Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

18 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2010 року в сумі 116997,01 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що між сторонами існують договірні відносини, умови якого відповідачем не виконуються. Так, 25 лютого 2010 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержав кредит в сумі 1000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував умови договору та не сплачував в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 28 лютого 2018 року за ним утворилася загальна заборгованість в сумі 13462,01 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. Відповідно листа акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з 21 травня 2018 року змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». В судове засідання представник позивача не з'явився. Згідно заяви просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 25). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позов, оскільки строк дії платіжної картки «Універсальна» скінчився в 2013 році, а останній платіж ним був здійснений в грудні 2014 року, таким чином строк на звернення до суду у позивача сплинув у грудні 2017 року. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 25 лютого 2010 року відповідач звернувся до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.11). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту при укладенні договору на платіжну карту - 1000,00 грн., який 20 жовтня 2010 року було збільшено до 1300,00 грн., а з 08 грудня 2010 року до 1500,00 грн., збільшено з 14 лютого 2011 року до 1700,00 грн. та з 19 січня 2013 року збільшено до 5000,00 грн. (а.с. 10). Також сторони визначили, що розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 2,5% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Щомісячний мінімальний платіж 7 % від суми заборгованості. Однак, відповідно до наданого Банком розрахунку позивачем застосована інша відсоткова ставка, в той же час суду не надано доказів збільшення відсоткової ставки по кредитному договору, узгодженої з відповідачем (а.с. 12). Згідно з заявою позичальника, останній ознайомлений та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, а саме станом на лютий 2010 року, а також Тарифами банку. Також Тарифами визначена сума пені за порушення умов кредитування. Визначена сума комісії за відповідними операціями. Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт дав згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дав право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з п. 5.5 Умов розділу ІІ банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 6.5 Умов позичальник зобов'язується погасити заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 5.5.1 Правил розділу ІІ передбачена сплата Власником картки процентів за підвищеною процентною ставкою або додатковою комісією, розміри яких встановлюються Тарифами, за несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту). Згідно з п. 9.12 Умов Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. Відповідно до п. 3, п. 5.4 Умов розділу ІІ строк дії картки (місяць і рік) вказаний на ній і вона дійсна до останнього календарного дня того місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONH). Пунктом 8.6 Умов надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника за порушення клієнтом строків платежів за будь з яких грошових зобов'язань, передбачених умовами Договору, у виді штрафу, що також дублюється довідкою про умови кредитування (Тарифами). Так, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, що передбачені Договором, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до п. 4.6 Умов відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів в межах суми, підлягаючих банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із змісту договору, він підписаний сторонами, що свідчить про те, що позичальник був ознайомлений з його умовами та погодився зі змістом прав та обов'язків кожної із сторін, оскільки підписав заяву на отримання кредиту, в якій також були зазначені умови надання кредиту, його розмір, строк та плата за користування кредитними коштами. Визначення таких умов договору є волевиявленням позичальника і не суперечить вимогам законодавства. До того ж, уклавши кредитний договір [PERSON] на визначених цим договором умовах свідомо, за свого вільного волевиявлення, частково виконував взяті на себе зобов'язання: він скористався кредитними коштами та частково їх повертав. До цього часу він жодного разу не оспорював його недійсність. Не встановлено судом і порушень ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору). Так відповідно до ч 2 ст. 11 цього Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місце знаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 4 цієї статті передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] було підписано заяву від 25 лютого 2010 року на отримання кредиту шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», надана представником позивача, також довідка про умови використання цим кредитом. Це свідчить про укладення між Банком та відповідачем 25 лютого 2010 року договору без номеру, відповідно до якого Банк передав відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Така форма договору відповідає вимогам ст. 207 ЦК України, не суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та іншим нормам законодавства. Із зазначених документів вбачається, що позичальник отримав повну інформацію про суму кредиту, дату його видачі та строк, на який він виданий, розмір відсоткової ставки за кредитом та порядок її нарахування і виплати, розмір розрахунку комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом та право дострокового повернення кредиту. Таким чином, з боку позивача не були порушенні вимоги законодавства при укладенні з відповідачем кредитного договору. Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачував кредитну заборгованість, допустив систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року за [PERSON] рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн. (а.с. 7-9) та що підлягає стягненню в повному обсязі. Втім, стосовно зміни розміру відсотків, то відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2010 року відповідач, ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, оформив заяву на надання йому кредитної карти «Універсальна» із сумою кредитного ліміту 1000,00 грн. (а.с. 11). Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п.4.9 вказаних Умов та Правил банк зобов'язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку. Таким чином позивач не надав доказів виконання ним п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасно сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки, що визначений як 30% на рік, тобто 2.5 % на місяць. Окрім того, з жовтня 2013 року відповідач не користувалася кредитними коштами (а.с. 8), а відповідно до п. 3 наказу № 906 СП - 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року, яким встановлено введення нових тарифів по картах, передбачено, що нові тарифи із підвищеною ставкою стосується лише витрат, вчинених після введення їх в дію. За таких обставин, процедура підвищення процентної ставки банком була порушена, доказів щодо підстав нарахування процентів за підвищеними тарифами суду не надано, а тому за період з вересня 2014 року по 28 лютого 2018 року відсотки слід рахувати, виходячи з 30% річних, як то передбачено умовами договору. За вказаного, суд вважає, що розмір процентів, які підлягають стягненню становить 7539, 43 грн., зокрема: 2464,43 грн. - проценти станом на 31.08.2014 року + 5075 грн. - проценти за період з 01.09.2014 року по 28.02.2018 року (5000 грн. (заборгованість прострочена та поточна) х 1218 днів заборгованості х 2,5 % х 12/ 360). Вимог про стягнення сум неустойки Банком не висунуто. Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 12539,43 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 5000 грн., проценти - 7539,43 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз'яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 193,82грн. (12539,43 грн. х 100 / 116997,01 грн. = 11%; 1762,00 х 11% = 193,82). Стосовно посилань представника відповідача про закінчення строку давності стягнення кредитної заборгованості, то за даними Банка дійсно строк дії платіжної картки, виданої на ім'я [PERSON] минув у серпні 2013 року (а.с. 49), що вказує на закінчення у цей же період термінів, визначених п. 5.4 Розділу ІІ Договору, тобто строку погашення кредиту в повному обсязі. В той же час, згідно даних особистого рахунку відповідача вбачається, що 3 та 27 грудня 2014 року та 28 серпня 2015 року відповідачем здійснено перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості по кредиту, що свідчить про визнання боргу та відповідно про переривання строку позовної давності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За наведеного, доводи представника відповідача щодо спливу строку позовної давності на час звернення Банку із даним позовом до суду спростовуються змістом досліджених в судовому засіданні письмових доказів.

Outcome: partial