Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернулась в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до суду з позовом до заступника директора з виховної роботи Грозинської гімназії [PERSON], третя особа: відділ освіти Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення моральної шкоди, завданої неповнолітній дитині. В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини - сина, [PERSON] , [INFO] , якийє учнем 8-А класу Грозинської гімназії і який постійно потерпає від неправомірних дій (зазнає психологічного тиску, цькування, дискримінації та образ) зі сторони вчителя із зарубіжної літератури та по сумісництву заступника директора з виховної роботи [PERSON] . Крім цього, дискримінація, приниження проявились і в оцінюванні знань дитини, поведінка відповідача була спрямована на приниження честі і гідності дитини, щоб всіляко образити та применшити його значення, занизити самооцінку, внаслідок чого син позивача отримав стрес та психологічну травму. Педагогічним колективом Грозинської гімназії за наслідками розгляду заяви позивача (та ще декількох батьків) було встановлено в діях [PERSON] ознаки булінгу, про що направлено відповідні матеріали до відповідного органу поліції. За фактом булінгу (психологічного насильства) було складено протокол органу поліції по відношенню до [PERSON] . Внаслідок зазнаного психологічного насильства зі сторони вчителя неповнолітньому [PERSON] була необхідна психологічна допомога, оскільки дитина зазнала сильних душевних переживань, тому позивач звернулась до практикуючих психологів. За результатами досліджень психологічного стану дитини у нього виявлена низька мотивація до навчання та відвідування школи, що може бути наслідком психотравмуючої ситуації, яка виникла внаслідок конфлікту з вчителем, а також наявні ознаки нерішучості, підвищеної тривожності, відчуття втрачених можливостей. Позивач вважає дії відповідача по відношенню до її сина, завдають шкоди честі і гідності, здоров`ю, оскільки психологічна складова розвитку дитини є основою загального стану здоров`я дитини, а тому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, який просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Також позивач пояснила, що її син [PERSON] 12 березня 2019 року прийшов додому зі школи заплаканий так як сказав вчителю - [PERSON] , що на її уроці можна заснути, а вона назвало його «воно». На наступному уроці при всіх дітях [PERSON] почала його ображати та принижувати. При цьому [PERSON] є завучем з виховної роботи. Також вказала на те, що навесні 2019 року її сина відповідач спочатку включила до складу дітей, які мають право на безкоштовні путівки на відпочинок, однак потім виключила його зі складу цих дітей на тій підставі, що він не прописаний в селі, але дійсною причиною є помста з боку [PERSON] тому дії вчителя вона розцінює як неправомірні, такі, що спричинили моральні страждання. Пояснила, що вона намагалася поспілкуватися із [PERSON] щодо припинення неадекватних дій щодо її сина, адже дитина страждає, але до позитивного результату вони не дійшли. Крім того відмітила, що її син [PERSON] після подій, які відбулися, 2 рази на тиждень відвідує психолога. Пояснити, чому саме просить стягнути як моральну шкоду в розмірі 5 мінімальних заробітних плат не змогла. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що справа по булінгу сфабрикована. Вказала на те, що 12 березня 2019 року під час проведення уроку зарубіжної літератури ученм 8-го класу цієї гімназії [PERSON] було поставлено оцінку «1», він сказав, що "на її уроці можна заснути", не надав щоденник. Щодо образливого на адресу [PERSON] слова "воно", пояснила, що мала на увазі "дитя - воно". Також відмітила конфлікт навесні 2019 року щодо розподілу путівок на оздоровлення, але вважає дані заперечення безпідставними так-як з`явились інші діти які мали пріоритетне право на путівку (діти учасників АТО, батьки яких мають тяжкі захворювання), яким і були надані путівки, а [PERSON] був виключений із складу дітей, які мають право на путівку, і в подальшому так і не отримав путівку. Представник відповідача проти позову заперечила, підтримала пояснення відповідача, вважає що позов не обгрунтований, розмір моральної шкоди не пояснюється і не підтверджений. Представник відділу освіти Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якому просив розгляд справи проводити у відсутність представника та щодо вирішення позову поклався на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є директором Грозинської гімназії. В березні 2018 року [PERSON] в його присутності принизила [PERSON] так як він неправильно повівся до неї. На його слова вона не реагувала, не зупинялась, увійшла в «кураж». На наступний день від матері дитини надійшла заява про приниження його на уроці, що він не достойний навчатись у гімназії, назвала його «воно». Розподіл путівок на оздоровлення дітей розпочала [PERSON] , хоч він особисто їй такої вказівки не надавав. Вона дітей вибрала сама. Однак батьки інших дітей звернулись до нього з проханням включити їх дітей до списку, так як вони мають пріоритетне право. Щодо [PERSON] , то [PERSON] пояснила, що ця дитина поїде тільки через її «труп». Свідок [PERSON] суду пояснила, що між [PERSON] і [PERSON] стався конфлікт. Її дитина та [PERSON] навчаються в одному класі. [PERSON] до [PERSON] говорила по посилених тонах так-як дитина сказала, що це буде не цікавий урок і на ньому можна буде заснути, а [PERSON] обізвала його «воно». Діти бачили, що він був дуже пригнічений, плакав, ні з ким не хотів спілкуватись і пішов додому. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є класним керівником класу де навчається [PERSON] . До конфліктної ситуації дитина добросовісно відносилася до навчання, приймала участь в громадському житті школи, приймав участь в художній самодіяльності. [PERSON] дуже емоціно розмовляла по відношенню до дитини, що він «такий сякий», порушив поведінку. Ініціатором конфлікту була [PERSON] . Конфлікт виник через те, що дитина сказала, що на її уроці можна поспати. На його думку [PERSON] не залагодила конфлікт і це переросло у велику проблему, вона не йшла на контакт. Вона обізвала дитину «воно». Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в гімназії психологом. 14.03.2018 року прийшов до неї в кабінет психолога [PERSON] так як [PERSON] обізвала його «воно» чим принизила перед однокласниками, він хотів перевестись в іншу школу, хотів повіситись. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є членом батьківського комітету класу де навчається [PERSON] . Навесні 2018 року вона приймала участь і в засіданні батьківського комітету школи де розподіляли путівки на відпочинок дітей. Директор школи надав перший список. Ми почали вибирати дітей. В першу чергу надали путівки 2 путівки дітям сиротам. З іншими були суперечки. Ми залишили список дітей з багатодітних сімей, дітей сімей учасників АТО. [PERSON] до списку не попав, хоч директор і хотів його включити як обдаровану дитину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона присутня на 3-х засіданнях комісії по розподілу путівок на оздоровлення дітей в 2019 році. На першому засіданні [PERSON] надала неправдиву інформацію про те, що дитина яка не зареєстрована в селі - [PERSON] не має право на путівку, а реєстрація значення не має. Після того як дитину зареєстрували, на другому засіданні [PERSON] сказала, що дитина неадекватна і батьки неадекватні, чим проявила упередженість і заявила, що ця дитина все одно путівку не отримає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в неї є 2 дітей круглих сиріт, ще дитина напівсирота і вона має статус багатодітна сім`я. Діти розповідали, що [PERSON] зриває уроки, говорить про те, що на уроках [PERSON] можна поспати. [PERSON] повідомила, що на 3-х дітей виділили путівки на оздоровлення дітей. Потім зателефонувала [PERSON] і сказала, що одну путівку забрали з ініціативи директора гімназії і передали [PERSON] .. Після цього на черговому засіданні в сільській раді вирішили повернути путівку на її 3 дитину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була секретарем Сингаївської сільської ради і програмою ради були виділені безкоштовні 25 путівок для дітей на відпочинок, а саме для дітей сиріт, учасників АТО, обдарованих дітей. В школі були розподілені путівки, однак на скарги батьків інших дітей список повернули школі для доопрацювання так як вчителі краще знають дітей. До сільської ради надходило звернення від батьків щодо застосування булінгу [PERSON] до [PERSON] , але підтверджуючих документів не було, жодне рішення не приймалось. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є депутатом сільської ради. В раді була програма забезпечити дітей безкоштовними путівками на відпочинок для дітей малозабезпечених, інвалідів, багатодітних, сиріт, учасників АТО. Чотири роки путівки правильно розподіляла [PERSON] . Але виявилось, що декілька батьків також хотіли путівки, серед них була і [PERSON] . Але на сесії не були включені ці додаткові діти. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне. [PERSON] є матірю [PERSON] , [INFO] , який є учнем Грозинської гімназії Коростенського району Житомирської області. 27.05.2019 року [PERSON] звернулась із скаргою на ім`я директора Грозинської гімназії щодо психологічного тиску відносно сина [PERSON] , з якої зрозуміло, що [PERSON] відомо про інцидент, який відбувся 12.03.2019 року між її сином [PERSON] та вчителем зарубіжної літератури [PERSON] і вона дії вчителя по відношенню до її сина розцінює як моральне знущання, приниження (булінг). 31.05.2019 року на засіданні комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Грозинської гімназії Коростенського району розглянуто скаргу [PERSON] та ухвалили факт виявлення ознак булінгу з боку [PERSON] до [PERSON] 08.10.2019 року Коростенським міськрайонним судом винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення за ст.173-4 ч.1 КУпАП якою [PERSON] було визнано винуватою, а справу закрито в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вказаним судовим рішенням встановлено, що в період часу із 12 березня 2019 року до 30 травня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , на території Грозинської гімназії вчитель [PERSON] висловлювала образливі чутки, маніпуляції, словесно зачіпала неповнолітнього [PERSON] , 2005 року народження, що між учасниками освітнього процесу розглядається як факт булінгу. Постановою Житомирського апеляційного суду від 18.11.2019 року постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.10.2019 року залишено без змін. 04.12.2019 року за результатами встановленого судами булінгу [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку із вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи, відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 06.03.2020 року [PERSON] відмовлено в задоволенні її позову про поновлення на роботі. Постановою апеляційного суду Житомирської області 20.05.2020 року рішення суду від 06.03.2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду України 07.12.2020 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін. Статтею 82 ч.6 ЦПК України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обов`язковими для суду в даній справі є правові наслідки постанови Коростенського міськрайонного суду від 08.10.2019 в справі про адміністративне правопорушення за ст.173-4 ч.1 КУпАП відносно [PERSON] щодо доведеності факту булінгу відносно [PERSON] в період часу із 12 березня 2019 року до 30 травня 2019 року вчиненого з вини [PERSON] . Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 21 Конституції України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 28 Конституції Українипередбачено, що кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше, а дитинство - період розвитку людини до досягнення повноліття. Статтею 9 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Стаття 10 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлює, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Відповідно до п.19 ч.І ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пункт 18 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про освіту» визначає, що освітня послуга -комплекс визначених законодавством, освітньою програмою та/або договором дій суб`єкта освітньої діяльності, що мають визначену вартість та спрямовані на досягнення здобувачем освіти очікуваних результатів навчання. Пункт 8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про освіту» визначає, що здобувачі освіти - це вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, аспіранти (ад`юнкти), докторанти, інші особи, які здобувають освіту за будь-яким видом та формою здобуття освіти. Таким чином, якщо є освітня послуга, то є надавач послуги, в даному випадку, заклад освіти в особі вчителя та заступника директора з виховної роботи, та споживач, в цьому випадку - здобувач освіти - учень. Згідно п.3-1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про освіту» надано визначення поняттю булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору Стаття 6 ЗУ «Про освіту» визначає засади державної політики у сфері освіти та принципи освітньої діяльності як: гуманізм; єдність навчання, виховання та розвитку; формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психічного насильства, а також до дискримінації за будь- якими ознаками. Відповідно до п. 1 статті 56 закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані: додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента, захищати дітей, молодь від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, забезпечувати умови для засвоєння вихованцями, учнями, студентами, слухачами навчальних програм на рівні обов`язкових вимог до змісту, рівня та обсягу освіти, сприяти розвитку здібностей дітей, учнів, студентів, настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі - правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбності, поміркованості, інших доброчинностей. Відповідно до п.3 постанови ПВС України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі та гідності фізичної особи. Судом встановлено, що дитина позивача у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї внаслідок вчинення адміністративного правопорушення перенесла душевні страждання. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою яка її завдала , за наявності її вини, а згідно ст..1168 ЦК така шкода може бути відшкодована одноразово. Таким чином моральна шкода підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахову є характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), пояснення позивача щодо визначення розміру моральної шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що сума відшкодування моральної шкоди є значно завищеною, тому підлягає відшкодуванню частково, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення, так як відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2021 року становить 6000 гривень. Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі визначеному ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial