Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06.06.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №0301/0605/71-109, за умовами якого ВАТ "Сведбанк" надав відповідачці у тимчасове користування грошові кошти. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 06.06.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та відповідачкою було укладено іпотечний договір №0301/0608/71-109-Z-1, посвідчений 06.06.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №35. Предметом Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: квартира №58 в будинку №28 корп.2 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2008 року. 28.11.2012 року ВАТ "Сведбанк" відступило ТОВ "ФК "Вектор Плюс" відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобовязаннями відповідачки по вказаному кредитному договору. 10.09.2015 року при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що на майно відповідача, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 06.06.2008 року, накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47094183 від 05.05.2015 року, виданої Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Позивач зазначає, що зазначене порушує його права, враховуючи, що товариство має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, оскільки іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Посилаючись на зазначене, позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру №58 в будинку №28 корп.2 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, на яке накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47094183 від 05.05.2015 року, виданої Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які з»явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 06.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0301/0605/71-109, згідно з умовами п.1.1. якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 28000,00 доларів США строком сплати до 20.05.2038 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 06.06.2008 року було укладено іпотечний договір №0301/0608/71-109-Z-1, посвідчений 06.06.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №536. Предметом за цим іпотечним договором виступає нерухоме майно, а саме: квартира №58 в будинку №28 корп.2 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську, загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. Квартира належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2008 року. Даний договір було зареєстровано в реєстрі заборон за № 35. 25.10.2012 року між ПАТ «Сведбанк та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до вказаного договору іпотеки, який посвідчений 29.10.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобовязаннями відповідачки по кредитному договору. Разом з цим, встановлено, що постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] серії ВП №47094183 від 05.05.2015 року був накладений арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], в тому числі на квартиру №58 в будинку №28 корп.2 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. Суд вважає, що арешт на вказану квартиру був накладений безпідставно, з наступних підстав. Іпотека є одним із засобів забезпечення зобов"язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотеко держателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Отже звернення стягнення на предмет іпотеки допускається за виконавчими документами для задоволення вимог іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов»язання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 14 вказаного Закону передбачено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того же майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до п.11, п.12 вказаного іпотечного договору та ст.ст. 36-39 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги з предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду, так і у позасудовому порядку шляхом відчуження предмета іпотеки від свого імені або шляхом набуття права власності на нього. Враховуючи той факт, що договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, то іпотекодержатель має право вибору яким чином задовольнити свої вимоги з іпотечного майна на власний розсуд в межах прав, наданих йому вказаним законом. Згідно зі ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 573 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 588 ЦК України наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом. Наступна застава майна не припиняє право застави попереднього заставодержателя. Відповідно до ч.3 ст. 588 ЦК України перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що вищевказана постанова від 05.05.2015 року про накладення арешту на все нерухоме майно, що належить відповідачці, в тому числі на квартиру № 58 в будинку №28 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську, винесена державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції вже в той час, коли вказана квартира вже була предметом іпотеки згідно іпотечного договору № 0301/0608/71-109-Z-1 від 06.06.2008 року. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки позивач має безумовне та безспірне переважне право переш іншими кредиторами позичальника. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, проте будь-яких доказів в спростування своїх заперечень суду не надала. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі сплачений судовий збір у розмірі 1218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved