Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-28 00:00:00

15 липня 2013 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору № HAEVGA00000001 від 16.08.2007 року, просить суд ухвалити рішення, яким відповідно до договору іпотеки № HAEVGA00000001 від 16.08.2007 року, укладеним між ПриватБанком та [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAEVGA00000001 від 16.08.2007 року в розмірі 47112,06 доларів США, звернути стягнення на квартиру загальною площею 45.60 кв.м., житловою площею 28.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAEVGA00000001 від 16.08.2007 р.) Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселити осіб, які зареєстровані та проживають у будинку, розташований за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку. Стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3441,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що 16.08.2007 року з [PERSON] був укладений кредитний договір № HAEVGA00000001. Відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 34564,04 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і [PERSON] 16.08.2007 р. було укладено договір іпотеки № HAEVGA00000001 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45.60 кв.м., житловою площею 28.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 16.08.2007 року банк виконав вчасно й повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти. В порушення вимог закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконує. У результаті невиконання умов кредитного договору станом на 07.06.2013 року за [PERSON] значиться заборгованість у розмірі 47112,06 доларів США, яка складається з наступного: - 21980.89 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 11936.57 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1664.00 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 9257.37 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. а також штрафи відповідно до Договору: - 31.29 [Долар США] штраф (фіксована частина). - 2241.94 [Долар США] грн. - штраф (процентна складова). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 9 квітня 2014 року позов ПАТ КБ ПриватБанк було задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заочне рішення від 9 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було скасовано і призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення відповідні вищенаведеному . Заперечувала проти застосуванню Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», посилаючись на те,що відповідач окрім спірної квартири має інше житло , а саме будинок у Черкаській області , Канівський район, с. Григорівка, вул. Охтирська , 32.. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що не підлягає виселенню зі спірної квартири, оскільки це її єдине житло. Будинок у Черкаській області , Канівський район, с. Григорівка, вул. Охтирська , 32 не придатний для житла , а тому мешкати в ньому не можливо, що підтверджується технічним висновком . Окрім того , на думку відповідача аналогічне рішення же було ухвалене Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 22 вересня 2011 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом було встановлено, що між позивачем - ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] був укладений кредитний договір № HAEVGA00000001 від 16.08.2007 року. Відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 34564,04 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2014 року. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку-щомісяця в період сплати, за який приймається період з "21" по "25" число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і відповідач [PERSON] 16.08.2007 р. уклали договір іпотеки № HAEVGA00000001. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45.60 кв.м., житловою площею 28.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. [PERSON] припинила виконання взятих зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком. Згідно розрахунку заборгованості станом на 07.06.2013 року складає 47112,06 доларів США. У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Відповідно до ст.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України Про іпотекуу разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України Про іпотеку одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ Про іпотеку та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Суд не може погодитися з доводами відповідача, що аналогічне рішення вже було ухвалене Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 22 вересня 2011 року, оскільки як вбачається з зазначеного рішення, вирішувалося питання про стягнення заборгованості по вищенаведеному кредитному договору. Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,60 кв.м, жилою площею 28,00 , у якій зареєстрована та проживає відповідач, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 13.03.2014 року . Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу на праві власності належить будинок у Черкаській області , Канівський район, с. Григорівка, вул. Охтирська , 32. загальною площею 51,2 кв. м., житловою площею 23,7 кв. м.. Як стверджує відповідач зазначений будинок не придатний для проживання. В підтвердження своїх доводів позивач надала суду технічний висновок за результатами обстеження будівельних конструкцій приміщень житлового будинку садибного типу за адресою Черкаська область, Канівський район, с. Григорівка, вул. Охтирська , 32. З зазначеного висновку вбачається, що на підставі результатів обстеження та аналізу технічного стану будівельних конструкцій встановлено, що загальний технічний стан конструктивних елементів приміщень житловий будинок садибного типу за адресою Черкаська область, Канівський район, с. Григорівка, вул. Охтирська , 32 аварійний /4/ та непринадний для безпечної експлуатації. Відповідно до вимог ст. 58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази , які одержані з порушенням порядку , встановленого законом. Суд не може погодитися з доводами позивача про не належність доказів , а саме технічного висновку, оскільки він був зроблений не державною установою. На думку суду , у розумінні ст. ст. 58,59 ЦПК України вищевказаний технічний висновок є належним та допустимим доказом , оскільки виконано особою, яка має на то право відповідно до сертифіката відповідного виконавця окремих видів робіт, повязаних із створенням обєкта архітектури серія АЕ №000807 від 03.10.2012 року. Окрім того , що вищезгаданий житловий будинок не придатний для проживання за технічним станом , вищезгаданий будинок не може бути використаний для постійного проживання, оскільки являється житловим будинком садибного типу. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач не має іншого житла для проживання , окрім спірного. Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті має тимчасовий характер та був введений з метою врегулювання питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (п. 3). Таким чином, іпотекодержатель набуває можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, на який поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише тоді, коли на законодавчому рівні буде врегульовано питання визначення розміру заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок вартості предмета іпотеки, тобто після втрати ним чинності. При цьому мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобовязань позичальниками за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки відповідачка належним чином не виконує умови вказаного вище Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а мораторій являє собою лише відстрочення виконання зобовязань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Відповідно до ст. 4 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. За таких обставин, враховуючи зазначені вимоги Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає за необхідне виконання даного рішення зупинити до припинення дії вказаного Закону, після закінчення мораторію . Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved