Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

28 січня 2021 року в суд надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за підписом представника Гребенюка О.С., до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 38577,83\~ грн. та судових витрат в розмірі 2270,00 грн., який зданий до відправки через поштове відділення 20 січня 2021р. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку\~ з чим підписав заяву №б/н від 20.05.2014р., яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Після цього відповідачу було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом та обов`язком погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом. Зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а [PERSON] в порушення умов договору своєчасно не погасив заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим, станом на 13.12.2020р. заборгованість [PERSON] становить 52057,99 грн., яка складається з наступного: 38577,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13480,16 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 13.12.2020р. у розмірі 38577, 83грн. за кредитним договором б/н від 20.05.2014р. та судові витрати у розмірі 2270, 00 грн. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25.02.2021р.. після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано час учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 25 березня 2021р. о 10 год. 00 хв., яке відкладено на 05 квітня 2021 р. о 15 год. 00 хв. В судове засідання представники позивача не з`явилися. При цьому, представник позивача [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; проти винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 67). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що 20 травня 2014р. [PERSON] підписав анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримав картку для виплат без встановленого кредитного ліміту. Більше того, зазначив, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження отриманням [PERSON] кредитної картки та ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг щодо обслуговування кредитної картки у ПриватБанку. Стверджує, що у додатках до позову не міститься підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил відповідач отримав, ознайомився і погодився з ними. Просив звернути увагу, що строк дії картки, на яку вказує позивач, закінчився у січні 2018р., тобто після закінчення строку дії здійснювати операції по ній неможливо, а тіло кредиту не може перевищувати розмір кредитного ліміту, встановлений Банком. З огляду на наведене, просив в задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] погодився із позицією свого представника. Разом з тим, підтвердив, що був клієнтом ПриватБанку з 2009 року, отримував як картки для виплат, так і кредитні. Пригадав, що останній кредит отримав влітку-восени 2018 році. Однак, вважає, що всі свої зобов`язання перед Банком виконав; на даний час картками ПриватБанку не користується, де такі знаходяться не пригадує. Заслухавши відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, оглянувши веб-сайт, суд встановив, що після підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 20.05.2014р. (надалі анкета-заява від 20.05.2014р.), [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) як картку для виплат, так і кредитну картку № [NUMBER] , із терміном дії до січня 2018р., що підтверджується анкетою-заявою від 20.05.2014р., довідкою про видані кредитні картки (а.с. 21, 22). В подальшому відповідачу неодноразово змінювався кредитний ліміт по вищезгаданій картці (а.с. 20). Відповідно до п. 1. Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (нова редакція) Банк було створено відповідно до установчого договору від 07.02.1992р. у формі ТзОВ КБ «ПРИВАТБАНК», 06 липня 2000р. реорганізовано у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено тип та найменування на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018р. змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 61-62) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018р. (а.с. 60). Як вбачається із довідок позивача про видані кредитні картки та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також довідки «Приват24» (а.с.20-21, 101-102) [PERSON] була видана на обслуговування та використання кредитних коштів кредитна картка, яка у відповідності до виписки з кредитного рахунку відповідача (а.с.15-19, 109-111) використовувалась останнім з липня 2016 року до лютого 2019 року, зокрема, на загальну суму 163350,43 грн. Тобто, відповідач отримав від Банку кредитні кошти загалом в розмірі 163350,43 грн., що в силу положень ст. 1049 ЦК України свідчить про укладення кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір згідно ст. 1055 ЦК України укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із анкети-заяви позичальника від 20.05.2014 року процентна ставка в цій заяві не зазначена. Крім того, у цій заяві також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та не визначено її розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути тіло кредиту, в яке фактично включено складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.05.2014р., посилався також на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна GOLD" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 23-54). Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна GOLD " та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), і саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Також суд звертає увагу, що Витяг з Тарифів картки «Універсальна» містить чотири підвиди даного Тарифу, зокрема: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD». Кожен з цих підвидів тарифу «Універсальна» містить свою відсоткову ставку, пільговий період, розмір пені, штрафу тощо. А тому, погодження клієнта про отримання картки «Універсальна» та вказівка представника позивача на конкретний вид картки «Універсальна», зокрема, «Універсальна GOLD», не є достатнім для визначення конкретного підвиду даного тарифу за відсутності підпису відповідача на Умовах та правилах надання кредиту. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 травня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28\~ січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно ч. 6\~ статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відтак, суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна GOLD " та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 травня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічна правова позиція висловлена ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, яка, всупереч позиції представника позивача, є релевантною при даних обставинах справи та правових відносинах. Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи представника позивача, висловлені у позовній заяві, про обізнаність позичальника із всіма умовами та тарифами кредитного договору та їх невід`ємний\~ характер по відношенню до основного кредитного договору. На думку суду, витяг з кредитного рахунку боржника не свідчить про обізнаність з Умовами та Тарифами банку, як про це стверджує представник позикодавця, а лише підтверджує факт отримання кредитних коштів, а відтак укладення кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно ч. 1 статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII). Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 20 травня 2014 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, на думку суду, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Проте, як вбачається із наданої позивачем виписки за договором № б/н із [PERSON] станом на 15.12.2020р., останній сплатив як шляхом внесення готівки на рахунок, так і шляхом зарахування з іншого банківського рахунку на кредитний рахунок, автоматичного погашення простроченої заборгованості загалом 153657,82 грн. З огляду на загальну суму отриманих кредитних коштів в розмірі 163350,43 грн., відповідач частково повернув позику (кредит). За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з [PERSON] слід стягнути на користь Банку 9692,61 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 570, 33 грн. (2270,00*9692,61/38577,83). На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1049, 1054-1055 ЦК України,\~ ст.ст. 1, 11 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" та

Outcome: approved