Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В листопаді 2015року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК „Південна", в якому ставив питання про поновлення йому строку звернення до суду з даним позовом, також у вимогах заявленого позову [PERSON] просив: - визнати дії виконавчого комітету Ніжинської міської ради в особі міського голови [PERSON], пов'язані із звільненням керівника КП ''Південна" [PERSON] незаконними; - скасувати розпорядження виконавчого комітету Ніжинської міської ради в особі міського голови [PERSON] від 30.12.2014 року №189 про звільнення позивача з посади начальника КП ЖЕК ''Південна" Ніжинської міської ради у зв'язку із закінченням строку дії контракту за п.2 статті 36 КЗпП України; - поновити [PERSON] на посаді начальника КП ЖЕК ''Південна" з 31.12.2014 року; - стягнути з КП ЖЕК ''Південна" на користь позивача заробітну плату за грудень 2014 року, включно із складовими заробітної плати без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів: премію за підсумками роботи в грудні 2014 року згідно п.п.г) п.4.1. контракту №84 від 07.04.2014 року; грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до статті 34 Закону України ''Про оплату праці" та п.4.5. контракту №84 від 07.04.2014року за період часу з грудня 2014року по дату ухвалення рішення; - стягнути з КП ЖЕК ''Південна" на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу включно за період часу з 31.12.2014 року по дату ухвалення рішення, без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів; - стягнути в солідарному порядку з виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК ''Південна'' на користь позивача 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В доводах позовної заяви [PERSON] зазначає, що строк звернення його до суду з даним позовом підлягає поновленню, оскільки він мав наміри відновити свої права без звернення до суду, звертаючись до відповідних правоохоронних органів, що підтверджується представленими позивачем доказами. В подальшому з причини відсутності позитивного результату розгляду його звернень, як вказує позивач, він звернувся з даним позовом до суду, обґрунтовуючи при цьому вказаними обставинами поважність причин пропуску строку звернення з позовом. В обґрунтування вимог заявленого позову [PERSON] зазначає, що відповідно до розпорядження від 30.12.2014року №189 виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області його було звільнено відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України з посади начальника КП ЖЕК ''Південна'' Ніжинської міської ради 31.12.2014року, у зв'язку із закінченням строку дії контракту №84 від 07.04.2014року. Позивач вважає, що при його звільненні не було дотримано порядку звільнення з вказаної посади, передбаченого умовами укладеного між сторонами контракту та положеннями законодавства. Позивач зазначає, що вказане розпорядження про його звільнення з роботи підписано заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади [PERSON], який не є стороною контракту. Позивач вказує, що заступник міського голови м.Ніжина [PERSON], підписуючи зазначене розпорядження, яке мав би підписувати міський голова м.Ніжина [PERSON], не виконував обов'язки голови ради 30.12.2014року.Також позивач зазначає, що перед звільненням він не був за два місяці до закінчення строку дії контракту попереджений про можливість укладення контракту на новий строк у встановленому законом порядку. Позивач вказує, що при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, у зв'язку з чим він просить стягнути з КП ЖЕК ''Південна" на свою користь заробітну плату за грудень 2014року, включно із складовими заробітної плати без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів: премію за підсумками роботи в грудні 2014року згідно п.п.г) п.4.1. контракту №84 від 07.04.2014року; грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до статті 34 Закону України ''Про оплату праці" та п.4.5. контракту №84 від 07.04.2014року за період часу з грудня 2014року по дату ухвалення рішення. Позивач зазначає, що за даних обставин наявні підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України. Також [PERSON] просить стягнути в солідарному порядку з виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК ''Південна'' на його користь 2000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди неправомірними діями щодо його незаконного звільнення з роботи. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2015року позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК ''Південна" задоволено частково. Судом стягнуто з комунального підприємства ЖЕК ''Південна" м.Ніжина на користь [PERSON] 11054 грн. 34 коп. заборгованості по заробітній платі та 1152 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього: 12207 грн. 10 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Судом також вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити вимоги заявленого ним позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи. [PERSON] вказує, що судом першої інстанції невірно застосовано положення статті 234 КЗпП України, оскільки суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом, і відсутні підстави для поновлення вказаного строку. При цьому [PERSON] вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги тієї обставини, що вказаний строк позивачем було пропущено з поважних причин, оскільки позивач докладав максимум можливих зусиль для поновлення свого порушеного права, звертаючись до відповідних правоохоронних органів, що підтверджується матеріалами справи. [PERSON] також зазначає, що судом першої інстанції не прийняті до уваги положення чинного трудового законодавства, відповідно до яких відмовити в задоволенні вимог позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим; у разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. [PERSON] в доводах апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції при вирішенні вказаного спору по суті не прийняв до уваги положення Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні''. При цьому [PERSON] стверджує, що були відсутні об'єктивні підстави, які б могли завадити міському голові м.Ніжина [PERSON] підписати розпорядження №189 виконкому Ніжинської міської ради від 30.12.2014року, як це передбачено п.10 статті 42 Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні''. [PERSON] зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не перевірив в ході судового розгляду даної справи тієї обставини, чи дійсно міський голова м. Ніжина [PERSON] у спірний період перебував у відпустці, відповідно до табелю обліку робочого часу за грудень 2014року та графіку відпусток за 2014рік. [PERSON] вказує, що заступник міського голови [PERSON] не мав права виконувати обов'язки міського голови, видавати розпорядження, здійснювати підпис фінансових, господарських та інших документів, оскільки такі дії не передбачені його посадовими обов'язками, затвердженими розпорядженням міського голови від 22.09.2014року № 282-К. Також [PERSON] в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав відповідної правової оцінки тій обставині, що позивач не був попереджений за два місяці до закінчення строку дії укладеного між сторонами контракту про можливість укладення контракту на новий строк у встановленому законом порядку. Таким чином, [PERSON] вважає, що він був позбавлений можливості продовжити або укласти контракт на новий строк. [PERSON] стверджує, що при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі за грудень 2014року, як це передбачено умовами п.4 укладеного між сторонами контракту №84 від 07.04.2014року. При цьому [PERSON] зазначає, що комунальне підприємство ЖЕК ''Південна'' не було позбавлено можливості перерахувати належні позивачу до виплати грошові кошти поштовим переказом за адресою місця його реєстрації та постійного проживання. [PERSON] вказує, що рекомендованої кореспонденції з даного приводу він не отримував, при цьому є його відповідне звернення до правоохоронних органів із заявою про злочин щодо підроблення його підпису службовими особами поштового зв'язку на корінці про вручення рекомендованого листа. [PERSON] також не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою грошових коштів, яка підлягає стягненню на користь позивача з КП ЖЕК ''Південна''. [PERSON] також вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні вимог заявленого позову щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди, оскільки порушення його прав внаслідок незаконного звільнення призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. В запереченнях на апеляційну скаргу виконавчий комітет Ніжинської міської ради та комунальне підприємство ЖЕК ''Південна'' просять відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з її необґрунтованістю та залишити без змін рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2015 року, оскільки його судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню; рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2015року необхідно змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК ''Південна" про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2015 року необхідно залишити без змін. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.11-14), що 07.04.2014року між виконавчим комітетом Ніжинської міської ради в особі секретаря міської ради [PERSON], який діє на підставі Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні'' та [PERSON] було укладено та, відповідно, підписано контракт №84, згідно до якого позивача було прийнято на роботу до комунального підприємства Ніжинської міської ради Чернігівської області ЖЕК''Південна'' на посаду начальника вказаного комунального підприємства. Відповідно до п.7.1. вказаного контракту, він набуває чинності з 08.04.2014року та діє по 31.12.2014року (а.с. 11-14). В п.п. б п.6.2. Розділу 6 контракту №84 від 07.04.2014року зазначено, що вказаний контракт припиняється (розривається) після закінчення строку дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України). Згідно п.6.6.2. зазначеного контракту, в разі неукладення з керівником підприємства контракту на новий строк після закінчення строку дії цього контракту, керівник підприємства звільняється із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням строку договору). Як вбачається з розпорядження виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 30.12.2014року №189 ''Про звільнення з посади [PERSON]''(а.с.10): ''Відповідно до ст.ст.42,59 Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні'', п.2 ст.36 КЗпП України, п.п.б п.6.2. Розділу 6 контракту № 84 від 07.04.2014року: [PERSON] звільнити з посади начальника комунального підприємства житлово-експлуатаційна контора ''Південна'' Ніжинської міської ради Чернігівської області, 31.12.2014року, у зв'язку із закінченням строку дії контракту. 2.КП ЖЕК ''Південна'' здійснити повний розрахунок З [PERSON] у строки та відповідно до вимог чинного законодавства України. 3.Контроль за виконанням розпорядження покласти на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON] та начальника відділу кадрової політики та запобігання проявам корупції апарату виконавчого комітету міської ради [PERSON] Підстава: контракт № 84 від 07.04.2014р.'' В ході судового розгляду даної справи також встановлено і вказані обставини сторонами не оспорюються, що позивач був ознайомлений з вказаним розпорядженням 30.12.2014року, і в цей же день отримав трудову книжку з відповідним записом про його звільнення. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.2-8), до суду першої інстанції з позовом до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК''Південна" про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, [PERSON] звернувся 05.11.2015року. Відмовляючи в задоволенні заявленого позову в частині позовних вимог про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з посиланням на ч.1статті 233 КЗпП України зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, зокрема, місячний строк з дня вручення копії оскаржуваного розпорядження про звільнення та з дня видачі йому трудової книжки. Також судом першої інстанції вказано, що звернення позивача в правоохоронні органи за захистом свого трудового права не є поважною причиною і підставою для поновлення позивачу пропущеного ним строку звернення до суду. За даних обставин суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог заявленого позову в частині позовних вимог про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем пропущено без поважних причин місячний строк звернення до суду, встановлений ч.1 статті 233 КЗпП України (у справах про звільнення). Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги [PERSON] відносно того, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні вимог заявленого позову в частині позовних вимог про скасування розпорядження, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди з причини пропуску позивачем без поважних причин місячного строку звернення до суду, встановленого ч.1 статті 233 КЗпП України, безпідставно не з'ясовував всі інші обставини справи, пов'язані із звільненням позивача, а саме, судом першої інстанції не перевірялась законність звільнення позивача із займаної посади. Необхідно зазначити, що з врахуванням роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року №9 (з наступними змінами і доповненнями) ''Про практику розгляду судами трудових спорів'', при пропуску строків (в даному випадку-місячного строку), встановлених статтею 233 КЗпП України, суд при розгляді трудового спору має з'ясувати всі обставини справи. При необгрунтованості вимог суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд також відмовляє в позові, але уже з інших мотивів: у зв'язку з пропуском встановленого строку. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12. 2015 року змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК ''Південна" про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. З'ясувавши всі фактичні обставини справи, як цього вимагають приписи норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги заявленого позову у вказаній частині є необґрунтованими по суті, тому в їх задоволенні необхідно відмовити саме з цієї підстави. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.11-14), що 07.04.2014року між виконавчим комітетом Ніжинської міської ради в особі секретаря міської ради [PERSON], який діє на підставі Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні'' та [PERSON] було укладено та відповідно, підписано контракт №84, згідно до якого позивача було прийнято на роботу до комунального підприємства Ніжинської міської ради Чернігівської області ЖЕК ''Південна'' на посаду начальника вказаного комунального підприємства. Відповідно до п.7.1. вказаного контракту, він набуває чинності з 08.04.2014року та діє по 31.12.2014року (а.с. 11-14). В п.п. б п.6.2. Розділу 6 контракту №84 від 07.04.2014року зазначено, що вказаний контракт припиняється (розривається) після закінчення строку дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України). Згідно п.6.6.2. зазначеного контракту, в разі неукладення з керівником підприємства контракту на новий строк після закінчення строку дії цього контракту, керівник підприємства звільняється із займаної посади на підставі п.2ст.36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням строку договору). Як вбачається з розпорядження виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 30.12.2014року №189 ''Про звільнення з посади [PERSON]''(а.с.10), відповідно до ст.ст.42, 59 Закону України '' Про місцеве самоврядування в Україні'', п.2 ст.36 КЗпП України, п.п.б п.6.2. Розділу 6 контракту №84 від 07.04.2014року, [PERSON] було звільнено з посади начальника комунального підприємства житлово-експлуатаційна контора ''Південна'' Ніжинської міської ради Чернігівської області, 31.12.2014року, у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Відповідно до ч.3 статті 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. В доводах апеляційної скарги [PERSON] зазначає, що відповідно до вимог законодавства, яке регулює укладення контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності, контакт може бути укладений на термін від 1 до 5 років, разом з тим, з ним контракт було укладено на строк з 08.04.2014року по 31.12.2014року, що на думку [PERSON], свідчить про необґрунтованість його звільнення у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Вказані доводи апеляційної скарги, приймаючи до уваги положення ч.3 статті 21 КЗпП України та фактичні обставини справи, не можуть бути підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки при укладенні та підписанні вказаного контракту між його сторонами було погоджено строк дії контракту саме з 08.04.2014року по 31.12.2014року, проти чого позивач при укладенні та підписанні контракту не заперечував. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оспорюване позивачем розпорядження про його звільнення є незаконним, оскільки при звільненні позивача виконавчим комітетом Ніжинської міської ради не було дотримано положень п.6.6.укладеного контракту №84 від 07.04.2014року, відповідно до якого не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку дії контракту, власник зобов'язаний попередити керівника про необхідність укладення з ним контракту на новий строк у встановленому законом порядку. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки вказаний пункт контракту розповсюджується на випадки, коли власник має намір укласти з керівником контракт на новий строк. А в даному випадку, відповідно до пояснень представника виконавчого комітету Ніжинської міської ради в судовому засіданні, намірів продовжувати з позивачем контракт на новий строк власник не мав. Відповідно до п.6.6.1. контракту № 84 від 07.04.2014року, цей контракт не може бути пролонгований автоматично після закінчення строку його дії. В п.п.б п.6.2. Розділу 6 контракту №84 від 07.04.2014року зазначено, що вказаний контракт припиняється (розривається) після закінчення строку дії контракту (п.2 ст. 36 КЗпП України).Згідно п.6.6.2. зазначеного контракту, в разі неукладення з керівником підприємства контракту на новий строк після закінчення строку дії цього контракту, керівник підприємства звільняється із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням строку договору). Як вбачається з розпорядження виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 30.12.2014року №189 ''Про звільнення з посади [PERSON]''(а.с.10), відповідно до ст.ст. 42, 59 Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні'', п.2 ст.36 КЗпП України, п.п.б п.6.2. Розділу 6 контракту № 84 від 07.04.2014року, [PERSON] було звільнено з посади начальника комунального підприємства житлово-експлуатаційна контора ''Південна'' Ніжинської міської ради Чернігівської області, 31.12.2014року, у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що при звільненні позивача виконавчим комітетом Ніжинської міської ради не було дотримано положень п.6.6. укладеного контракту №84 від 07.04.2014року, відповідно до якого не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку дії контракту, власник зобов'язаний попередити керівника про необхідність укладення з ним контракту на новий строк у встановленому законом порядку, не можуть бути підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. В доводах апеляційної скарги [PERSON] зазначає, що розпорядження про його звільнення з роботи № 189 від 30.12.2014року безпідставно підписано не міським головою м.Ніжина [PERSON], а його заступником з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON], тому воно є незаконним. Вказані доводи апеляційної скарги, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для поновлення позивача на роботі, з наступних підстав. Як вбачається з розпорядження виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 26.12.2014року № 335-В ''Про відпустку міського голови'' за підписом міського голови м. Ніжина (а.с.75):''Відповідно до ст.ст.42,59 Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні'', ст.ст. 2, 6, 10, 21 Закону України ''Про відпустки'', ст.21 Закону України ''Про службу в органах місцевого самоврядування'': 1.Вибуваю у основну щорічну відпустку на п'ять календарних днів з 26 по 30 грудня 2014року за період роботи з 03.06.2014року по 02.06.2015року. 2.Надати [PERSON], заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, право першого підпису службових, фінансових та адміністративно- господарських документів, тимчасово, на період відпустки міського голови, з 26 по 30 грудня 2014 року включно''. Необхідно зазначити, що вказане розпорядження від 26.12.2014року №335-В, з врахуванням приписів статей 42,59 Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні'', видано в межах повноважень міського голови та є чинним. За даних обставин твердження апеляційної скарги відносно того, що розпорядження про звільнення позивача з роботи №189 від 30.12.2014року безпідставно підписано не міським головою м.Ніжина [PERSON], який у період своєї відпустки перебував на робочому місці, як стверджує [PERSON], а його заступником з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON], є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування розпорядження про звільнення позивача з роботи №189 від 30.12.2014року та поновлення позивача на роботі. Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги [PERSON] відносно того, що його звільнення з роботи відбулось безпідставно, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. За даних обставин, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2015року змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК''Південна" про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. А саме, відмовити позивачу у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині у зв'язку з їх безпідставністю. В доводах апеляційної скарги [PERSON] не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з комунального підприємства ЖЕК ''Південна" м.Ніжина на користь позивача 11054 грн. 34 коп. заборгованості по заробітній платі та 1152 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього: 12207 грн. 10 коп. При цьому [PERSON] вказує, що при визначенні вказаних сум судом не в повному обсязі прийнято до уваги фактичні обставини справи. Вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема, довідкою комунального підприємства ЖЕК ''Південна''(а.с.97), що заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі становить 11054 грн. 34 коп. Згідно вказаної довідки комунального підприємства ЖЕК ''Південна''(а.с.97), вказана сума включає в себе також компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за період з 07.04.2014року по 31.12.2014року (23 календарні дні) та суму індексації в розмірі 442грн.01коп. Судом першої інстанції також встановлено, що позивач 09.01.2015року отримав лист від комунального підприємства ЖЕК ''Південна''(а.с.88) про необхідність отримання позивачем повного розрахунку по заробітній платі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.88 зворот), проте правом на отримання вказаних коштів не скористався. За даних обставин, з врахуванням приписів статті 117 КЗпП України, яка регламентує відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити вимоги заявленого позову у вказаній частині за 4 робочі дні, а саме, за період з 05.01.2015року по 08.01.2015року. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судом шляхом проведення відповідних розрахунків визначена середньоденна заробітна плата позивача в розмірі 288 грн. 19 коп., що узгоджується з даними довідки комунального підприємства ЖЕК ''Південна'' (а.с.212). За даних обставин, на підставі приписів ч.1 статті 117 КЗпП України, судом першої інстанції стягнуто на користь позивача: 288грн. 19 коп. х 4 дні = 1152 грн. 76 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Всього на користь позивача з комунального підприємства ЖЕК ''Південна'' судом першої інстанції стягнуто 12207 грн. 10 коп. (11054 грн. 34 коп. + 1152 грн.76 коп.). Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач не отримував 09.01.2015року листа від комунального підприємства ЖЕК''Південна'' про необхідність отримання ним повного розрахунку, не спростовують висновків суду першої інстанції у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні положень статей 58, 59 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи містять звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу того, що рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення 09.01.2015року (а.с.88 зворот) містить не його підпис та йому особисто рекомендований лист не вручався (а.с.161-163), проте, як встановлено, на час судового розгляду даної справи остаточне відповідне рішення компетентними органами з даного приводу не приймалось. Як вбачається з відповіді старшого слідчого Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 04.02.2016року (а.с.196), досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР № 12015270180001756 від 15.10.2015року за фактом підроблення невідомою особою з числа працівників Ніжинського центру поштового зв'язку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, на даний час триває. Особа, яка може бути причетна до вказаного у заяві про кримінальне правопорушення злочину, на даний час не встановлена. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2015року необхідно змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, комунального підприємства ЖЕК ''Південна" про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. А саме, відмовити позивачу у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині у зв'язку з їх необґрунтованістю. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2015року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial