Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія є гроші" (надалі ТОВ "Фінансова компанія є гроші") звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.04.2018 між ТОВ "Фінансова компанія є гроші" та відповідачем укладено договір №3606209933-000658 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Даний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті товариства і виконання останнім певних дій, які свідчать про укладення договору. Позивачем надано відповідачу позику у розмірі 1500 грн. строком повернення не пізніше 23:00 10.05.2018 включно, на умовах сплати процентів 2 % за кожен день користування позикою. В порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №3606209933-000658 від 10.04.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 14645,55 грн., з яких: 1500 грн. - заборгованість за кредитом, 5585,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7560 грн. - заборгованість за пенею, а також судові витрати по справі, а саме судовий збір у сумі 1762 грн. та витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить розглянути справу у відсутність представника позивача та задовольнити позовні вимоги. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді на відзив, представник позивача вказав, що посилання відповідача на те, що розмір процентів має стягуватись за період з 10.04.2018 по 10.05.2018, а не за весь період простроченої заборгованості є безпідставними, оскільки у договорі №3606209933-000658 від 10.04.2018 сторонами чітко розмежовано строк виконання зобов'язання та строк договору, не встановлено чіткої періодичності погашення заборгованості, проте встановлено, що проценти нараховуються за весь час користування позикою до моменту її повного припинення, а тому практика Великої Палати ВС, викладена у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/18 не може застосовуватись. Посилання відповідача на ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" при визначені суми пені також є безпідставним, оскільки положення даної статті не можуть поширюватись на встановлений договором розмір пені, оскількі остання не є компенсацією в розумінні чинного цивільного законодавства. Долучені до матеріалів справи документи підтверджують факт надання правової допомоги та відповідну плату за її отримання в ромірі 1500 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив, згідно якого зазначив наступне. Позовні вимоги позивача визнає частково, а саме: позовні вимоги щодо стягнення суми отриманої позики в розмірі 1500 грн. визнає; позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування позикою визнає лише в сумі 545,55 грн., оскільки позивач вправі просити стягнути відсотки саме за період з 10.04.2018 по 10.05.2018, а не за весь період простроченої заборгованості; позовні вимоги щодо стягнення пені визнає в сумі 750 грн., оскільки вважає, що нарахування пені позивачем в розмірі 7560 грн. є наслідком застосування несправедливих умов договору та суперечить нормам ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", а також в п'ять разів перевищує розмір отриманого кредиту; позовні вимоги щодо стягнення витрат за юридичні послуги не визнає, оскільки позивачем не надано доказів того, що Довбиш С.Є. є адвокатом. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2018 року між ТОВ "Фінансова компанія є гроші" та відповідачем [PERSON] укладено договір № 3606209933-000658 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Як вбачається з умов вищевказаного договору (а.с. 8-14): п. 2.1. - позикодавець (ТОВ «ФК є гроші») на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а позичальник зобов'язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором; п. 3.1. - позика складає 1500 гривень; п. 3.2. - сума процентів за користування позикою становить 545,55 гривень за 31 день; п. 3.2.1. - проценти за користування позикою становлять 2 % за кожний день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Фіксована процентна ставка становить 2% (тридцять гривень) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчується датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою; п.3.3.- загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає 2045,55 грн.; п. 5.2. - строк, на який надається позика за цим договором - 31 день; п.5.3. - дата надання позики - 10.04.2018; п. 5.5. - дата повернення позики - не пізніше 23:00 10.05.2018 року включно; п. 7.1.- у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця; п. 10.1.3. - позичальник зобов'язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Зазначений договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Згідно ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Таким чином, договір № 3606209933-000658 від 10.04.2018 є письмовим правочином, який укладений з дотриманням ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України (вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. ТОВ "Фінансова компанія є гроші" свої зобов'язання за вищевказаним договором виконано в повному обсязі, а саме на картковий рахунок відповідача перерахувало позику в сумі 1500 грн., про що свідчить повідомлення від 01.10.2018 (а.с.23) та платіжне доручення №203 від 10.04.2018 (а.с.27), а також визнається позивачем. В порушення умов договору відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за договором № 3606209933-000658 від 10.04.2018, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно з наданим предстаником позивача розрахунком (а.с.16-22) станом на 25.10.2018 становить 14645,55 грн. з яких: 1500 грн. - заборгованість за кредитом; 5585,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7560 грн. - заборгованості за пенею, які представник позивача просить стягнути з відповідача. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно ст. 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 та ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частково заперечуючи проти позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, відповідач посилався на постанову Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у п. 90, 91 якої зазначено, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, з урахуванням висновку про правильне застосування норм права, викладеному у вищевказаних пунктах постанови Верховного Суду, суд визнає, що право позивача на нарахування відсотків за користування позикою обмежується обумовленим у договорі строком користування позикою (31 день), а тому нарахування позивачем відсотків після закінчення вказаного строку дії договору суперечить вимогам абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України і є протиправним. Відтак, відсотки за користування позикою підлягають стягненню в сумі 545,55 грн. Крім того, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та ч. 2 ст. 616 ЦК України суд визнає, що визначений позивачем розмір неустойки підлягає зменшенню за рішенням суду, оскільки він значно перевищує розмір збитків. При цьому суд враховує, що позивач не вжив своєчасних заходів щодо зменшення збитків, оскільки право позивача на позов виникло 11.05.2018, в той час як представник позивача звернувся з даним позовом лише 05.11.2018. Отже, суд визнає обґрунтованим розмір пені, який дорівнює сумі прострочених зобов'язань відповідача за позикою і складає 2045,55 грн. (1500 грн.+545,55 грн.=2045,55 грн.). Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та наявних в матеріалах справи доказах, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 4091,10 грн., з яких: 1500 грн. - заборгованість за кредитом; 545,55 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2045,55 грн - заборгованості за пенею. Щодо розподілу судових витрат суд встановив наступне. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.39, 41), 01.08.2018 між позивачем та фізичною особою-підприємцем Довбиш С.Є., яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 22240000000110744 здійснює діяльність у сфері права, було укладено договір про надання юридичних послуг №01/08-2. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що фізична особа-підприємець Довбиш С.Є. має право на зайняття адвокатською діяльністю. Отже, враховуючи, що відшкодуванню підлягають лише витрати на професійну правничу допомогу адвоката, а не фізичної особи-підприємця, яка здійснює діяльність у сфері права, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 1500,00 грн. витрат за надання юридичних послуг не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог п.39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позов задоволено частково, розмір пені відповідачу було зменшено на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1155,64 грн. ((1500 грн + 545,55 грн.+7560 грн.) х 1762 грн. : 14645,55 грн. = 1155,64 грн.). Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial