Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідачів, в якому просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 63\~048 грн. 27 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 1, яка розташована в м. Новоград-Волинський Житомирської області по вул. Вокзальній, 41 (далі Квартира), а також судові витрати понесені ним при подачі позову. \~\~\~ В обґрунтування позову зазначає, що 21.05.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є позивач (відповідно до Договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] від 30.06.2010 року) з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, було укладено Кредитний договір № 109/ФКВ-07 (далі Кредитний договір). Цього ж дня, в рахунок забезпечення виконання умов Кредитного договору [PERSON] перед [PERSON], відповідачі уклали Іпотечний договір № 109/Zфквіп-07 (далі Іпотечний договір), відповідно до умов якого передали в іпотеку Квартиру, 2/3 ідеальних частки якої належать [PERSON], а 1/3 [PERSON] [PERSON] [PERSON] належним чином не виконувала свої обовязки по Кредитному договору станом на 23.04.2014 року в неї утворилась заборгованість в розмірі 63\~048 грн. 27 коп. Хоч відповідачам направлялись вимоги про необхідність виконання грошових зобовязань за Кредитним договором, проте умови Іпотечного договору ними виконані так і не були, у звязку з чим [PERSON] змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.09.2014 року про відмову у задоволенні позову, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10.12.2014 року було залишено без змін, скасовано та направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, в письмових заявах до суду позов не визнали, посилаючись на дію Закону України «Про мораторій», стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки. Третя особа [PERSON] також в судове засідання не прибула. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не подала. Дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.05.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (далі Укрпромбанк)\~та [PERSON] укладено Кредитний договір (а.с. 6-11), за умовами якого остання отримала кредит в сумі 7 200 доларів США на поліпшення якості квартири шляхом проведення ремонту, строком на 180 місяців, з кінцевим терміном погашення до 20.05.2022 року, зі сплатою 14 відсотків річних за його користування. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між Укрпромбанком і відповідачами, які виступають майновими поручителями [PERSON], цього ж дня було укладено Іпотечний договір (а.с. 12-15), предметом якого є нерухоме майно Квартира, яка належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності: 1/3 ідеальна частина - [PERSON], а 2/3 ідеальних частки [PERSON] Як вбачається із довідки, наданої позивачем (а.с. 20), [PERSON] належним чином не виконує умови Кредитного договору, внаслідок чого станом на 23.04.2014 року в неї виникла кредитна заборгованість в розмірі 5 605,56 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 23.04.2014 року складає 63 048 грн. 27 коп., в яку входить заборгованість по: тілу кредиту - 4\~076, 22 доларів США (що еквівалентні 45\~847 грн. 09 коп.), з них прострочених 252, 66 доларів США (що еквівалентні 2\~841грн. 78 коп.) та відсотках 1\~529,34 доларів США (що еквівалентні 17\~201 грн. 18 коп.), з них прострочених 2,6 доларів США (що еквівалентні 29 грн. 24 коп.). Відповідно до п.п. 2.1.4 та 2.1.6 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання\~\~основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки та у випадку порушення іпотекодавцями (позичальником) обов'язків за цим та/або кредитним договором вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 та 3\~статті 33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року № 898-ІV \~(далі - [PERSON] № 898-ІV) передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валют" №\~1304-VII, який набув чинності 03.06.2014 року (далі [PERSON] №\~1304-VII) визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону № 898-ІV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, якщо: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої\~статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Враховуючи вищевикладене слід зазначити, що мораторієм є відстрочення виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений\~№\~1304-VII\~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4\~Закону №\~1304-VII пердбачено, що протягом його дії\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. [PERSON]\~№\~1304-VII не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, слідує що він є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього\~Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії\~Закону №\~1304-VII\~не підлягає виконанню. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-57цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відтак, дослідивши усі матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши усі вищевикладені правові норми суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідачів про звернення стягнення на нерухоме майно Квартиру, підтверджуються належними доказами, є обгрунтованими, відповідають нормам чинного законодавства та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved