Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником будинку, який розташований за адресою: м. Словянськ, вулиця Острозька, № 9. Вказала, що при оформленні субсидії, вона зясувала, що у будинку є зареєстрованою [PERSON], [INFO]. Однак, з моменту придбання будинку, вона не бачила відповідача, ані колишнім власником, ані родичем вона не є. З моменту реєстрації до теперішнього часу відповідач не проживала у будинку, її особисті речі у будинку відсутні. У звязку з цим, просить суд, визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком № 9 по вулиці Острозька (колишня назва Островського) у м. Словянську Донецької області. 2. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві,просила задовольнити вимоги, викладені у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.27). Оскільки відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою суду від 26.06.2018 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.31). 5. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 9, розташований у м. Словянську, по вулиці Острозька (колишня Островського), належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором міни від 10.03.2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 425 (а.с.17). Вищезазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 765436 (а.с.18), та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6898711 (а.с.19). 7. З довідки про склад сімї від 14.05.2018 року слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.8). 8. Відповідно до акту від 05.06.2018 року № 426, виданого керівником комітету мікрорайону «Словважмаш», [PERSON], дійсно зареєстрована за адресою: [INFO], однак у домовій книзі не записана, та фактично ніколи не проживала (а.с.6). V. Оцінка Суду. 9. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 10. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог\~ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~використовує також практику Європейського суду як джерело права. 11. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 12. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). 13. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.\~\~\~\~ Основною метою ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). 14. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. 15. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 16. Статтею 317 ЦК України\~встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 17. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). 18. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. 19. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). 20. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 21. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона не знає, та ніколи її не бачила, речей її будинку не має. Вона була присутня при складанні акту № 426 від 05.06.2018 року, та підтверджує, що він відповідає дійсності. 22. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивачки, [PERSON] вона не знає. Вона була присутня при складанні акту № 426 від 05.06.2018 року, та підтверджує, що він відповідає дійсності. 23. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надала акт від 05.06.2018 року № 426, який виданий керівником комітету мікрорайону «Словважмаш», та з якого слідує, що [PERSON], дійсно зареєстрована за адресою: [INFO], однак у домовій книзі не записана, та фактично ніколи не проживала (а.с.6). 24. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач у спірному будинку ніколи не мешкала, вона не є членом сімї позивача, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. 26. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved