Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] (Відповідач-1), [PERSON] (Відповідач-2), [PERSON] (Відповідач-3) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" та Відповідачем-1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11286672000, згідно якого Банк надав Відповідачу-1 кредит в іноземній валюті в розмірі 50 000,00 дол. США, а той в свою чергу зобов'язався його повернути у повному обсязі не пізніше 22 січня 2018 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,40% річних. У якості забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вищезазначеним договором між АТ "УкрСиббанк" та Відповідачем-2 був укладений Договір поруки № 174068 від 22.01.2008 року, згідно якого [PERSON] виступив поручителем перед Банком за належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань. Крім цього, у якості забезпечення зобов'язань між АТ "УкрСиббанк" та Відповідачем-3 було укладено Договір іпотеки № 75484 від 22.01.2008 року, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме трьох кімнатну квартиру, загальною площею 67,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. Відповідач скористався кредитними ресурсами, але свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 04.06.2014 рік утворився борг на суму 37 473,38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.06.2014 рік становить 443 310,08 грн., який складається з 36 179,73 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом, що за курсом НБУ на 04.06.2014 року складає 428 125,85 грн.; 0,17 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користквання кредитом, що еквівалентно 2,01 грн.; 1 248,00 доларів США, що еквівалентно 14 767,96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 45,48 доларів США, що становить 538,18 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, який просить стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-2, а також в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трьох кімнатну квартиру, загальною площею 67,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить Відповідачу-3 на праві власності. В подальшому представником позивача були збільшені позовні вимоги станом на 24.02.2015 року, згідно яких він просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним догвором № 11286672000 від 22.01.2008 року у розмірі 40 223,79 дол. США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 83318,08грн., а також в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трьох кімнатну квартиру, загальною площею 67,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить [PERSON] на праві власності у межах процедури виконавчого провадження з дотримання вимог ЗУ «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з урахуванням заяви про його уточнення, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові та відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мараторію, встановленого Законом України "Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідач-1 [PERSON] будучи присутнім у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснюючи, що неодноразово звертався до Банку за встановленням розтрочки по укладеному з ним кредитнимому догворі, яке так і не було вирішено ним. Крім того, вказав на неправомірне застосування баком розміру відсоткової ставки у розмірі 26,8% річних, коли така кредитним договором була визначена у 13,40% річних, з огляду на що вважає суму кредитної заборгованості, визначену банком, необгрунтованою. Вважає неправомірною вимогу і про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказуючи на дію Закону України "Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який забороняє таке звернення на житло забезпечене заставою за зобов"язання за споживчим кредитом наданого в іноземній валюті. Зазначив і те, що проти виплати кредитної заборгованості він не відмовляється, але при цьому необхідно враховувати виниклу в країні ситуацію. Відповідач-2 [PERSON] у судові засідання не з"являвся, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, зокрема через направлення судових повісток, за зареєстрованим його місцем проживання, як це передбачено нормами цивільного процесуального кодексу України, причин неявки суду не повідомляв, а тому з урахуванням строків визначених ЦПК України щодо розгляду справи, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами. Представник Відповідача-3 [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти позову, обґрунтовуючи свої заперечення, тим що у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], крім [PERSON], зареєстровані та постійно проживають, ще троє осіб. Крім того, вказана квартира належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності, проте згоди співвласників на розпорядження їх власністю немає. Також [PERSON] просить відмовити в позові керуючисть ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України», згідно якого накладено заборону на примусове відчуження нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом наданим у іноземній валюті за умови, що таке житлове майно використовується як місце постійного проживання зокрема. Також представник вказав, що солідарна відповідальність борника та майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена. Також [PERSON] заперечувала проти позовних вимог з підстав неправомірного застосування Банком відсоткової ставки у розмірі 26,8% річних, оскільки така кредитним договором була визначена у 13,40% річних. В процесі розгляду цієї справи стало відомо, що [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ "УкрСиббинк", [PERSON] про визнання Договору споживачого кредиту № 1126672000 від 22.01.2008 року та Договору іпотеки № 75484 від 22.01.2008 року недійсними, який було прийнято до розгляду згідно відповідної ухвали від 12.01.2015 року іншим складом суду. Так, судом за клопотанням представника позивача було об'єднано в одне провадження позовні вимоги цивільної справи пр. № 2/759/1451/12, у.н. № 759/11628/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ "УкрСиббанк", [PERSON] про визнання недійсним договорів з позовними вимогами по даній справі за № 2/759/319/15, у.н. № 759/11628/14-ц, про що було постановлено відповідну ухвалу суду від 03.02.2015 року, яка ніким не оскаржувалась і набрала законної сили. В обгрунтування позовних вимог за об"єднаним позовом [PERSON], її представник у судовому засіданні пояснив, що укладений між "УкрСиббинк" та [PERSON] договір споживачого кредиту № 1126672000 від 22.01.2008 року необхідно визнати недійсним з огляду на те, що при його укладанні не будо дотримано усіх вимог необхідних для його чинності, зокрема п. 6.3 цього договору протирічить п. 1.1. розділу 1 договору споживачого кредиту, оскільки за першим сплата ануїтентних платежів це право позичальника, а за другим - обов"язок. Крім того, в п. 2.1 договору споживачого кредиту зазначено, що у забезпечення виконання зобов"язання позичальника за цим договором приймається застава: трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON], коли така в дійсності належить [PERSON] В пункті 10.2 такого договору встановлено дискрімінаційні по відношенню до позичальника правила зміни відсоткової ставки, що суперечить положенням п. 4 ч.5 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а також загальним засадам цивільного законодавства, зокрема п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України та що фактично вбачається в наданому представником Банку розрахунку з якого видно, що процентна ставка за користування кредитом становить 13,4 % річних, а в деяких періоду часу - процентна ставка за користування кредитом становить 26,8 % річних. Щодо недійсності Договору іпотеки № 75484 від 22.01.2008 року, який було укладено між "УкрСиббинк та [PERSON], то представник останньої зазначив, що таким договором не визначено мету, цілі, строки, змісту зобов"язання в рахунок якого такий договір іпотеки укладений. Представник "УкрСиббинк" щодо вказаного об"єднаного позову у судовому засіданні заперечував з огляду його безпідставності, зазначивши суду і те, що в кредитному договорі щодо власника іпотеки була допущена описка, тоді як в самому договорі іпотеки власник зазначено вірно. Щодо відсоткової ставка за кредитним договором, то така не збільшувалась Банком, а була фіксованою, і згідно умов договору становила 13,4 % річних, проте у випадку із [PERSON], мало місце виконання умов кредитного договору, а саме передбачених п. 1.3.1, з якими відповідач погодився, підписуючи даний договір, а не п. 10.2 цього договору, оскільки фіксована процентна ставка, в даному випадку, залишається в початковому розмірі. Так, заслухавши пояснення з'явившихся до суду сторін, дослідивши надані докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки та про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ "УкрСиббинк", [PERSON] про визнання Договору споживачого кредиту № 1126672000 від 22.01.2008 року та Договору іпотеки № 75484 від 22.01.2008 року недійсними, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббинк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббинк" та [PERSON] було укладено Договір споживчого кредиту № 11286672000, згідно якого банком позичальнику було надано кредит в іноземній валюті в розмірі 50 000,00 доларів США, який [PERSON] зобов"язується повернути та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах , визначених цим Договором (п. 1.1 даного кредитного договору). Умовами визначеними в п. 1.2. кредитного договору передбачено, що надання кредиту здійснюється в термін 22.01.2008 року, позичальник зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 22.01.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін, або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 до цього Договору на підставі п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. Договору. Крім того, позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 760, 00 дол. США в день сплати таких платежів. Відповідно до п. 1.3.1 вказаного кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,40 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. договору. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплатиплатежу, встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. У пункті 1.3.2. кредитного договору, сторони домовились, що за умовами Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Пунктом 1.3.3. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодава України. Етапи нарахування процентів визначаються як - останній робочий день поточного місяця; - за період з дня фактичного надання кредиту по останній календарний день місяця включно (в місяць фактичного надання кредиту); - з дня сплати ануїтетного платежу у поточному місяці по останній календарний день місяця включно ( в наступні місяці); - в день сплати ануїтетного платежу - з першого календарного дня поточного місяця по день, що передує дню сплаті ануїтетних платежу (день сплати ануїтетного платежу в розрахунок не включається). Згідно п. 1.3.4. кредитного договору позичальник згідно його умов сплачує банку комісію на умовах зазначених в цьому договорі. Так, цільовим призначенням кредиту є особисті, поточні потреби, кредит надається шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у банку (п.п. 1.4. та 1.5. кредитного договору). У відповідності до п.п. 4.1., 4.2. цього договору позичальник зобовязаний використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти та інші платежі у порядку та терміни, встановлені цим договором. Погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтентних платежів, розмір яких встановлений цим договором. А пунктом 4.6 визначено, що позичальник зобов'язаний достроково повернути суду кредиту та сплатити проценти у випадках встановлених п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., та 10.14. цього договору та/або порушень істотних умов договору та застосування Банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 цього договору. У разі незгоди із встановленим Банком новим розміром процентної ставки згідно умов п. 10.2. договору, позичальним зобов'язаний повідомити банк в порядку передбаченому п. 10.2. цього договору (п. 4.10. кредитного договору). Крім того, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 договору, як це передбачено п. 5.3. кредитного договору. У відповідності до умов, зазначених у п. 5.7. вказаного кредитного договору, у випадку не сплати позичальником чергового ануїтентного платежу в установлений цим Договором день сплати ануїтентного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору та/або у випадках порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язання позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору. Також, у випадках невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо своєчасної сплати ануїтентного платежу, Банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення, зазначений в п. 2.1. Договору та інше майно позичальника (п. 5.7. кредитного договору). Пунктом 5.8. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов цього договору про надання забезпечення належного виконання зобов'язань за цим договором, та/або у разі втрати забезпечення виконання зобов'язань за цим договором та/або погіршення його умов (стану забезпечення, умови його зберігання) банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановному розділом 12 цього договору. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов'язань, передбаченних договором та/або «кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку: 1) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; 2) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривенного еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; 3) пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування, що передбачено договором у п. 8.1. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. цього договору банк набуває право вимоги, дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановлденому розділом 12 цього договору Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору. Крім цього, у відповідності до п. 8.6. кредитного договору відповідно до вимог ст. 611 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф (неустойку) у сумі 500,00 грн. за порушення своїх зобов'язань (в тому числі, і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених п.п 4.3., 4.4., 4.5., 4.7. цього договору. Пунктом 10.2. вказаного кредитного договору сторонами було погоджено, що відповідно до ст. 651 ЦК України, протягом дії цього договору банк відповідно до його умов може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із передбачених цим пунктом обставин, зокрема порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежного виконання умов договору) в такому порядку: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про втсановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана в розділі 13 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. А у разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього Договору новим розділом процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобовязується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та термін, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення від позичальника, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору, що передбачено. Як передбачено п. 10.14. кредитного договору, невиконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту у разі порушення умов договору, в порядку встановленому розділом 12 Договору, вважається істотним порушенням умов цього договору. Розділ 12 вказаного договору регулює порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку. Так, згідно п. 12.1. кредитного договору відповідно до вимог ст.ст. 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту такми, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким , що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Погашення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами здійснюється відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Умови забезпечення кредиту передбачені в розділі 2 кредитного договору. 22.01.2008 року між позивачем "УкрСиббанк" та [PERSON] також було укладено договір поруки № 174068, згідно якого [PERSON] виступає поручителем та зобов'язується перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 11286672000 від 22.01.2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, як це передбачено п. 1.1. договору поруки. У відповідності до п. 1.2. договру поруки, поручителю добре відомо всі умови вищезазначеного кредитного договору, зокрема те, що сума основного договору складає 50 000,00 дол. США, а термін виконаня основного зобов'язання - 22 січня 2018 року. Пунктом 1.4. вказаного договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною. У випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Згідно п. 3.2. договору поруки у випадку невиконання поручителем вимог кредитора, пред'явленої згідно умов п. 2.2. цього договору поруки, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поручителем своїх зобов'язань за договором, за кожен день прострочення. 22.01.2008 року між позивачем "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 775484, відповідно до якого вона виступає майновим поручителем за зобов'язання [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11286672000 від 22.01.2008 року укладеного між "УкрСиббанк" та [PERSON] Так, зігно п. 1.1.договору іпотеки [PERSON] (іпотекодавець) передає в іпотеку Банку (іпотекодержателю) предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою в [ADDRESS], яка є її власністю та складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 67,80 кв.м. У відповідності до п. 1.2. договору іпотеки, ринкова вартість вищезазначеної квартири, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності становит 772 935,00 грн. Відповідно до ЗУ «Про іпотеку» сторони погодили, що протягом дії Договору іпотеки у випадку зміни розміру зобов'язань та/або зміни термінів виконання зобов'язань, якщо такі зміни вчинені відповідно до умов договору, що обумовлюють основне зобов'язання, відповідні зміни будуть відноситись лише такий договір, що обумовлюють основне зобов'язання та не потребують внесення змін шляхом укладення додаткової угоди до договору, що закріпили в 2.1.2. договору іпотеки. Крім того, відповідно до п. 4.1.1. іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. А п. 4.2.1. даного договору іпотеки визначено, що таке звернення може здійснюватися на підставі рішення суду. Як це передбачено умовами кредитного договору, позивачем 17.10.2013 року було направлено відповідачам Вимогу про повернення банку простроченої заборгованості та сплатити проценти за коритсування кредитом у зв'язку з порушенням позичальником взятих на себе зобов'язань, протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. Також у вказаній вимозі, відповідачів було повідомлено про можливі негативні наслідки невиконання такої вимоги, зокрема можливість звернення банку до суду з позовом про стягнення з відповідачів виникшої заборгованості, а майновому поручителю зауважено, що у разі невиконання такої вимоги, Банк скористається своїм правом на зверненням стягненням на предмет іпотеки. Проте, такі вимоги виконані відповідачами так і не були. Із аналізу наданих суду доказів, вбачається, що відповідач скористався кредитними ресурсами, проте свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24.02.2015 року становить 40 223,79 дол. США та складається з: 36 179,73 дол. США - заборгованість за кредитом в тому числі прострочена, 4 044,06 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. А також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками за його користування у розмірі 83 318, 08 грн., яка складається з: 76 014,20 грн. пеня за кредитом, 7 303,88 грн. - пеня за відсотками, що підтверджується довідкою - розрахуноком позивача, яка міститься в матеріалах цієї справи. Слід зазначити, що позичальником [PERSON] у судовому засіданні не заперечувалося укладання вказаного вище кредитного договору, отримання по ньому коштів та користування ними. Також із наданого Банком довідки - розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювались періодичні проплати в порядку виконання вказаного кредитного договору, що свідчить про їх визнання останнім, проте з 22.07.2011 року виникла прострочка по сплаті тіла кредиту та відсотків кредитних платежів, внаслідок чого така заборгованість і виникла. Крім того, надаючи пояснення в судовому засіданні [PERSON] зазначив, що проти погашення виниклої забогованості він не заперечує, проте з цим, з огляду на ситуацію в країні, у нього є певні складнощі, що враховується судом відповідним чином. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. За змістом ст. ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Отже, позивач має право пред'явити свої вимоги і до [PERSON], як до солідарного боржника. Таким чином, позовні вимоги "УкрСиббанк" в цій частинні є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, а саме: солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11286672000 від 22.01.2008 року та згідно Договору поруки № 174068 від 22.01.2008 року у розмірі 40 223 (сорок тисяч двісті двадцять три) доларів США 79 (сімдесят дев»ять) центів, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення становить 837 861 (вісімсот тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 54 (п»ятдесят чотири) коп. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 83 318 (вісімдесят три тисячі триста вісімнадцять) грн. 08 (вісім) коп. на користь позивача "УкрСиббанк". Суд, враховуючи вимоги п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" яким передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, вважає за необхідне вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості у іноземній валюті також зазначати в гривневому еквіваленті на дату прийняття рішення судом. Так, 25.05.2015 року НБУ встановив офіційний курс за 100 доларів США - 2 083,68 грн. Тому заборгованість, яка підлягає стягненню складає 40 223,79 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 873 861, 54 грн. та пеня, яку позивач просить стягнути за 1 рік, за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентами за його користування у розмірі 83 318,08 грн. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49ЦК України. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Таке ж право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання визначено статтею 33 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Як зазначалося вище та не заперечується жодною із сторін у судовому засіданні, на виконання вимог ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» позивач "УкрСиббанк" направив відповідачам, в тому числі і іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення вище вказаних договорів у не менш ніж тридцяти денний строк із викладенням змісту таких порушень, відповідних розрахунків та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги, які не були виконані, як після закінчення строку, що було визначено у вимозі, так і під час розгляду цієї справи в суді, що також оцінюється відповідним чином Отже, аналізуючи умови кредитного договору та договору іпотеки, суд вважає заявлені позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими, співмірними із виниклою сумою заборгованості, яка згідно відповідних розрахунків складає: 40 223 доларів США 79 центів та 83 318 грн. 08 коп., загалом в гривневому еквіваленті 921 179 грн. 62 коп., тоді як вартість предмету іпотеки згідно договору іпотеки визначена у розмірі 772 935 грн., заявлені із дотриманням відповідної процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, заснованими на Законі, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, що належить на праві власності [PERSON], позивач має погасити заборгованість або її відповідну частину за кредитним договором № 11286672000 від 22.01.2008 року. Спосіб реалізації звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам статті 38 Закону України «Про іпотеку», а тому суд вважає можливим визначити спосіб реалізації, шляхом продажу іпотекодержателем (Позивачем) предмета іпотеки, а саме: квартири за № 12, що знаходиться в будинку № 6 по пр. Корольова у місті Києві на прилюдних торгах . Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Слід зазначити, що дійсно, за змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки, якщо ним забезпечується виконання зобов'язань громадянина за споживчим кредитом, наданими в іноземній валюті. При цьому необхідна також наявність таких умов: використання такого нерухомого житлового майна як місця постійного проживання позичальника чи майнового поручителя; відсутність у них іншого у власності іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Проте даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних відносин, в тому числі і тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на предмети забезпечення, тобто за своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки та застави, а саме визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться, отже чинність на час вирішення спору даного Закону сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на вказане, в порядку ст. 217 ЦПК України необхідно відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Що ж до позовних вимогза об"єднаним позовом [PERSON], зокрема про недійсність договору споживачого кредиту № 1126672000 від 22.01.2008 року та Договору іпотеки № 75484 від 22.01.2008 року, то слід зазначити наступне. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В обгрунтування недійсності кредитного договору [PERSON] вказує на те, що при його укладанні не будо дотримано усіх вимог необхідних для його чинності, зокрема п. 6.3 цього договору протирічить п. 1.1. розділу 1 договору споживачого кредиту, оскільки за першим сплата ануїтентних платежів це право позичальника, а за другим - обов"язок. Проте, такі посилання позивача за вказаним позовом є необгрунтованими, оскільки згідно вказаного правочину повернення кредитних коштів, як і сплата за користування ним процентів є обов"зком позичальника, який чітко визначений його умовами. Посилання на розділ шостий, зокрема п. 6.3 кредитного довору, яким визначені права позичальника, в трактуванні правом на виплату позичальником ануїтентних платежів або ж на не сплату таких, є неправильним, оскільки стосується права останнього на таку сплату у визначений спосіб, зокрема шляхом перерахування таких платежів зі свого поточного рахунку вказаного в договорі або інших рахунків, або внесення готівки через касу Банку, а не взагалі права на сплату чи ні таких платежів. Тобто в п. 6.3. кредитного догвору, передбачено право позичальника обрати спосіб внесення обовязкових антуїтетних платежів (готівковий або безготівковий). Посилання на допущену в п. 2.1 договору споживачого кредиту описку в частині зазначення умов забезпечення такого щодо власника нерухомості, не є підставою недійсності кредитного договору, враховуючи і те, що в самому договорі іпотеки всі реквізити, зокрема і власник нерухомості зазначені вірно. Щодо дискрімінаційності по відношенню до позичальника правил зміни відсоткової ставки, яка передбачена п.10.2 кредитного договору, то слід зазначити наступне. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки, як складової частини кредитної політики банку. Згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Виходячи з наведеного, посилання позивача на невідповідність п. 10.2 кредитного договору принципам добросовісності та справедливості, є необґрунтованим, оскільки вказаним пунктом кредитного договору передбачена можливість банку виключно ініціювати зміну розміру процентної ставки лише у визначених договором випадках та в передбачений договором спосіб. При цьому, вказаним пунктом кредитного договору визначено, що у разі незгоди позичальника з новим розміром відсоткової ставки, останній зобов»язаний погасити заборгованість по ньому, тобто повернути кредитні кошти, сплативши відсоток за користування ними. Тобто в даному випадку Банк передбачив своє право на зміну розміру відсоткової ставки, з якою позичальник може не погодитися, вчинивши передбачені угодою відповідні дії, що також узгоджується із вимогами Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, в пункті 1.3.1. кредитного договору чітко визначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. договору, а саме 13,4 % річних. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплатиплатежу, встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. Тобто, оскільки така відповідальність за неналежне виконання кредитних зобов"язань у формі нарахування процентів на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки вказаної в п. 1.3.1 договору, прямо передбачена та погоджено сторонами в договорі надання споживчого кредиту при його укладанні, тому додаткового погодження в даному випадку не потребує. Слід зазначити, що [PERSON] оскаржуючи договір про надання споживчого кредиту від 22.01.2008 року не є його стороною, в той час коли, [PERSON], який є позичальником за цим договором його не оскаржує. Щодо недійсності Договору іпотеки № 75484 від 22.01.2008 року, який було укладено між "УкрСиббинк та [PERSON], то посилання як на недійсність такого на не визначення договором мети, цілі, строки, змісту зобов"язання в рахунок якого такий договір іпотеки було укладений, не грунтується на законі, який регулює вказані правовідносини, зокрема ЗК "Про іпотеку", ст. 18 якого передбачає, що іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, серед інших: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, коли в договорі іпотеки № 75484 від 22.01.2008 року чітко визначено правочин в рахунок якого таке забезпечення діє. За таких обставин суд вважає вимоги об'єднаного позову необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Щодо інших заперечень сторони відповідача -3 за первісним позовом стосовно вимог "УкрСиббанку", то такі не знайшли свого підтвердження під час розгляду такої справи в суді. А саме посилання представника [PERSON] на те, що солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя не передбачена законом, то вказане ніким і не заперечується, солідарність відповідальності [PERSON] в даному випадку позивачем не заявлялася, лише майнова. Щодо спільної сумісної власності на предмет іпотеки, то доказів такого надано не було, як і не заявлено вимог в цій частині щодо недійсності договору іпотеки, тоді як, були заявлені інші підстави недійсності, які були розглянуті судом в межах заявлених вимог, за які суд не має права виходити з огляду на вимоги ЦПК України. Щодо невірності наданого банком розрахунку суми заборгованості з урахуванням його неправомірного, на думку предстаника відповідача-3, застосування підвищеної відсоткової ставки, то такі твердження є необгрунтованими, з огляду на те, що згідно укладених, погоджених між сторонами його кладання умов, таке підвищення у разі користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін, здійснюється Банком автоматично, а саме нараховуються проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної п. 1.3.1. Таке нарахування на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого в Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. Необхідно вказати, що така умова договору була визначена та погоджена між сторонами під час його укладання, а тому про таку було достеменно відомо позичальнику, його поручителям, які зобов"язувалися відповідати за виконання таких умов перед Банком. Щодо посилання сторони відповідача на те, що про застосування такої не було повідомлено позичальника, то умовами вказаного договору передбачено застосування її автоматично у разі виникнення прострочки, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого в Договорі. Щодо строків позовної давності, про які заявляє представник відповідача [PERSON], то такі також не підлягають до застосування, оскільки не порушені позивачем. Так, у судовому засіданні вище встановлено, із розрахунку заборгованості вбачається, що прострочка по виплаті ануїтентних платежів та відсотків за користування кредитом виникла 22.07.2011 року, а з даним позовом позивач звернувся 03.07.2014 року, тобто у визначені ЦК України строки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 218 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: approved