Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» ( надалі - ПАТ «МЗВМ») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, індексації невиплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, оплата лікарняного, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, де зазначила, що з 18.04.1996 року по 01.07.2003 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. З моменту її працевлаштування заробітна плата їй виплачувалася нерегулярно, із затримками, роботодавець при оплаті її праці не дотримувався колективного договору, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести перерахунок. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відповідач повинен їй також сплатити компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12500 грн.; заборгованість по оплаті лікарняного в сумі 750 грн.; заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в сумі 1500 грн.; компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 1740 грн.; індексацію заробітної плати в сумі 950 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати її звільнення, яке було 01.07.2003 року по день повної виплати всіх сум, належних позивачці, як звільненому працівникові в день звільнення або по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивачка та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову оскільки підприємство здійснювало індексацію заробітної платні позивачки за весь час її роботи. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача та запереченням відповідача, суд приходить до висновку про те,що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачка з 18 квітня 1996 року по 01 липня 2003 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «МЗВМ», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. За цей період їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Відповідно до п. 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, індексації не підлягає. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. У відповідності до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати …., а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення. Приклад обчислення суми індексації у разі підвищення доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції наведено у додатку 5. Згідно Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 30.10.2003 року № 024-130 усі виплати, які обчислюються, виходячи із середньої заробітної плати, у тому числі за час щорічної та додаткової відпустки, індексації не підлягають. В п.3 Порядку визначені доходи громадян, які не індексуються. Відповідно до даного Порядку базовим місяцем для нарахування індексації є березень 2003 року та при виконанні умов вказаних у Порядку заробітна плата індексується, але відповідно до наданих з боку відповідача копій особових розрахункових листків [PERSON] у період березень-липень 2003 року знаходилася у відпустці, тому відповідно до вимог діючого законодавства України, її заробітна плата індексації не підлягає. Аналізуючи та досліджуючи надані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем своєчасно та належним чином, у відповідності до положень закону проводилася виплата заробітної плати, у тому числі при звільненні з підприємства, напроти з боку позивачки та її представника не надано суду жодних доказів, які свідчили б про те, що відповідачем були порушені вимоги діючого законодавства при сплаті позивачці заробітної плати за вказаний нею час перебування у трудових відносинах з ПАТ «МЗВМ» . Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується вказаної позивачкою нібито несплаченої їй суми лікарняного, то остання взагалі не надала суду ніякого розрахунку, більш того, навіть не вказала, в який саме період знаходилася на лікарняному. Відповідно до наданих з боку відповідача особових розрахункових листків [PERSON], а саме за липень 2003 року, останній розрахувався із позивачкою за невикористану відпустку при звільненні, інших допустимих та належних доказів, а також розрахунку, який би свідчить про протилежне, з боку позивачки та її представника суду надано не було. У зв'язку з тим, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по індексації заробітної плати з компенсацією позивачці відмовлено, вимоги про стягнення моральної шкоди теж задоволенню не підлягають У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed