Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 12.12.2012 відповідач отримав кредит у розмірі 7993,94 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням заборгованості щомісячними платежами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і Банком кредитний договір. В ході виконання Генеральної угоди відповідач отримав кредитні кошти, однак не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та нарахованих по кредиту відсотків, а тому виникла заборгованість на загальну суму 15144,13 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.37). Відповідач в судове засідання не зявився двічі , хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про вручення судових повісток. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.12.2012 відповідно до укладеної між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт він отримав кредит у розмірі 7993,95 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Анкетою-заявою від 11.03.2008 [PERSON] підтвердив факт приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 6). У п. 2.1 Генеральної угоди сторони визначили, що Банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 7993,95 грн на строк 36 місяців, з 12.12.2012 по 31.12.2015 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 7993,95 грн в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту вказаному в Заяві, Умовах та правилах строки. Сплата заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник надає Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 290,02 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2015. Згідно п.п. 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 -го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1463,50 грн. Згідно з п. 2.3 Генеральної угоди для надання послуг, Банк видає позичальнику карту згідно п. 2.1. Генеральної угоди. Згідно з п. 2.5 Генеральної угоди Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою, Умовами та правилами. Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди у разі порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в умовах та правилах за кожен день прострочення. В ході виконання Генеральної угоди відповідач отримав кредитні кошти, однак, свої зобовзання за Генеральною угодою щодо внесення обовязкового щомісячного мінімального платежу в розмірі 290,02 грн. належно не виконував, у звязку з чим станом на 08.11.2016 утворилася заборгованість у розмірі 15144,13 грн. яка складається з : - 5400,31 грн., - заборгованість за кредитом; - 2836,07 грн., - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 5422,25 грн., - заборгованість за пенею та комісією - 1463,50 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 625 та ст. 1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів. [PERSON]М було порушено виконаня зобовзання за Генеральною угодою, тобто умови кредитного договору, та ст. ст. 1049, 1054 ЦК України, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту, в зв'язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, відсотків та штрафу. Втім, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, Банком крім штрафу передбаченого п.2.2 Генеральної угоди в розмірі 1463,50 грн, також нараховано і пеню в розмірі 5422,25 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди у разі порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в умовах та правилах за кожен день прострочення. Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і Правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Таким чином, виходячи з Умов надання банківських послуг вбачається, що позивачем за неналежне виконання кредитного договору від 11.03.2008 нараховано пеню в розмірі 5422,25 грн. Згідно п.п. 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 -го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1463,50 грн. Отже, враховуючи положення ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому заявлені позивачем вимоги про одночасне їх стягнення з відповідача за прострочення сплати суми кредиту та відсотків суперечать вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення постановою у справі № 6-2003цс 15 від 21.10.2015, правовим висновком якої є: цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Враховуючи відповідні обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 5422,25 грн такими, що суперечать наведеним вище законодавчим актам і задоволенню не підлягають. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, дослідивши письмові докази суд доходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 9721,88 грн ( 5422,31 грн заборгованість за кредитом + 2836,07 грн заборгованість по процентах за користування кредитом + 1463,50 грн штраф ). Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial