Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач ПрАТ "ПРОСТО-страхування звернулося 24.02. 2017 року до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди та просить стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 24 745,00 гривень та витрати по оплаті судового збору розмірі в розмірі 1 600,00 грн. В судовому засіданні представник позивача Петрук Т.Я., яка діє за довіреністю від 03.01. 2017 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] в судове засідання в черговий раз не з"явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином., про що свідчать поштові повідомлення які повернулися на адресу суду, без вручення, за закінченням терміну зберігання ( конверт розкритий) ( а. с.79; 83 ), також повернулося зворотне повідомлення про обов"язок вручення судового виклику відповідачу через КП ЖЕУ -201 від 17.07. 2017 року ( а.с. 82). Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві , [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] ( а.с.67). Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Заслухавши пояснення пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що 01 жовтня 2015 року Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування", та [PERSON] уклали договір, поліс № АІ/8716678 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу „Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер [NUMBER]. 22 листопада 2016 року в м. Києві на вул. Межигірська відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль „Mitsubishi Pajero", реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «Неопал», яким керувала [PERSON] та застрахований автомобіль „Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Відповідно до Постанови Дарницького районного суду м. Києва, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] Олексійовичем.11 лютого 2012 року ТОВ «Неопал» звернулось до AT «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про настання випадку. Внаслідок даної пригоди ТОВ «Неопал», зазнала матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її власності (автомобіль „Mitsubishi Pajero", реєстраційний номер [NUMBER]), згідно з Висновком № 03/12 з оцінки транспортного засобу від 14 січня 2016 р. вартість матеріального збитку становить 424 720,01 грн. 22 вересня 2016 року ТОВ «Неопал» звернулось до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначена вище подія була визнана страховою, про що 04 квітня 2016 року було складено Страховий акт № 111073, відповідно до якого вартість страхового відшкодування за мінусом франшизи склало 49 490,00 грн. Відповідно до платіжного доручення № 6075 від 05 квітня 2016 року AT „ПРОСТО-страхування" виплатило страхове відшкодування розмірі 49 490,00 грн. Таким чином, фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком складають 49 490,00 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування" до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України: „Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". За ст. 1191 ЦК України: „Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом". Відповідно до ст. 38-1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання транспортного засобу, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, аніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування». Згідно п. 13.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. [PERSON] було порушили умови договору страхування, а саме п. 13.2 ст. 13, адже договір страхування серії АІ/8716678, оскільки останній був виписаний на пільгових умовах на пенсіонера, на [PERSON], і автомобілем мав право керувати лише [PERSON] Таким чином, [PERSON] повинен відшкодувати АТ «ПРОСТО- страхування» 50% від суми страхового відшкодування, в розмірі 24 745,00 грн. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції". ) Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, вмежах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1 600 ( одна тисяча шістсот) гривень. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 12, 22, 14, 511, 636, 1194, ЦК України і

Outcome: approved