статус особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно статті 10 пункт 1 [PERSON] (а.с.133). У листі Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області від 24.02.2020 року за № 01-04-0772 у відповідь на адвокатський запит зазначено, що статус «Члена сім`ї загиблого військовослужбовця» за померлого [INFO] [PERSON] отримали: мати загиблого - [PERSON] та донька - [PERSON] . [PERSON] статус «Члена сім`ї загиблого військовослужбовця» не надавався, так як не було правових підстав (шлюб з загиблим [PERSON] не зареєстрований), тому пільгами на себе не користувалася. [PERSON] було видану довідку на право користуватися пільгами відповідно до Закону на її доньку, як законному представнику (а.с.134). Разом з тим, у рішенні Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»), яке оформлено у протоколі № 6/15 від 22 квітня 2015 року, зазначено, що [PERSON] є вдовою загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] , тому саме її було визначено обдарованою особою. Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції станом на дату прийняття рішення 22.04.2015 року) наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу. Частина 1 статті 52 цього Закону (в редакції станом на дату прийняття рішення 22.04.2015 року) передбачає, що до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, а також переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами. Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів визначено у статті 20 ГПК України, а саме господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема (в тому числі) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У пункті 38 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» зазначено, що учасники товариства (акціонери), а також інші особи, права та законні інтереси яких порушено рішенням наглядової ради чи виконавчого органу товариства, вправі оскаржити до суду відповідні рішення як акти, оскільки наглядова рада та виконавчий орган товариства є його органами управління, що приймають обов`язкові для виконання рішення. Це відповідає також нормі статті 55 Конституції України. [PERSON] , малолітня [PERSON] , а також [PERSON] не є та не були учасниками товариства (акціонерами). Малолітня [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , є іншою особою, права та законні інтереси якої порушені рішенням наглядової ради. Оскільки зазначені особи є фізичними особами, відповідно до статті 20 ГПК України, спір, який виник між сторонами, не витікає з корпоративних відносин, тому не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, та повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства. Таким чином, помилковим є твердження третьої особи [PERSON] що вирішення питання не відноситься до компетенції суду цивільної юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Третя особа приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І. О. у своїх поясненнях робить висновок про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у повноцінному шлюбі, хоча і не зареєстрували його офіційно. Якщо би вони набули під час спільного проживання однією сім`єю у власність квартиру, вона б вважалася їх спільною сумісною власністю, як чоловіка і дружини, а не їх дитини. Суд не погоджується з такою позицією третьої особи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі та відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. [PERSON] не набула статусу «члена сім`ї загиблого військовослужбовця» та не користувалась пільгами визначеними законодавством. Спірна квартира отримана [PERSON] саме в результаті того, що [PERSON] загинув. Як подружжя [PERSON] та [PERSON] не мали отримувати спірну квартиру у такий спосіб, тому відсутні підстави взагалі вести мову про спільну сумісну власність. Надана квартира повинна була забезпечити малолітню дитину [PERSON] , як доньку загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] , та таку, що має статус особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно статті 10 пункт 1. Ані в рішенні Наглядової ради, ані у договорі дарування квартири, будь-які застереження щодо прав малолітньої дитини- члена сім`ї загиблого військовослужбовця на цю квартиру - відсутні. У зв`язку зі смертю [PERSON] , відповідно до статті 1218 ЦК України, спірна квартира увійшла до складу спадщини. Спадкоємцями відповідно до статті 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] , є її малолітня донька [PERSON] , її матір [PERSON] та чоловік [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] , якого засуджено вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 12.01.2020 року (а.с.23-30), відмовився від своєї частки спадщини на користь [PERSON] . Таким чином на даний час частка у спадковому майні малолітньої [PERSON] становить 1/3, а [PERSON] може успадкувати 2/3 частки спірної квартири. Представник відповідача у своїх поясненнях зазначив, що він може зробити припущення, що голосуючи за прийняття рішення, яке відображено у протоколі № 6/15 від 22.04.2015 року, члени Наглядової ради підприємства виходили з того, що на той час дарування квартири [PERSON] , як матері [PERSON] , було більш вигідним для самої [PERSON] саме тому, що так визначила її мати [PERSON] . Ніхто окрім матері [PERSON] на той час не мав права вирішувати, що буде краще для її дитини та яким чином найбільш вигідно для неї оформити придбання житла, користування яким отримає дитина. На виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.02.2020 року представником відповідача надано суду копію протоколу Наглядової ради ПАТ «ШУ «Покровське» № 6/15 від 22.04.2015 року. У супровідному листі представник відповідача (а.с.111) повідомляє, що на даний час в ПРАТ «ШУ «Покровське» не знайдені документи, відносно яких можна вважати, що вони станом на 22.04.2015 року були або могли бути підставою для прийняття Наглядовою радою рішення про відчуження [PERSON] квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що Наглядова рада при прийнятті рішення про визначення обдарованої особи не розглядала питання про можливість подарувати спірну квартиру саме малолітній доньці загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] . З протоколу від 22.04.2015 року вбачається, що таке питання на засіданні ради не обговорювалось, в свою чергу доповідачі не довели до відома членів ради про те, що [PERSON] не має такого статусу як вдова загиблого. Суд вже зазначав, що у протоколі засідання Наглядової ради та у договорі дарування квартири будь-які застереження щодо прав на цю квартиру малолітньої [PERSON] відсутні, що безумовно привело до порушення її прав, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Суд розуміє, що під час прийняття рішення Наглядовою радою та під час укладання договору дарування, не можливо було передбачити, що станеться ДТП в результаті якої [PERSON] отримає тяжкі тілесні ушкодження, від яких настане її смерть, та більшу частину спадкового майна (2/3) отримає [PERSON] , а малолітня [PERSON] буде фактично позбавлена того, що могла отримати після загибелі батька. [PERSON] має право на спадкування після смерті своєї доньки [PERSON] , проте в даному випадку слід враховувати особливість даної справи, підстави набуття спірної квартири у власність, а також те, що малолітня дитини, інтереси якої повинні превалювати над інтересами інших учасників даних правовідносин, позбавлена права на житло. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, та яка відповідно до статті 3 ЦПК України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 16 даного Конвенції передбачено, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Враховуючи позицію учасників справи, на думку суду, відсутній інший спосіб поновлення прав малолітньої дитини, крім судового. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (до 13.09.2018 року Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»), оформлене протоколом № 6/15 від 22 квітня 2015 року, в частині визначення обдарованої особи - [PERSON] , підлягає визнанню недійсним та скасуванню, оскільки [PERSON] не мала статусу вдови загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] . Щодо визнання недійсним договору дарування квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного 04.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., реєстр № 787. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваним правочин). Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що для визнання правочину, зокрема договору дарування, недійсним, судом має бути встановлено недотримання при його укладанні однієї з вимог, визначеної частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. У пункті 10 договору дарування квартири зазначено, що згідно протоколу № 6/15 від 22.04.2015 року засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», прийнято рішення про дарування нерухомого майна, що є предметом цього договору, обдарованій - [PERSON] . Як зазначено судом вище, рішення Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (до 13.09.2018 року Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»), оформлене протоколом № 6/15 від 22 квітня 2015 року, в частині визначення обдарованої особи - [PERSON] , підлягає визнанню недійсним та скасуванню, оскільки [PERSON] не мала статусу вдови загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] . Підставою для укладання договору дарування від 04.04.2017 року стало рішення Наглядової ради від 22.04.2015 року, а це рішення в частині визначення обдарованої особи - [PERSON] , визнається судом недійсним та скасовується, оскільки [PERSON] не мала статусу вдови загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] , тому договір дарування в цілому підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з тим, що порушені права малолітньої дитини на користування та володіння даною квартирою. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в особі Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» повторно розглянути подані документи про передачу/ відчуження шляхом дарування квартири, розташована за адресою: [ADDRESS], обдарованій - дитині [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Представник відповідача у своїх поясненнях зазначає, що повторний розгляд Наглядовою радою документів про відчуження квартири неможливий. Пояснює, що ніяких документів, які згідно з позовом вони могли би повторно розглянути, не існує. Згідно зі статутом ПРАТ «ШУ «Покровське», якого на виконання ч. 3 ст. 78 ЗУ «Про акціонерні товариства» розміщено у відкритому доступі на власному веб-сайті, на даний час у Наглядової ради ПРАТ «ІІІУ «Покровське» інша компетенція, ніж була в 2015 році на дату прийняття оскаржуваного рішення. Згідно з діючим статутом Наглядова рада за певних умов не може прийняти рішення про визначення обдарованого, або про відчуження належного товариству нерухомого майна. Вона може за певних умов лише надати попередню згоду на вчинення такого правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як зазначив представник відповідача діючим статутом підприємства передбачено, що Наглядова рада може за певних умов лише надати попередню згоду на вчинення такого правочину. Таким чином, ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» не позбавлене на даний час можливості повторно розглянути питання щодо передачі/відчуження шляхом дарування квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд приходить до висновку, що для відновлення прав малолітньої дитини на отримання житла у зв`язку з загибеллю батька, необхідно визначити наступний спосіб захисту, який не суперечить закону, а саме: зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» повторно розглянути питання щодо передачі/відчуження шляхом дарування квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В свою чергу позивачка, як законний представник малолітньої дитини [PERSON] , має можливість надати необхідні документи для розгляду даного питання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, а також необхідність захисту прав малолітньої дитини [PERSON] , яка є донькою загиблого при виконанні службових обов`язків працівника міліції старшого лейтенанта [PERSON] та має статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved