Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що починаючи з 13.10.2000 року і по 01.06.2014 року він спершу навчався у відповідача в аспірантурі, після чого 11 років працював на різних посадах. Так, 13.10.2000 року згідно наказу №186/ОС він був зарахований на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту; 05.07.2001 року згідно наказу №101/ОС - на посаду асистента тієї ж кафедри за контрактом на один рік. За наказом від 26.09.2001 року №362/С був зарахований до стаціонарної аспірантури, у зв'язку з чим 01.10.2001 року наказом №146/ОС був звільнений з посади за власним бажанням. 27.09.2004 року згідно наказу №445/С був відрахований зі стаціонарної аспірантури у зв'язку із закінченням навчання. 12.10.2004 року наказом №182/ОС був зарахований на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту на 2004-2005 навчальні роки, а 14.07.2005 року згідно наказу №109/ОС було продовжено термін роботи на тій же посаді з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року. 15.06.2006 року наказом №1 ЗІ/ОС він був призначений на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту, як обраний за конкурсом терміном на 3 роки, а 28.12.2006 року згідно наказу №291 /ОС був зарахований за сумісництвом на 0,5 ставки асистента тієї ж кафедри на 2006-2007 навчальний рік. 18.06.2007 року згідно наказу №99/ОС він був призначений на посаду доцента зазначеної кафедри як обраний за конкурсом. 20.06.2007 року наказом №101/ОС його було звільнено з роботи за сумісництвом з посади асистента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту, а 17.06.2009 року згідно наказу № 126/ОС призначено на посаду доцента цієї кафедри терміном на 5 років. Весь час він працював сумлінно, за що неодноразово заохочувався адміністрацією, однак в травні місяці 2014 року відповідач письмово попередив його про закінчення дії контракту та звільнив його наказом від 30.05.2014 року №106/ОС на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України. Вважав, що, оскільки трудові контракти з ним переоформлювались кілька разів, трудові відносини мали вважатись такими, що укладені на невизначений строк, а тому його звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП є неправомірним. Послався на те, що, незважаючи на його згоду працювати на постійній основі, контракт був нав'язаний відповідачем, що порушило його трудові права. У зв'язку з незаконним, на його думку, звільненням він зазнав моральних страждань, які полягали у зміні нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому просив стягнути з відповідача як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, представник відповідача Вавринчук С.Г., яка діє на підставі довіреності, позов не визнала як необгрунтований, пославшись на позицію вищестоящих судів. Вислухавши позивача та його представника - адвоката [PERSON], яка діє на підставі договору, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, на підставі такого. З відповідних наказів судом встановлено, що позивач працював на кафедрі бухгалтерського обліку і аудиту Білоцерківського національного аграрного університету: з 13.10.2000 року згідно наказу №186/ОС - на посаді асистента; з 05.07.2001 року згідно наказу №101/ОС - на посаді асистента за контрактом на один рік; за наказом від 26.09.2001 року №362/С - зарахований до стаціонарної аспірантури, у зв'язку з чим 01.10.2001 року наказом №146/ОС звільнений з посади за власним бажанням. 27.09.2004 року згідно наказу №445/С був відрахований зі стаціонарної аспірантури у зв'язку із закінченням навчання, а з 12.10.2004 року наказом №182/ОС був зарахований на посаду асистента тієї ж кафедри на 2004-2005 навчальні роки. 14.07.2005 року згідно наказу №109/ОС було продовжено термін роботи на тій же посаді з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року. З наказу №1 ЗІ/ОС від 15.06.2006 року судом встановлено, що позивач був призначений на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту, як обраний за конкурсом терміном на 3 роки, а 28.12.2006 року згідно наказу №291 /ОС був зарахований за сумісництвом на 0,5 ставки асистента тієї ж кафедри на 2006-2007 навчальний рік. 18.06.2007 року згідно наказу №99/ОС він був призначений на посаду доцента зазначеної кафедри як обраний за конкурсом, і з 20.06.2007 року наказом №101/ОС був звільнений з роботи за сумісництвом з посади асистента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту. Судом встановлено також, що 17.06.2009 року згідно наказу № 126/ОС позивача було призначено на посаду доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту терміном на 5 років, після закінчення якого наказом від 30.05.2014 року №106/ОС було звільнено на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України. Згідно з ч.3 ст.21 КЗпП України, контракт - це особлива форма строкового трудового договору. Відповідно до ч.2 ст. 23 того ж Кодексу, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Як вбачається з п.1.7 Статуту Білоцерківського національного аграрного університету, погодженого наказом Міністерства аграрної політики України 15.09.2008 р. та затвердженого Міністерством освіти і науки України 17.09.2008 р., університет здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про освіту", "Про вищу освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність" та інших законів і нормативно-правових актів. За змістом ст.ст.46,54 закону України "Про освіту", педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору з урахуванням визначення планів прийому студентів, аспірантів, докторантів, державного контракту (замовлення) та угод з підприємствами, установами, організаціями, громадянами, та з урахуванням інших чинників, для чого навчальним вищим навчальним закладам надана певна автономія. Відповідно до п.3.2 зазначеного Статуту, університет має право приймати на роботу педагогічних, науково-педагогічних та інших працівників за трудовим договором, конкурсом та на умовах контракту згідно з чинним законодавством. За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. До категорії таких працівників ст.ст.20,54 Закону України "Про освіту" відносять керівників установ освіти, педагогічних та науково-педагогічних установ. Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Згідно з п.2 ч.1 того ж Кодексу, підставами припинення трудового договору є закінчення його строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і кожна зі сторін не поставила вимогу про його припинення. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що, з урахуванням специфіки праці науково-педагогічних працівників, позивач відноситься до тієї їх категорії, з якими можуть бути укладені трудові договори на визначений строк, і цей строк був погоджений сторонами; після закінчення цього строку одна зі сторін поставила вимогу про припинення трудових правовідносин і вони фактично припинились. Тому суд вважає, що відповідач діяв відповідно до законодавства та в межах своїх повноважень. Оскільки інші вимоги позивача є похідними від основної, відмовляючи у поновленні на роботі суд відмовляє і у задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed