Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.08.2007 року між Коломийською районною радою Івано-Франківської області як продавцем та Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" як покупцем укладено договір купівлі-продажу 80/100 частин нежитлових приміщень загальною площею 2 380,9 м2, які знаходяться в м. Коломиї, по вул.Сагайдачного ([PERSON]),5, Івано-Франківської області. Договір посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №Д-701. 14.09.2007 року між вказаним навчальним закладом, ТзОВ "Дюран", [PERSON], [PERSON], ТзОВ "Мальви" та Коломийською районною радою укладено договір про виділ нерухомого майна в натурі, а саме нежитлових приміщень, які знаходяться за вищевказаною адресою. Цей договір посвідчений тим же приватним нотаріусом та зареєстрований за №Д-799. Згідно з цим договором припинено право спільної часткової власності зазначеного навчального закладу на 80/100 часток нежитлової будівлі та ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності даного навчального закладу на виділену частку нежитлових приміщень із визначеною часткою «1/1», що стверджується відповідним витягом про таку реєстрацію. Таким чином, правовстановлюючим документом про право власності даного навчального закладу на виділені йому нежитлові приміщення став вказаний договір про виділ нерухомого майна в натурі від 14.09.2007 року, оскільки в звязку з укладенням останнього названий договір купівлі-продажу від 15.08.2007 року втратив своє значення як правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності даного навчального закладу на вказану частину приміщень. 27.09.2007 року між зазначеним навчальним закладом як позичальником та ЗАТ КБ «Приват Банк» як кредитором укладено кредитний договір №LOS-КС-017. З метою забезпечення виконання позичальником даного договору між цими ж сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений вищеназваним приватним нотаріусом 28.09.2007 року за реєстраційним №Д-862. Згідно з цим договором зазначений коледж передав в іпотеку виділені і належні йому нежитлові приміщення загальною площею 2 380,9 м2. 10.12.2007 року за попередньою письмовою згодою вказаного банку від 06.12.2007 року між зазначеним навчальним закладом (дарувальник) та позивачем (обдарована) укладено договір дарування 17/1000 часток вказаних нежитлових приміщень загальною площею 40,9 м2, а саме: приміщення ІІ-го поверху за №№4, 5, 6, площами відповідно 27, 0, 1,1 та 2,9 м2; частину коридору «ІV» площею 6,18 м2; частину сходової клітки «ІІ» площею 3,72 м2. Цей договір дарування також посвідчено вищевказаним приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №Д-1069. В звязку з укладенням та поcвідченням цього договору вказаним приватним нотаріусом внесені відповідні зміни у правовстановлюючий документ - вищевказаний договір про виділ нерухомого майна в натурі від 14.09.2007 року, а саме здійснено запис про посвідчення даного договору дарування. Таким чином, укладення вказаного договору дарування та внесення відповідних записів до договору про виділ нерухомого майна в натурі призвели до фактичного зменшення площі нежитлових приміщень, переданих в іпотеку. Даний факт знайшов своє підтвердження і в рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року, ухваленого в справі №5010/143/2012-8/9, в резолютивній частині якого зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення (цегла), загальною площею 2 191,34 м2, що становить 912/1000, а саме: приміщення 1-го поверху площею 143,9 м2 ; приміщення 2-го поверху площею 544,74 м2; приміщення 3-го поверху площею 752,6 м2; приміщення 4-го поверху площею 750,1 м2, що розташовані в будівлі за вищевказаною адресою. Цим судовим рішенням надано ПАТ КБ «ПриватБанк» права продавця щодо здійснення продажу зазначених приміщень. Однак, 29.11.2013 року між відповідачем - ПАТ КБ "Приватбанк" як продавцем та відповідачем - ТзОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» як покупцем укладено оспорюваний договір купівлі-продажу №646498, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1307. Предметом цього договору стали всі нежитлові приміщення, які раніше перебували в іпотеці, загальною площею 2 380,9 м2, в тому числі приміщення, які вже були подаровані 10.12.2007 року вказаним навчальним закладом позивачці, і щодо яких вже не існувало жодних обтяжень. Таким чином, укладення 29.11.2013 року оспорюваного договору купівлі-продажу призвело до порушення законних прав позивачки як власника подарованих їй нежитлових приміщень. На початку березня 2014 року відповідач - ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ" письмовим листом повідомив позивача про придбання ним у власність нежитлового приміщення на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу Крім того, в березні 2014 року до належних позивачу нежитлових приміщень зайшли невідомі особи, які представились, що діють від імені ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ", та вимагали покинути займані нею приміщення, посилаючись на оспорюваний договір купівлі-продажу, згідно з яким вказаний відповідач є власником нежитлових приміщень загальною площею 2 380,9 м2, та повідомили про намір продажу належних позивачці нежитлових приміщень. Позивач також зазначає, що вищевказаним приватним нотаріусом [PERSON] при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу від 29.11.2013 року, крім порушень законодавства про нотаріат, також порушено вимоги ст.658 Цивільного кодексу України. Тобто, зазначений банк, не маючи достатніх правових підстав для відчуження нерухомого майна позивача, здійснив продаж цього майна, а вказаний нотаріус не перевірив належним чином правовстановлюючі документи продавця, які посвідчують його право власності на предмет оспорюваного договору. Тому позивач просить визнати недійсним зазначений договір купівлі продажу. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 04.07.2016 року її представник - адвокат [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи. Представники відповідачів в судові засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання судових повісток-викликів ( т.2, а.с. 41, 50, 51, 62, 63, 78, 79, 86, 87). Надісланий на адресу ТзОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» судовий виклик в судове засідання 13.05.2016 року йому не вручено у звязку із закінченням терміну зберігання даної кореспонденції. (т.2, а.с. 73). 13.04., 26.04.2016 року від представника відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» [PERSON] електронною поштою надійшли письмові клопотання про відкладення розгляду справи в зазначені дні у звязку з її перебуванням в судових засіданнях Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. (т.2, а с. 42, 55). Інших причин своїх неявок представники відповідачів суду не повідомили та не звернулися із заявами про розгляд справи в їхній відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в жодне судове засідання не зявився і не заявив про свою участь в розгляді даної справи. Надіслані на його адресу судові виклики в судові засідання йому не вручені у звязку із закінченням терміну зберігання даної кореспонденції (т.2, а.с. 52). Тому відповідно до положень ч.1 ст.224, ст.232 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити повторне заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу 04.07.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Як зазначено вище, згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 15.08.2007 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №Д-701, та витягом з Державного реєстру правочинів №4452100 від 15.08.2007 року, територіальна громада сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області продала Приватному вищому навчальному закладу «Коломийський коледж права і бізнесу» 80/100 часток нежилого приміщення загальною площею 2\~380,9 кв.м., що знаходиться в м.Коломиї, по вул. Сагайдачного ([PERSON]), 5, Івано-Франківської області (а.с.8-10). Судом встановлено, що 04.09.2007 року вказаний навчальний заклад зареєстрував своє право власності на підставі вказаного договору купівлі-продажу в ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», що стверджується даними витягу про реєстрацію вказаного права №15809992 (а.с.11). 14.09.2007 року тим же приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №Д-799 договір про виділ нерухомого майна в натурі, згідно із яким сторони договору вказаний навчальний заклад, ТзОВ «Дюран», [PERSON], [PERSON], ТзОВ «Мальви» та територіальна громада сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради розподілили нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. Сагайдачного ([PERSON]), 5, Івано-Франківської області, як обєкт права спільної часткової власності. У цьому договорі вказано, що у звязку з його укладенням у вказаного навчального закладу припинилося право спільної часткової власності на 80/100 частин цієї нежитлової будівлі. Загальна площа зазначених частин становить 2 380, 9 кв.м. Вказаний договір внесено до Державного реєстру правочинів 14.09.2007 року за №2347183 (а.с.12-14). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15933419 14.09.2007 року зазначений навчальний заклад на підставі вказаного договору зареєстрував в ОКП «Коломийське МБТІ» своє право приватної власності на виділену йому частку нежитлових приміщень як «1/1» (а.с.15). 28.09.2007 року між вказаним навчальним закладом (іпотекодавець) та ЗАТ КБ «Приват Банк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки. Відповідно до цього договору іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно вищевказані нежитлові приміщення загальною площею 2\~380,9 кв.м. з метою забезпечення виконання цим іпотекодавцем зобовязань, що випливають з кредитного договору від 27.09.2007 року №LOS-КС-017 з повернення кредиту в сумі 739\~614,46 доларів США, що надається у формі строкового кредиту у термін до 25.09.2017 року. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі обєкт права власності та знаходиться в м.Коломиї, по вул. Сагайдачного ([PERSON]), 5, Івано-Франківської області. В силу даного договору іпотеки іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим договором одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця. Цей договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № Д-862 (а.с.16-18). Судом встановлено, що 10.12.2007 року між зазначеним навчальним закладом (дарувальник) та позивачем (обдарована) за попередньою письмовою згодою Івано-Франківської філії ЗАТ КБ «Приват Банк» від 06.12.2007 року №19.00.00.08.0.0/874 укладено договір дарування. За цим договором дарувальник подарував, а обдарована прийняла в дар 17/1000 часток нежитлових приміщень загальною площею 40,9 кв.м.. а саме: приміщення ІІ-го поверху за №№4, 5, 6, площами відповідно 27, 0, 1,1 та 2,9 м2; частину коридору «ІV» площею 6,18 м2; частину сходової клітки «ІІ» площею 3,72 м2. Даний договір дарування посвідчено вищевказаним приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за № Д-1069 та внесено до Державного реєстру правочинів 10.12.2007 року за №2556881 (а.с.4, 5, 7). Право власності позивача на подароване їй нерухоме майно на підставі зазначеного договору дарування зареєстроване в ОКП «Коломийське МБТІ» 29.06.2011 року, що стверджується даними витягу про державну реєстрацію прав №30446330 (а.с.6). Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року, ухваленого в справі №5010/143/2012-8/9, задоволено позов ПАТ КБ «Приват Банк» та звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення загальною площею 2 191,34 кв.м., що становить 912/1000 частин, а саме: приміщення 1-го поверху площею 143,9 кв.м.; приміщення 2-го поверху площею 544,74 кв.м., приміщення 3-го поверху площею 752,6 кв.м.; приміщення 4-го поверху площею 750,1 кв.м., що розташовані в будівлі по вул. Сагайдачного (вул. [PERSON]) №5 в м.Коломиї Івано-Франківської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та зняттям з реєстраційного обліку в ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" предмету іпотеки, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LOS-KC-017 від 27.09.2007 року в розмірі 298 374,76 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 2 383\~954, 66 грн. В рішенні вказано, що відповідачем зазначенимнавчальним закладом проведено реконструкцію зазначених нежитлових приміщень. У звязку з цим, а також відчуженням частин цих приміщень змінилася площа та нумерація приміщень, які є предметом іпотеки, що підтверджується копіями листа ОКП Коломийське МБТІ» №7830а-/с від 25.09.2011 року та договору купівлі-продажу від 15.08.2007 року за реєстровим №Д-701 з відповідними відмітками (а.с.21-23). Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області, постановленою в тій же справі 18.06.2013 року, змінено спосіб та порядок виконання вказаного рішення від 23.02.2012 року, і уточнено загальну площу предмета іпотеки шляхом її зазначення як 2 189,4 кв.м., що становить 923/1000 частин (а.с.172, 173). Однак, незважаючи на зазначені судові рішення, даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13685407, сформованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 29.11.2013 року, стверджується факт здійснення державної реєстрації права власності обєкта нерухомого майна нежитлової будівлі загальною площею 2\~380,9 кв.м., а саме: приміщення І поверху площею 162,10 кв.м.; приміщення ІІ поверху площею 716,1 кв.м.; приміщення ІІІ поверху площею 752,6 кв.м.; приміщення ІV поверху площею 750,1 кв.м., що розташовані за адресою:м. Коломия, вул. Сагайдачного (вул. [PERSON]), №5, Івано-Франківської області. Власником цих приміщень зазначено відповідача - ТзОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», розмір частки вказано «1/1», а підставою виникнення права власності цього відповідача на зазначене нерухоме майно вказано оспорюваний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений вказаним приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 29.11.2013 року та зареєстрований за №1307 (а.с.20). Судом встановлено, що ТзОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» листом повідомляло позивача, що 29.11.2013 року цим відповідачем придбано у власність вказану вище нежитлову будівлю на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу №646498, і вказаний відповідач не має можливості фактично користуватись вказаною нерухомістю через наявність у ній сторонніх осіб та запрошує до укладення договору оренди займаної частини нежитлового приміщення. У разі незгоди позивачки на укладення зазначеного договору протягом 30 днів з дати отримання цього повідомлення ТзОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» вимагає звільнити займану частину приміщення та буде вживати спрямованих на це заходів через правоохоронні органи (а.с. 24). Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 вказаного Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 3 ст. 215 цього Кодексу якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові надано право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах , що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Ч.1 ст. 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Статтею 461 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва здійснює пошук у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Дана норма знайшла своє відображення і в п. 1.7. глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, яким передбачено, що крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», незважаючи на вищевказані рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року та ухвалу цього від 18.06.2013 року, згідно з якими цьому відповідачу надано права продавця для здійснення продажу вищевказаних нежитлових приміщень загальною площею лише 2 189,4 кв.м., що становить 923/1000 частин, безпідставно здійснив продаж приміщень загальною площею 2 380, 9 кв.м., уклавши 29.11.2013 року з ТзОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» оспорюваний договір купівлі продажу, який всупереч вищевказаним вимогам законодавства посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Внаслідок таких дій відповідачів та вказаного нотаріуса позивачку позбавлено права власності на належну їй на підставі вищевказаного договору дарування від 10.12.2007 року 17/1000 часток нежитлових приміщень загальною площею 40,9 кв.м. Тому з метою захисту вказаного права позивачки оспорюваний договір в частині продажу належних їй нежитлових приміщень слід визнати недійсним. Твердження представника відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» стосовно того, що судом не враховано, що вищевказаним рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року банку надано право продажу нежитлових приміщень загальною площею 2\~189,4 кв.м., а не 2\~380, 9 кв.м., які передавалися в іпотеку, не через укладення з позивачем вказаного договору дарування частини предмету іпотеки, а у зв'язку з проведеною реконструкцією та допущених помилок при попередній інвентаризації та його посилання на те, що таке безпосередньо підтверджується матеріалами технічної інвентаризації предмету іпотеки, проведеної після передання нежитлових приміщень в іпотеку, в тому числі витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №36009285 від 26.10.2012 року, жодним чином не підтверджується та банком не надано жодних доказів про зміну площ вказаного нежитлового приміщення внаслідок його реконструкції. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки представником вказаного банку не виконано вимоги ч.1 ст.60 ЦПК України та не доведено суду обставин, якими цей відповідач заперечує проти позову. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 859,60 грн., що стверджується квитанціями від 09.06. та 04.12.2015 року (т.1, а.с.32, 191). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачів в рівних частинах слід присудити на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто по 429, 57 грн. з кожного. На підставі ст.ст.203, 215, 316, 317, 321, 658 ЦК України, ст. 461 Закону України "Про нотаріат" та,

Outcome: partial