Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач 24.02.2014 року звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом Державного казначейства України, Прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю прокуратури Полтавської області щодо контролю за дотриманням законності РМОП «Беркут» УМВС України в Полтавській області, СУ УМВС України в Полтавській області щодо проведення досудового слідства по кримінальній справі №10231067, звернення за санкцією на арешт, звернення за санкцією на обшук та іншими діями та бездіяльністю в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 986 580 грн., нанесену відповідачем в наслідок невиконання вимог ст121 Конституції України та ст.1 Закону України «Про прокуратуру» Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що проти нього було незаконно порушено кримінальну справу, протягом досудового розслідування його безпідставно оголосили в розшук, тримали в слідчому ізоляторі, з»явилися до його квартири з обшуком, розторощили його житло, знущалися над ним, який переніс онкологічну операцію та над членами його сім»ї, що привело його до моральних страждань, своїми діями та бездіяльністю прокуратура Полтавської області неодноразово принизила його честь та гідність. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача - Прокуратури Полтавської області за дорученням Боброва С.С. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, просив відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що позивачем не наведено жодного доказу, який би вказував на невиконання прокуратурою Полтавської області вимог Закону України «Про прокуратуру» Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив , про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, повернуті на адресу суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини: 21 липня 2011 року ст. слідчим СУ УМВС України у Полтавській області майором міліції Лоскот С.С. було винесено постанову про закриття кримінальної справи № 10231067 відносно [PERSON] за п.2 ст.213,ч 2 ст6, ст..67,130 КПК України 1960 року (том справи 1 арк.справи7-13) , тобто за відсутністю у його діях ознак інкримінованих злочинів. Знятий арешт з його майна. Прийняте рішення про повернення вилучених особистих речей. Винесенням цієї постанови передували наступні обставини: 13.09.2010 року старшим слідчим СУ УМВСУ в Полтавській області Дичук І.А. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України. 05.11.2010 року старшим слідчим СУ УМВСУ в Полтавській області Лоскот С.С. порушено кримінальну справу відносно позивача за ознаками частин 2,3 статті 358 КК України. 08.11.2010 року відносно [PERSON] винесена постанова про притягнення в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190, ч.2,3 ст.358 КК України і в цей же день він оголошений у розшук. Під час досудового слідства на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Полтави від 02.09.2010 року, був проведений обшук за місцем проживання позивача, за наслідками якого були вилучені його особисті речі. Також, 08.11.2010 року був накладений арешт на майно обвинуваченого [PERSON] Весь цей час позивачем та його адвокатами направлялися чисельні скарги до Прокуратури Полтавської області про ряд порушень з боку слідчих СУ УМВСУ в Полтавській області Лоскот С.С. та Дичук І.А., заявлялися чисельні відводи слідчим, але всі відповіді прокуратури Полтавської області ,як ті, що надані суду позивачем та і ті, що витребувані судом у Прокуратури Полтавської області свідчать, насамперед, про те, що ці відповіді надсилалися виключно з-за потрібності надати письмову відповідь на письмове звернення. Суд прийшов до висновку, що співробітники прокуратури Полтавської області за чисельними скаргами позивача та його адвокатів матеріали кримінальної справи не вивчали, не оглядали і не досліджували.(том справи 1 арк.справи 54-80,134-197). Ярким прикладом відношення співробітників прокуратури Полтавської області (начальника відділу прокуратури області А.В.Колотій) є відповідь від 26.08.2011 року № 04/2/1-7646-10(том справи 1 арк.справи 146). Згідно з цією відповіддю прокуратура Полтавської області 26.08.2011 року відповідала [PERSON], Начальнику СІЗО №23 та адвокату [PERSON], що слідством за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ч 4 ст.190, ч 2 ,3 ст.358 КК України закінчене та виконані вимоги ст.218 КПК України 1960 року. Але, 21 липня 2011 року було винесено постанову про закриття кримінальної справи № 10231067 відносно [PERSON] за п.2 ст.213,ч 2 ст6, ст..67,130 КПК України 1960 року (том справи 1 арк.справи7-13), ці обставини, суд вважає такими , що свідчать про відсутність у начальника відділу прокуратури Полтавської області А.В.Колотій будь-якої уяви про справу ,по якій надано офіційну відповідь. Крім того, є зовсім незрозумілим підстави для відправлення відповіді до Начальника СІЗО №23 , бо 26.01.2011 року [PERSON] був звільнений з Слідчого ізолятору, бо 16.01.2011 року збіг 2-х місячний термін його утримання в СІЗО№23 та 25.01.2011 року Апеляційний Суд Полтавської області скасував постанову Октябрського районного суду м. Полтави про продовження строку перебування в СІЗО і ці обставини також винні бути відомі начальнику відділу прокуратури Полтавської області А.В.Колотій при умові ознайомлення з матеріалами справи.(том 1 арк.32-42). При зверненні до суду з поданням щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було скрито від Октябрського районного суду м. Полтави той факт, що [PERSON].08.02.2010 року зробив операцію з видалення онкологічної пухлини, проходив процедури з хіміотерапії та потребував подальшого ретельного лікування(том справи 1 арк.справи 48-51). Підставою для обрання судом запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою стало подання старшого слідчого СУ УМВСУ в Полтавській області Лоскот С.С. про злісне ухилення від явки до слідчого та оголошення в розшук, подання слідчого узгоджене з прокуратурою Полтавської області, але ніякої перевірки цим обставинам співробітники прокуратури не провели, бо Управління інформаційних технологій УМВС України у Полтавській області 25.06.2011 року своїм листом № 3/І-140 (том 1 арк.47) повідомило позивача про той факт, що відомості про оголошення [PERSON] та [PERSON] в розшук відсутні та до УІТ не надходили. Аналогічні обставини виникли з поданням щодо проведення обшуку, який 02.09.2010 року було проведено в квартирі [ADDRESS], що належить колишній дружині позивача по справі -громадянці [PERSON] та в квартирі [ADDRESS] , в якій позивач по справі має тільки право на проживання , і де безпідставно , як встановлено рішенням суду , знаходились шість співробітників РМОП «Беркут» УМВСУ в Полтавській області та 10 співробітників БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області , які намагалися зламати двері квартири [ADDRESS] та приймали участь у проведенні обшуку квартири , виконуючи вказівку слідчого СО УМВС України в Полтавській області Лоскот С.С. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини. Крім того, не зважаючи на вимоги суду надати докази своїх дій по контролю за дотриманням законності при досудовому слідстві по кримінальній справі, прокуратура Полтавської області 11.08.2014 року надіслала суду пакет документів, який складає собою том справи №2 ,які тримають копії відповідей за 2013,2014 роки і не можуть бути визнані судом належними доказами щодо оцінки діяльності прокуратури під час дізнання та досудового слідства. Згідно з висновком судово-психологічної експертизи №2942 від 18.04.2014 року ХНДІСЕ ім.Засл.професора М.С.Бокаріуса, вбачається, що за умови, якщо судом буде встановлено, що ступень вини відповідачів пов'язана з прямим умислом, можливий розмір компенсації моральної шкоди, заподіяній позивачу, складає 657720 грн., або еквівалент 540 мінімальних заробітних плат. Такими обставинами є обставини, які встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 2011/1571/2012,2//638/350/13 від 13.11.2013 року, яке було змінене не ухвалою Апеляційного Суду Харківської області та набуло чинності 14.04.2014 року. Згідно з Інформаційним листом Вищого адміністративного Суду України від 12 березня 2011 року № 334/8/13-11 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2011 року № 259/0/4-11 посадові особи органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури виконують владні процесуальні , а не управлінські функції. « …….При цьому відповідно до ст.ст.110,234,236 Кримінально-процесуального Кодексу дії органів дізнання, слідчого, прокурора можуть бути оскаржені в суді. Згідно з вимогами ч 1 ст. 2 та ст.3 КПК України провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього кодексу незалежно від місця скоєння злочину. При провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально - процесуальний закон ,який діє відповідно , під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи. Отже кримінально-процесуальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання попереднього слідства, прокуратури ,суду(судді) щодо порушення, розслідування і вирішення кримінальних справ ,а також діяльність інших учасників процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів та цивільних відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав , свобод та законних інтересів. Оскарження окремих процесуальних дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути розглянута в порядку , визначеному КАС України . …..» Також суд звертає увагу на ті обставини , що відповідно до вимог ст.14 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури , можливо подавати до суду за вибором громадянина. Відповідно до статті 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За положеннями пункту 2 частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Порядок захищення порушених прав, обраний позивачем, не суперечить загальним принципам цивільного судочинства, гарантує йому конституційні права на судовий захист цивільного права і інтересу, визначеному статтею 3 ЦК України, тому, даний позов розглянутий судом в порядку позовного провадження. Таким чином, наведені вище висновки спеціалістів є належними письмовими доказами на підтвердження суми спричиненої моральної шкоди. Стаття 1 Закону України № 266/94-ВР від 1 грудня 1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" в редакції, що діяла на час перебування під слідством позивача, зі змінами (далі Закон) встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України: "Про оперативно-розшукову діяльність" , "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У відповідності зі ст.29 Закону України «Про прокуратуру» предметом нагляду є додержання законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство. У відповідності з п.3) ч2 ст.29 нагляд має своїм завданням сприяти запобіганню незаконному притягненню особи до кримінальної відповідальності. У відповідності з п.2) ч1 ст.30 Закону України «Про прокуратуру» прокурор вживає заходів до того, щоб органи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство не допускали порушення законності під час проведення оперативно - розшукової діяльності, досудового розслідування. Посилання представника відповідача на недоведеність позивачем своїх вимог та спричинення моральної шкоди, голослівні, надумані, такі, що суперечать вимогам Закону України «Про прокуратуру» та спростовуються вище приведеними позивачем та дослідженими судом доказами. Крім того, посилання представника відповідача на ті обставини, що на користь позивача вже стягнуто кошти за дії та бездіяльність органів досудового слідства є такими, що спростовуються матеріалами справи, бо на користь позивача стягнуто з держави кошти саме за дії слідчого СО УМВС України в Полтавській області Лоскот С.С. Суд вважає доведеним, що позивач зазнав моральних страждань у зв'язку з кримінальним переслідуванням, проведення у нього обшуку, вилученням та утриманням особистих речей, чим були порушені його права відповідно до статті 62 Конституції України та звичайний життєвий уклад, таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає доцільним та достатнім стягнення на користь позивача моральної шкоди. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності , приходить до висновку, що сума моральної шкоди, яка зазначена в висновку судово-психологічної експертизи №2942 від 18.04.2014 року ХНДІСЕ ім.Засл.професора М.С.Бокаріуса може бути стягнута тільки з урахуванням дій чи бездіяльності всіх робітників органів дізнання , досудового слідства, прокуратури та суду, на підставі чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial