Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Альфа-Банк", третя особа: ПН КМНО Голубнича О.В., ПН КМНО Гречана Р.Т. про визнання недійсним договору іпотеки. Позов мотивовано тим, що 22.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого було ПАТ "Дельта Банк", правонаступником якого наразі є ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON]. було укладено кредитний договір №2706/0708/71-454, за яким ВАТ «Сведбанк» зобов'язався надати позивачу кредитні кошти в сумі 97 000,00 доларів США, зі строком повернення у повному обсязі до 22.07.2023 року та сплатою процентів у розмірі відповідно до умов договору. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором було укладено іпотечний договір від 22.07.2008 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2016 року визнано недійсним кредитний договір №2706/0708/71-454 від 22.07.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] Вказане рішення суду набрало законної сили 03.01.2017 року. У зв"язку із визнання недійсним вказаного кредитного договору від 22.07.2008 року, позивач просить суд визнати недійсним іпотечний договір від 22.07.2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], посвідчений ПН КМНО Голубничою О.В. 22.07.2008 року; зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі від 22.07.2008 року нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №2335 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого иайна запис, вчинений ПН КМНО Голубничою О.В. 22.07.2008 року, за реєстраційним №7611873 про заборону на об"єкт обтяження, а саме: на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]; виключити з Державного реєстру іпотек запис, вчинений ПН КМНО Гречаною Р.Т. 01.08.2012 року за реєстраційним №7611796 про обтяження іпотекою об"єкт обтяження, а саме: чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. В судове засіданні позивач не з"явився, однак, його представник подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання повторно не з"явився, .про час і місце судового розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень (відзив на позов) суду не надав. Водночас представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду вказаної справи, у зв"язку із поданням відповідачем касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 07.03.2018, якою відмовлено відповідачу у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20.12.2016 року. Суд ухвалив, визнати неявку представника відповідача у судове засідання 11.04.2018 без поважних причин, оскільки саме лише подання касаційної скарги (без доказів її прийняття та відкриття касаційного провадження) не є належною підставою для відкладення судового засідання у вказаній справі, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі доказами та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Треті особи у судове засідання повторно не з"явились, про час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень до суду не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2706/0708/71-454, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 97 000 доларів США на строк з 22.07.2008 по 22.07.2023 включно, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання в повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 22.07.2008, предметом якого є нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" вбачається, що ПАТ "Дельта Банк" придбало 25.05.2012 у ПАТ "Сведбанк" (який є правонаступником ВАТ "Сведбанк) право вимоги, зокрема за кредитним договором №2706/0708/71-454 від 22.07.2008, укладеним між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] У свою чергу ПАТ "Альфа-Банк" придбало 15.06.2012 у ПАТ "Дельта Банк" право вимоги, зокрема і за вказаним кредитним договором №2706/0708/71-454 від 22.07.2008. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2016 визнано недійсним кредитний договір №2706/0708/71-454 від 22.07.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] Вказане рішення суду набрало законної сили 03.01.2017. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1-5 ст. 203 ЦК України). Таким чином, у відповідності до чинного законодавства іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання та припиняється у разі припинення основного зобов'язання. Відповідно до ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 2, 4 «Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 р. N410, державний реєстр іпотек - це єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної. Державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення реєстратором запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру. На підставі договору іпотеки, що посвідчений ПН КМНО Голубничою О.В. та зареєстрованим 22.07.2008 року, ПН КМНО Гречаною Р.Т., - реєстратором реєстру іпотек - внесено до реєстру іпотек запис за реєстраційним номером №7611796 про обтяження іпотекою належної позивачу квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Викладене свідчить, що в зв'язку з тим, що кредитний договір №2706/0708/71-454, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], визнано недійсним запис про обтяження майна іпотекою підлягає виключенню з Державного реєстру іпотек. Відповідно до п. 1.5 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є реєстраторами, судів, слідчих органів та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон. Реєстратори також уносять та вилучають до (з) Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про тимчасові застереження щодо нерухомого майна. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1920,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved