Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" (далі - позивач) звернулося до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач - 1), з урахуванням заяви, якою позивач уточнив позовні вимоги (том. І а.с. 68-77), про стягнення з відповідача -1 основної суми боргу зі сплати кредиту за Кредитним договором № 50012425 від 30.09.2014 у розмірі 433052,43 грн., основної суми боргу зі сплати додаткового кредиту за Кредитним договором № 50012425 від 30.09.2014 у розмірі 6825,11 грн., збитків у розмірі 13867,33 грн., штраф у розмірі 40453,11 грн., пеню у розмірі 357,35 грн., 3% річних у розмірі 1180,64 грн. та інфляційних витрат у розмірі 23900,19 грн., що разом складає 519636,16 грн. та звернення стягнення на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, заставною вартістю 229564,65 грн., шляхом його вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у Договорі застави транспортного засобу від 30.09.2014, а також про стягнення судових витрат у справі. Ухвалою суду від 16.10.2015 до участі в даній справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] (далі - відповідач - 2) (том І а.с. 140, 141). У подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і виклав їх остаточно в уточненій позовній заяві, поданої до суду 05.12.2017 (том ІІІ а.с. 97, 98), в якій просив: в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 50012425 від 30.09.2014 на загальну суму 519636,16 грн., яка складається з основної заборгованості зі сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом у розмірі 433052,43 грн., основної заборгованості зі сплати додаткового кредиту у розмірі 6825,11 грн., збитків у розмірі 13867,33 грн., штрафу у розмірі 40453,11 грн., пені у розмірі 357,35 грн., 3% річних у розмірі 1180,64 грн., інфляційних втрат у розмірі 23900,19 грн., звернути стягнення на предмет застави: транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, заставною вартістю 229564,65 грн., який належить на праві власності [PERSON], шляхом його вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у Договорі застави транспортного засобу від 30.09.2014, встановивши його початкову вартість у сумі 229564,65 грн., а також про стягнення судових витрат у справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 30.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 50012425, за умовами якого позивач надав відповідачу - 1 грошові кошти у розмірі 195129,95 грн., що еквівалентно 15067,95 дол. США на дату укладення договору, строком на 60 місяців з процентною ставкою 10,50% з цільовим призначенням на придбання Автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, а також додатковий кредит у сумі 57391,15 грн., що еквівалентно 4431,75 доларів США, для сплати страхових платежів за договором страхування. У порушення вимог чинного законодавства та умов договору відповідач - 1 свої зобов'язання за договором не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 519636,16 грн., яка до цього часу залишається несплаченою. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 30.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого було передано в заставу вказаний вище автомобіль із заставною ціною 229564,65 грн. Обтяження на предмет застави зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 01.10.2014 за № 14562196, однак [PERSON] здійснив його відчуження та на момент подання позову власником вищезазначеного автомобіля є [PERSON]. У зв'язку з необхідністю вирішення питання про звернення стягнення на предмет застави та подання позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" понесло збитки у вигляді оплати послуг Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Вернер" на загальну суму 13867,33 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем - 2 на підставі ст. 22 ЦК України та п. 1.4 Договору застави, яким передбачено відшкодування витрат та видатків по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію. Відповідач - 2 та його представник проти позовних вимог заперечували, посилаючись на таке: Спірне майно - автомобіль VOLKSWAGEN було набуто відповідачем - 2 правомірно за відплатним договором купівлі - продажу від 11.10.2014, який є дійсним на даний час. Даний правочин не скасований, не визнаний недійсним у судовому порядку. За таких обставин автомобіль не може бути витребуваний у законного власника. Крім цього, зазначали, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 та ч. 2 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо припустити, що на момент укладення 11.10.2014 договору купівлі-продажу спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був запис за № 14562196 від 01.10.2014 про приватне обтяження цього рухомого майна, то відповідач [PERSON] набув право на цей автомобіль з відповідним обтяженням в межах зареєстрованого в Державному реєстрі максимального розміру вимоги - 15067,95 грн. Так само, [PERSON] набуває у правовідносинах з позивачем статусу заставодавця та боржника в межах вказаної суми вимоги, зі всіма передбаченими законом правами та обов'язками. Тобто, відповідач - 2 та його представник вважають, що дійсним зареєстрованим обтяженням забезпечено вимогу лише у межах суми 15067,95 грн. Зазначені позивачем обставини про технічну помилку в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вважають такими, що не відповідають дійсності. Крім того зміни щодо розміру зобов'язання відповідача - 1 внесені позивачем вже після укладення відповідачем [PERSON] договору купівлі - продажу від 11.10.2014 спірного автомобіля, а тому ці зміни не можуть мати зворотної дії в часі та розповсюджуватися на відповідача [PERSON] (том ІІ а.с. 199-204). Ухвалою суду від 16.03.2015 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; витребувано з Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві інформацію щодо зареєстрованих власників автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, з вересня 2014 року по теперішній час (том І а.с. 97, 98). Також, ухвалою суду від 16.10.2015 задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову; накладено арешт на автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014 (том І а.с. 149-150). Ухвалою суду від 05.04.2016 задоволено клопотання представника відповідача - 2 про витребування доказів; витребувано у Державного підприємства "Національні інформаційні системи" копію заяви обтяжувача ТОВ "Порше Мобіліті" про реєстрацію обтяження рухомого майна, а саме: легкового автомобіля VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, державний реєстраційний номер [NUMBER], на підставі якої внесено відомості про обтяження за реєстраційним номером [NUMBER] від 01.10.2014 о 13:55:26, а також витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження за реєстраційним номером [NUMBER] від 01.10.2014 о 13:55:26 (том ІІ а.с. 39, 40). Ухвалою суду від 27 вересня 2016 року вказану справу призначено до судового розгляду (том ІІІ а.с. 165). Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області, у зв'язку із звільненням судді Карікової Л.В. у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа розподілена головуючому судді Шароновій Н.О. Ухвалою суду від 21.12.2016 дану справу прийнято суддею Шароновою Н.О. до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні (том ІІ а.с. 222). У судове засідання 17.01.2018 представник позивача, відповідач - 2 та його представник не з'явились, при цьому 16.01.2018 позивач та відповідач - 2 звернулися до суду із клопотанням та заявою, в яких просили розглядати справу за відсутності представника позивача та відповідача - 2 та повідомили про підтримання раніше висловлених ними під час розгляду даної справи позицій щодо суті позовних вимог. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач - 1, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання представник відповідача - 2, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача - 2 та його представника, які раніше брали участь у судових засіданнях, суд дійшов такого: Судом встановлено, що 30.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 50012425 (далі - Кредитний договір). За умовами Кредитного договору позивач надав відповідачу - 1 грошові кошти у розмірі 195129,95 грн., що еквівалентно 15067,95 дол. США на дату укладення договору, строком на 60 місяців з процентною ставкою 10,50% з цільовим призначенням на придбання Автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, а також додатковий кредит у сумі 57391,15 грн., що еквівалентно 4431,75 доларів США, для сплати страхових платежів за договором страхування (том І а.с. 8-19). Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору позичальник зобов'язується використовувати кредит відповідно до цільового призначення, визначеного кредитним договором, забезпечити повернення кредиту та сплату плати за користування кредитом у повному обсязі на умовах кредитного договору. Загальними положеннями Кредитного договору сторонами визначено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Пунктом 2.4 Кредитного договору визначено, що нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом "30/360" (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Грфіку погашення кредиту. Згідно з Графіком погашення кредиту, що є додатком до Кредитного договору, [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів у сумі еквівалентній 398,38 доларів США, а останній місяць - 398,53 доларів США. Пунктами 8.1, 8.2 Кредитного договору сторони встановили, що у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. У разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, передбаченої в пункті 3.2.1, позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми кредиту. Свої зобов'язання за Кредитним договором в частині сплати щомісячних платежів, відповідач - 1 не виконує. У зв'язку з порушенням відповідачем - 1 зобов'язань за Кредитним договором 17.01.2015 позивач направив відповідачу - 1 вимогу про дострокове повернення кредиту (том І а.с. 78,79), яка залишилася без задоволення. Неналежним виконанням зобов'язань за Кредитним договором відповідач - 1 порушує умови договору, права позивача, та вимоги ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також, згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене станом на 16.03.2015 заборгованість відповідача - 1 перед позивачем за Кредитним договором складає 505768,83 грн., з яких: 433052,43 грн. - основна заборгованість зі сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом; 6825,11 грн. - основна заборгованість зі сплати додаткового кредиту; 40453,11 грн. - штраф; 357,35 - пеня; 1180,64 - 3% річних; 23900,19 грн. - інфляційні втрати (розрахунок наведений позивачем том І а.с. 215-224). Щодо збитків у сумі 13867,33 грн., то слід зазначити таке: Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням. За таких обставин, є невірним вважати збитками понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" витрати на юридичну допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Вернер" і вказані витрати не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 30.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, заставною вартістю 229564,65 грн. (далі - Договір застави) (том І а.с. 20-25). Обтяження вказаного автомобіля за Договором застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 01.10.2014 13:55:26 за № 14562196, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 01.10.2014 № 45271761 (том ІІ а.с. 148). У подальшому 21.04.2016, у зв'язку із технічною помилкою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, позивачем внесено зміни щодо розміру зобов'язання відповідача - 1, зокрема, розмір основного зобов'язання 15067,95 грн. змінено на 15067,95 доларів США, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 21.04.2016 № 49461854 (том ІІ, а.с. 98-104). Як вже встановлено судом відповідач - 1 свої зобов'язання за Кредитним договором в частині сплати кредитних платежів не виконував і станом на 16.03.2015 заборгованість відповідача - 1 перед позивачем за Кредитним договором складає 505768,83 грн., з яких: 433052,43 грн. - основна заборгованість зі сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом; 6825,11 грн. - основна заборгованість зі сплати додаткового кредиту; 40453,11 грн. - штраф; 357,35 - пеня; 1180,64 - 3% річних; 23900,19 грн. - інфляційні втрати. 14 жовтня 2014 року Києво-Святошинським РЕВ ДАІ було здійснено перереєстрацію транспортного засобу автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, на нового власника [PERSON] та йому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 349114 (том І а.с. 110). Згідно з положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно з положеннями ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення. Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено. Частиною 2 статті 589 ЦК України передбачено право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно з положеннями ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Статтею 27 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Частиною 1 статті 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про заставу" та ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Обтяження автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, за Договором застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 01.10.2014 13:55:26 за № 14562196, що підтверджується витягом із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 01.10.2014 № 45271761 (том ІІ а.с. 148), тобто застава є чинною з 01.10.2014 і при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Оскільки на час відчуження спірного автомобіля боржником в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявні відомості про обтяження, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Визначаючи розмір заборгованості за Кредитним договором, в рахунок погашення якої проводиться стягнення, суд вважає доведеним розмір боргу позичальника [PERSON] у розмірі 505768,83 грн. та вважає за можливе звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення цієї заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Обтяжувач має право на власний розсуд, а у разі звернення стягнення на предмет застави за судовим рішенням - і суд, обрати один із таких способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. З викладеного вище слідує, що у разі порушення зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель має право звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави і на свій розсуд вибрати спосіб звернення, в тому числі і шляхом продажу предмета застави на публічних торгах. Визначаючи початкову ціну предмета застави, суд керується приписами ст. ст. 526, 530 ЦК України щодо обов'язковості умов договору для його сторін та враховує те, що при укладенні Договору застави від 30.09.2016 сторони погодились, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в пункті 1.1 цього Договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб'єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателями (п. 5.4.1 Договору застави). Згідно з п. 1.1 Договору застави від 30.09.2014 заставна вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2014, становить 229564,65 грн., а тому належить встановити початкову ціну предмета застави саме в такому розмірі. Суд, з урахуванням всього вищенаведеного, відхиляє доводи відповідача - 2 про те, що він є добросовісним набувачем спірного автомобіля і цей автомобіль не підлягає у нього вилученню як заставний, а також те, що дійсним зареєстрованим обтяженням забезпечено вимогу лише у межах суми 15067,95 грн., оскільки реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", при цьому заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими, і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial