Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок" про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона працювала на Державному підприємстві дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок", а 21 жовтня 2013 року її було звільнено ззайманої посади за власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України. Однак, при звільненні їй не було виплачено належних їй сум. Станом на 20 серпня 2014 року, відповідач заборгував виплатити їй заробітну плату в розмірі 3 128 грн. 86 коп. Крім того, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати, з 22 жовтня 2013 року по 20 серпня 2014 року, що становить 33 036 грн. 63 коп. Також, крім незаконної невиплати заробітної плати, відповідач наніс моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, втратою нормальних життєвих зв'язків та тимчасовою втратою годувальника, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня донька, яку вона виховує самостійно, крім того, з нею проживає її матір, яка є непрацездатною пенсіонеркою та стан її здоров'я потребує додаткових витрат. Неможливість забезпечити свою сім'ю матеріально, негативно відобразилось на її самооцінці та погіршило її душевний стан. Зважаючи на вищезазначені факти, оцінює завдану їй моральну шкоду в 6 257 грн. 72 коп. В ході судового розгляду позивачка звернулась до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 36 988 грн. 38 коп. (за період затримки з 22 жовтня 2013 року по 28 вересня 2014 року) та моральну шкоду в розмірі 6 257 грн. 72 коп. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з урахуванням їх збільшень, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечував, щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В ході судового розгляду встановлено, що позивачка з 25.08.2011 по 21.10.2013 року працювала на Державному підприємстві дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок" та займала посаду головного бухгалтера. Наказом №80-к від 21 жовтня 2013 року, позивачка була звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.5 - копія наказу про припинення трудового договору). Як вбачається з довідки про доходи позивачки за підписом директора Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок" та головного бухгалтера від 01 серпня 2014 року за №79, загальна сума доходу останньої за період з серпня 2013 року по жовтень 2013 року становить 16 554 грн. 59 коп., а станом на 01.08.2014 року заборгованість складає 3 128 грн. 86 коп. (а.с.6 - копія довідки про доходи). Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з наступного. Згідно ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст.116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважени й ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідачем 29.09.2014 року було добровільно погашено заборгованість по заробітній платі в сумі 3 128 грн. 86 коп. Однак, згідно з вимогами ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, збереження середньої заробітної плати і середньосмісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Враховуючи, що відповідач при звільненні позивачки не виплатив належних останній сум, суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, що становить 36 988 грн. 38 коп., виходячи з наступного розрахунку: - сума заробітної плати за два попередніх місяці перед звільненням, серпень 2013 року + вересень 2013 року / (кількість відпрацьованих робочий днів у серпні 2013 року та вересні 2013 року) = (3 215 грн. 57 коп. + 3 423 грн. 24 коп.) / 42 = 158 грн. 07 коп. (середньоденна заробітна плата позивачки); - середньоденназаробітна плата позивачки х число робочих днів затримки розрахунку при звільненні (з 22 жовтня 2013 року по 28 вересня 2014 року) = 158 грн. 07 коп. х 234 грн. = 36 988 грн. 38 коп. (середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати). Крім того, відповідно до ст.237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно врахувати, що відповіднодо ст.237-1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої останній, яке полягала у невиплаті вчасно заробітної плати, що змушувало останню шукати інших засобів для існування. Крім того, наведені факти призвели до виникнення у позивачки душевних страждань, які полягали неможливості забезпечувати матеріально належним чином сім'ю, а саме неповнолітню дитину та непрацездатну матір, яка є пенсіонеркою та за станом здоров'я потребує додаткових витрат, а тому суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині та вважає за необхідне визначити суму моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial