Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

До суду звернулось ПАТ «УКРСОЦБАНК» з позовом (а.с.2-3) до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.10.2008 р. між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №661/72-310 за яким, [PERSON] був наданий кредит у розмірі 10 000, 00 доларів США на поточні потреби. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 27.04.2018 року виникла заборгованість у розмірі 16 343,08 доларів США, яка складається з наступного: - 10 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом; - 6 343,08 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с. 11). У зв'язку з наведеним позивач ПАТ "Укрсоцбанк" просить суд; Стягнути з [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER], проживаючий за адресою: [ADDRESS]) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, ЄДРПОУ 00039019) заборгованість за кредитним договором № 661/72-310 від 09.10.2008 року у загальному розмірі 16 343,08 доларів США, яка складається з наступного: - 10 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом; - 6 343,08 доларів США - заборгованість за відсотками. Стягнути з [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER], проживаючий за адресою: [ADDRESS]) судові витрати у розмірі 6 420,74 грн. (шість тисяч чотириста двадцять гривень 74 копійки). Представник позивача [PERSON] надав до суду письмову заяву, якою свої позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову, просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, проти винесення якого не заперечує (а.с. 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що у матеріалах справи є відповідні докази, причин неявки суду не повідомили, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутність не просили (а.с. 34, 33, 37, 38). Згідно ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. 09 листопада 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.10.2008 року між відповідачем ПАТ "Укрсоцбанк" та відповідачем [PERSON]був укладений кредитний договір №661/72-310 за яким, [PERSON] був наданий кредит у розмірі 10 000, 00 доларів США на поточні потреби (а.с. 4). Згідно копії вимоги про усунення порушень № 159/18 від 27.04.2018 року відповідача [PERSON] було сповіщено про заборгованість за договором (а.с. 9-10). Відповідно розрахунку станом на 27.04.2018 року виникла заборгованість у розмірі 16 343,08 доларів США, яка складається з наступного: - 10 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом; - 6 343,08 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с. 11). Відповідно ч. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню. Відповідно аналізу ВСУ, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"гривня, як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). 8.2. Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання. Так, Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України) роз'яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виплата присуджених коштів має бути конвертована в національну валюту - гривню, за курсом НБУ на день здійснення платежу.

Outcome: approved