Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], [NUMBER], виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 30.10.1996 року, та [PERSON], паспорт серії [NUMBER] виданий 11.08.1998 року Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій обл., ІПН [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 328351, Код ЄДРПОУ 23876031, ) заборгованість за кредитним договором № 010/3-0-1/51 від 17.03.2008 року (зі змінами) у розмірі 601 139,17 дол. США (шістсот одна тисяча сто тридцять дев'ять доларів США 17 центів), що становить еквівалент у гривнях України (за курсом НБУ на 16.07.2014 року - 11,707174 грн. за 100 дол. США) 7 037 640,83 грн. (сім мільйонів тридцять сім тисяч шістсот сорок гривень 83 копійки), посилаючись на такі обставини. Між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ «ПІВДЕНБУД» 17.03.2008 року укладено кредитний договір № 010/3-0-1/51, відповідно до умов якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 500 000,0 (п'ятсот тисяч) доларів США зі сплатою 12,5 % річних, зі строком повернення до 31.03.2011 року. Сторонами договору 08.05.2009 року укладено додаткову угоду № 010/3-0-1/51/1 до кредитної угоди № 10/3-0-1/51 від 17.03.2008 року. Відповідно до умов цієї додаткової угоди невідновлювальна розмір кредитної лінії знижено до 360 000,00 (триста шістдесят тисяч) дол. США з кінцевим терміном повернення до 17.03.2011 року. В подальшому було укладено декілька додаткових угод, якими змінювався графік оплати кредитної заборгованості та встановлено кінцевий термін погашення кредиту 15.04.2011 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та [PERSON] (паспорт серія [NUMBER], виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 30.10.1996 р., інд. код [NUMBER]) укладено договір поруки №12/3-0-1/177 від 16.06.2009 року; укладено 30.10.2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] (паспорт серія [NUMBER], виданий 11 серпня 1998 року Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій обл., інд. код [NUMBER]) договір поруки № 12/3-0-1/273. Відповідно до умов цих договорів останні взяли на себе зобов'язання солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за кредитним договором, втім ТОВ «ПІВДЕНБУД» в порушення умов зазначеного договору не здійснював обов'язкових платежів, у зв'язку із чим у останнього перед позивачем виникла істотна за розмірами заборгованість. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог вказаного позову з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити вимоги уточненого позову. Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНБУД» 17 березня 2008 року укладено кредитний договір №010/3-0-1/51 «Корпоративний інвестиційний кредит невідновлювальна кредитна лінія» з лімітом (з врахуванням змін до договору) в сумі 360 000,0 доларів США. Як вбачається зі змісту п. 1.3 статуту банку, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.05.2012 року у справі № 017/949/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНБУД» про стягнення заборгованості - постановлено рішення, яким стягнуто з ТОВ «ПІВДЕНБУД» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 3 119 799, 77 гривень (а.с. 59). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, питання щодо стягнення заборгованості з основного боржника по кредитному договору № 010/3-0-1/51 від 17.03.2008 року вирішено іншим судом. Згідно пункту 1.2. договорів поруки № 12/3-0-1/177 від 16.06.2009 р., укладених між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] та №12/3-0-1/273 від 30.10.2008 року, а також між позивачем та [PERSON], вказані поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за борговими зобов'язаннями боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНБУД», які виникнули з умов кредитного договору № 010/3-0-1 /51 від 17.03.2008 р. та будь-яких додаткових угод до нього, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. Пунктом 3.1. договорів поруки № 12/3-0-1/177 від 16.06.2009 року та №.12/3-0-1/273 від 30.10.2008 p., укладених ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» окремо з [PERSON] та [PERSON] встановлено, що сторони у випадку невиконання або неналежного виконання ТОВ «ПІВДЕНБУД» взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі, встановленому на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України. Таким чином, відповідно до умов цих договорів поруки відповідачі зобов'язалися перед позивачем у повному обсязі відповідати за своєчасне виконання ТОВ «ПІВДЕНБУД» зобов'язань, що випливають з укладеного між сторонами кредитного договору № 010/3-0-1/51 від 17.03.2008 року. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 010/3-0-1/51 від 17.03.2008 року станом на 16.07.2014 року у ТОВ «ПІВДЕНБУД» існує наступна заборгованість за кредитом: ? заборгованість за кредитом - 337 578,00 доларів США, що дорівнює 3 952 084,38 гривень; ? заборгованість за відсотками - 2 312,18 доларів США, що дорівнює 27 069,09 гривень; ? заборгованість за простроченими відсотками - 87 447,71 доларів США, що дорівнює 1 023 765,56 гривень; ? заборгованість за нарахованою пенею - 173 801,28 доларів США, що дорівнює еквіваленту 2 034 721,79 гривень (за курсом НБУ станом на день подання розрахунку на 16.07.2014 року). Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Одночасно суд констатує, що гривневий еквівалент суми боргу перед позивачем за курсом НБУ на день постановлення рішення становить істотно більшу суму, ніж вказано позивачем в уточненій позовній заяві. Курс НБУ української гривні до долара США на день постановлення рішення становить - за 1,0 долар США - 15,106043 гривень. Отже, гривневий еквівалента суми боргу на день постановлення цього рішення становить суму в 9 080 834,15 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки грошове зобов'язання виконано ТОВ «ПІВДЕНБУД» не було, порушено вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Щодо посилання представника відповідача [PERSON], про необхідність залишення позову без розгляду з причин пропуску строку позовної давності по зверненню до суду суд дійшов наступного. Залишення позову без розгляду не передбачається з підстав пропуску строків позовної давності за правилом ч. 4 ст. 267 ЦК України. Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Доказами переривання позовної давності є пред'явлення вимоги банку про стягнення суму боргу з ТОВ «ПІВДЕНБУД» шляхом звернення з позовом до господарського суду Одеської області, оскільки ТОВ «ПІВДЕНБУД», [PERSON]Г та [PERSON] є солідарними боржниками за зобов'язанням за кредитним договором № 010/3-0-1/51 від 17.03.2008 року. Суд також критично відноситься до посилань представника відповідача щодо невключення до розрахунку заборгованості ТОВ «ПІВДЕНБУД» частини погашеного кредиту [PERSON] відповідно до квитанцій від 25.08.2009 року, 01.10.2009 року, 09.10.2009 року та 07.12.2009 року, оскільки вказані платежі враховані у розрахунку заборгованості відповідно до довідки форми № 3 про рух коштів (т.1, а.с. 204). Щодо посилань представника відповідача, що позов з приводу виконання умов цього кредитного договору ТОВ «ПІВДЕНБУД» вже подано позивачем до іншого суду, яким постановлено рішення й вирішено цей спір по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, за законом у цьому випадку не передбачено так звану обов'язкову процесуальну співучасть, оскільки передбачено право позивача звернутися, діючи на власний розсуд, до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і поручителем - за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин. Таким чином, з огляду на правило, встановлене ст. 11 ЦПК України, суд має задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог, стягнувши заборгованість за кредитним договором по поверненню кредиту, сплати відсотків та пені в сумі 601 139 (шістсот одна тисяча сто тридцять дев'ять) доларів США, 17 центів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Щодо валюти платежу суми пені за прострочення виконання зобов'язання. За пунктами 11, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно з п. 14 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). З огляду на наведене, сума залишку заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом має бути стягнута в валюті кредиту, а сума пені за прострочення виконання зобов'язання - в національній валюті України. При цьому, за правилом частини 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Підлягає врахуванню судом, що сторонами визначено валюту зобов'язання в разі нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання - у доларах США, втім валютою платежу з виконання цього обов'язку є гривня України. Судом визначено в цьому рішенні належну до сплату суму заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 173 801,28 доларів США. З метою виконання правила частини 2 статті 533 ЦК України - це зобов'язання підлягає виконанню та сплаті у гривнях України в сумі, що підлягає визначенню за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення відповідного платежу - як разі сплати частини цієї суми, так й в разі повної її сплати відповідачами. Щодо порядку стягнення судових витрат. Втім, суд вважає за необхідне в частині вимог про солідарне стягнення судових витрат з відповідачів відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення таких витрат у солідарному порядку та стягнути з відповідачів вказані видатки у рівних частках.

Outcome: partial