Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

22.10.2014р. [PERSON] звернулась до ВАТ "Уманьфермаш" з позовом, в якому зазначила, що є власником земельних ділянок, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району, які відповідно до договору оренди землі від 10.08.2006р. передані в користування відповідачу строком на 20 років. В березні 2013 року позивачка дізналась, що 10.11.2006р. відповідно до угоди, укладеної нею з вказаним товариством, зазначений договір було розірвано. Оскільки вказану угоду про розірвання договору оренди землі вона не підписувала, тому просить визнати її недійсною. Ухвалою суду від 17.11.2014р. по вказаній цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, було залучено ДП "Ілліч Агро-Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та ПСП "Агрофірма "Світанок". В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, позивачка суду пояснила, що про існування оспорюваної нею угоди про розірвання договору оренди землі дізналась в березні 2013р., коли звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору оренди землі, який від її імені невідомою особою був укладений з ДП "Ілліч-Агро Умань". В судове засідання представник відповідача не з'явився, заперечень відносно позову до суду не подав. Представник третьої особи -ПСП "Агрофірма "Світанок" просив суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском нею строку позовної давності. 2 Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Статтями 30, 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін і що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державних актів акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №731150, ЯБ №731686, ЯБ №731149, ЯБ №731688 [PERSON] є власником земельних ділянок площею, відповідно, 1.4983 га, 0.6047 га, 2.9948 га, 0.328 га, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номера вказаних земельних ділянок: 1825284000:05:000:0049; 1825284000:05:000:0081; 1825284000:05:000:0048; 1825284000:05:000:0083 (а.с.9-12).. 10 серпня 2006 року між [PERSON] і ВАТ "Уманьфермаш" було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавалась вищевказані належні позивачці земельні ділянки строком на 20 років. Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі земель 10.08.2006р. за №040622100224(а.с.113). 10 листопада 2006 року між [PERSON] та ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" було укладено договір про оренду тих же вищевказаних належних позивачці земельних ділянок строком на 20 років (а.с.70). Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі земель 18.01.2007р. за № 040722100032(а.с.115). Зазначений договір оренди землі від 10.08.2006р., укладений між [PERSON] та ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" позивачка в 2013 році просила суд визнати недійсним в зв'язку з тим, що вона його не підписувала. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18.12.2013р., яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.01.2014р., в задоволенні позову було відмовлено з підстав пропущення позивачкою строків позовної давності (справа №291/336/13-ц). Невід'ємною складовою частиною вказаного договору оренди землі є додаткова угода про розірвання договору оренди землі, укладеного 10.08.2006р. між [PERSON] і ВАТ 3 "Уманьфермаш", яка була укладена 20.11.2006р. [PERSON] та ВАТ "Уманьфермаш", відповідно до якої орендодавець та орендар в добровільному порядку дійшли згоди розірвати вищевказаний договір (а.с.8). Проте з пояснень позивачки вбачається, що підпис на вищевказаній угоді про розірвання договору оренди землі належить не їй і вона також не надавала доручень іншим особам на підписання цієї угоди від її імені. Ці пояснення позивачки підтверджуються висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1/1479 від 30.01.2015р., з якого вбачається, що експертом встановлено, що два примірника угоди про розірвання договору оренди землі №5 від 10.08.2006р., укладені між [PERSON] та ВАТ "Уманьфермаш" 10.11.2006р., та долучені до договору оренди землі №328 та договору оренди землі (без номера) від 10.11.2006р., які укладені [PERSON] та ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", виконані не [PERSON] , а іншою особою. Експертом також встановлено, що підпис, який розміщений в графі "заявник" в заяві-повідомлення про дострокове припинення договору оренди землі, укладеного [PERSON] та ВАТ "Уманьфермаш", яка подана [PERSON] реєстратору Ружинського відділу Житомирської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах" та долучена до договору оренди землі (без номера) від 10.11.2006р., укладеного між [PERSON] та ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.89-93). Доказів, які б ставили під сумнів вищевказаний висновок експерта, а також доказів наявності доручення [PERSON] іншій особі на підписання вказаної додаткової угоди про розірвання договору оренди землі відповідач суду не надав. Таким чином, оскільки позивачка як орендодавець не підписувала спірну додаткову угоду про розірвання договору оренди землі, згоди та повноважень на її укладення й підписання іншій особі не надавала, є всі підстави вважати доведеною відсутність у неї волевиявлення на укладення цієї додаткової угоди, а саму додаткову угоду, виходячи з положень передбачених ч.1 ст.215 ЦК України - недійсною у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Кодексу. За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення ( Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-246цс14). Оскільки сторона даного спору - відповідач ВАТ "Уманьфермаш" із вказаною заявою до суду не зверталась, питання застосування позовної давності по даній справі судом не розглядалось. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що доказів того, що позивачка знала про існування оспорюваної нею угоди , тобто про порушення свого права, до березня 2013 року, про що вона зазначала в судовому засіданні, суду ні відповідачем, ні представниками третіх осіб надано не було. З врахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею по справі судові витрати, які документально підтверджені, а саме: сплачений відповідно до квитанції судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та витрати по оплаті судово-почеркознавчої експертизи в сумі 900 грн. 48 коп. (а.с.1, 226).

Outcome: approved