Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

17 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та припинення випуску друкованого засобу масової інформації. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у статті автора « [PERSON] » «Разоблачение экс- ляшковцев и интрига предвыборного старта в Кривом Роге. Главные темы политической блогосферы» (мовою оригіналу), опублікованої у випуску газети «Моя Газета Домашня» від 24.06.2020 № 13, зазначено: «...расследование о деятельности депутатов горсовета [PERSON] и [PERSON] , в котором было изложено не только факты о якобы коррупционных деяниях, но и приведены номера счетов, суммы и имена получателей неправомерной выгоды», «...речь идет о системном и масштабном сборе денег с заинтересованных лиц и передаче их части в виде взяток государственным служащим различных органов государственной власти в основном в системе [PERSON] », «... среди фамилий, которые называет [PERSON] : сотрудник [PERSON] отдела [PERSON] в Днепропетровской области [PERSON] , следователь по особо важным делам отдела №2 прокуратуры Днепропетровской области [PERSON] , сотрудник [PERSON] отдела полиции ГУНП МВД Украины [PERSON] , экс-зам главы Полтавского облсовета, сотрудница Управления Госгеокадастра в Полтавской области и ряд других чиновников», «... [PERSON] ясно дала понять, что у нее есть не только номера карточек [PERSON] и [PERSON] , но и отслежены трансакции с них. В тексте блогер указывает суммы и конкретных получателей». У зв`язку з чим, Позивач просить суд зобов`язати відповідачів ФОП [PERSON] і [PERSON] спростувати інформацію, зазначену у вказаній статті, опублікованої у випуску газети «Моя Газета Домашня» від 24.06.2020 №13, шляхом опублікування в черговому випуску газети судового рішення у даній справі у випадку задоволення позовних вимог, припинити випуск друкованого засобу масової інформації - газети «Моя Газета Домашня» після опублікування спростування недостовірної інформації. Також, стягнути солідарно з відповідачів ФОП [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2 522 грн 40 коп. Крім того, Позивач [PERSON] посилається\~на те,\~що є,\~депутатом Криворізької\~міської ради\~VІІ\~скликання.\~Відповідно до\~Закону України\~«Про статус\~депутатів місцевих\~рад» він,\~як представник\~інтересів територіальної\~громади,\~виборців свого\~виборчого округу,\~зобов`язаний\~виражати і\~захищати інтереси\~відповідної територіальної\~громади та\~її частини\~виборців свого\~виборчого округу,\~виконувати їх\~доручення в\~межах своїх\~повноважень,\~наданих законом,\~брати активну\~участь у\~здійсненні місцевого\~самоврядування нести відповідальність перед громадою за свою діяльність як депутата місцевої ради, підтримувати на належному рівні свою ділову репутацію та не вчиняти дій, що порочать честь та гідність. У зв`язку з цим звернувся до суду за захистом свого права на повагу до честі та гідності, яке було порушено за таких обставин: 24.06.2020 року у випуску № [NUMBER] друкованого засобу масової інформації «Моя Газета Домашня» опубліковано статтю під назвою (мовою оригіналу): «Разоблачение экс-ляшковцев и интрига предвыборного старта в Кривом Роге. Главные темы политической блогосферы». У статті було поширено неправдиву інформацію, а саме наведено відомості про вчинення ним злочинів, яких він не вчиняв та за вчинення яких не притягувався до кримінальної відповідальності. Вказаними діями автора статті та редакції газети було порушено його право на повагу до гідності та честі, передбачене та гарантоване безпосередньо Конституцією України, а також порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений Конституцією України. Так, автор статті «Николай Проскурский» (зазначаю мовою оригіналу), анкетні дані якого невідомі, скомпілював вищевказану статтю, використовуючи неперевірену інформацію із недостовірних джерел, та поширив щодо мене недостовірну інформацію такого змісту: «.. .расследование о деятельности депутатов горсовета [PERSON] и [PERSON] , в котором было изложено не только факты о якобы «коррупционных деяниях», но и приведены номера счетов, суммы и имена получателей неправомерной выгоды», «...речь идет о системном и масштабном сборе денег с заинтересованных лиц и передаче их части в виде взяток государственным служащим различных органов государственной власти в основном в системе [PERSON] », «... среди фамилий, которые называет [PERSON] : сотрудник [PERSON] отдела Управления Госгеокадастра в Днепропетровской области [PERSON] , следователь по особо важным делам отдела №2 прокуратуры Днепропетровской области [PERSON] , сотрудник [PERSON] отдела полиции ГУНП МВД Украины [PERSON] , экс- зам главы Полтавского облсовета, сотрудница Управления Госгеокадастра в Полтавской области и ряд других чиновников», «... [PERSON] ясно дала понять, что у нее есть не только номера карточек [PERSON] и [PERSON] , но и отслежены трансакции с них. В тексте блогер указывает суммы и конкретных получателей». Із вищенаведеного вбачається, що автор статті поширив щодо позивача недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме звинуватив його у вчиненні злочину, передбаченого ст.369 Кримінального кодексу України - пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі. Зазначені відомості окрім того, що не відповідають дійсності, так ще й порочать честь позивача, гідність, ділову репутацію як депутата місцевої ради, підривають його авторитет перед виборцями та громадою в цілому, особливо напередодні виборів депутатів місцевих рад. Крім того, в обмеженому доступі діє Єдиний реєстр досудових розслідувань. Отже, факт вчинення позивачем злочинів, а надто факт наявності вироків суду, якими би його було засуджено у встановленому законом порядку та доведено його вину, може бути встановлено та перевірено, а тому звинувачення у вчиненні злочину у вказаній статті не може бути віднесено до оціночних суджень. Відповідачем - 1 ФОП [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що вимоги Позивача є необґрунтованими та заперечує проти позовних вимог Позивача в повному обсязі, оскільки у 13 випуску газети «Моя Газета Домашня» за 24.07.2020 року на 6 стор. було розміщено статтю під назвою (мовою оригіналу) « [INFO] » із зазначенням автора статті - «Николай Проскурский». Згідно змісту позовної заяви [PERSON] , Позивач вважає, що вказана стаття підриває його авторитет як депутата перед громадою, виборцями, які його обрали шляхом вільного голосування на відповідних виборах та довірили йому представляти їх інтереси на сесіях Криворізької міської ради. Таким чином, Позивач вказує, що вказаною статтею було нанесено шкоду його честі, гідності та діловій репутації як політичного діяча, представника інтересів територіальної громади та виборців його територіального округу, тобто публічної особи. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Крім того, Відповідач-1 ФОП [PERSON] посилається на те, що при розгляді даної справи підлягають застосуванню норми ЦПК України, які покладають на кожну зі сторін обов`язок по доведенню обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі Позивач [PERSON] в рамках даних спірних правовідносин виступає саме в якості публічної особи з відповідними правовими наслідками, що притаманні вказаному статусу. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як зазначає сам Позивач в позовній заяві, він є депутатом Криворізької міської ради VIIскликання, тобто є публічною особою. [PERSON] вважає недостовірною частину вказаної статті, в якій її автором зазначено про (цитую) «корупционных деяниях» и «неправомерной выгоде». За змістом позовної заяви Позивач вдається до наведення власного тлумачення окремих слів зі статті та вбачає в них звинувачення у вчиненні злочинів. Однак, наведені в статті висловлювання та формулювання наведенні в лапках («___»), тобто використані не у прямому значенні або шляхом цитування, наведені Позивачем тлумачення є досить умовними, без посилання на першоджерело визначення, а отже носять характер суб`єктивного сприйняття Позивачем наведених в статті оціночних суджень. З огляду на вказане, слід зробити висновок, що відсутній юридичний склад порушення, на яке вказує Позивач, відсутній факт поширення інформації, що порушує особисті немайнові права [PERSON] або завдає шкоди його особистим немайновим благам, чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права, що має для нього негативні наслідки. Крім того, автор статті (мовою оригіналу) «Разоблачениеэкс-ляшковцев и интига предвыборного старта в Кривом Роге. Главные темы политической блогосферы» висвітлює інформацію не лише про Позивача, як політичну особу, його діяльність, а й щодо інших юридичних та фізичних осіб. Тобто вказана стаття не має відношення безпосередньо до особи Позивача. Крім того, у статті міститься, зокрема, припущення про вчинення Позивачем незаконних дій при цьому з посиланням на інших авторів, тобто на джерела звідки була взята вказана інформація Відповідачем - автором статті. Тобто розповсюджена відповідачем інформація містить особисті прогнози Відповідача-2 відносно діяльності Позивача, оцінку дій останнього. Крім того, Випуск газети «Моя Газета Домашня» здійснюється відповідно до свідоцтва серії ДП 2282-1020Р про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації, виданого 19.09.2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській областіСуд припиняє випуск видання у разі порушення, зокрема, ч.1 ст.3 Закону України №2782-ХІІ. В указаній правовій нормі містяться вимоги щодо неприпустимості зловживання свободою діяльності друкованих ЗМІ, зокрема визначено, що забороняється їх використання для заподіяння шкоди честі та гідності особи. Таким чином, встановлення факту заподіяння честі та гідності особи є передумовою, що є необхідною для постановлення судом рішення про припинення випуску друкованого засобу масової інформації. А оскільки матеріалами справи не підтверджені позовні вимоги [PERSON] про спростування недостовірної інформації, то і вимоги про припинення випуску газети «Моя Газета Домашня» є безпідставними. Більше того, вказані позовні вимоги суперечать вимогам про спростування недостовірної інформації, оскільки при припиненні випуску засобу масової інформації публікування спростування тим же способом, що і спростовуване повідомлення, є не можливим. Оскільки, позовні вимоги стосуються спростування інформації, розміщеної у одному з номерів газети «Моя Газета Домашня», то припинення випуску газети на майбутнє не є способом захисту цивільних прав Позивача, оскільки порушення таких прав в майбутньому наразі не встановлено та є порушенням ст. 2 Закону України №2782-ХІІ щодо свободи діяльності друкованих засобів масової інформації. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо припинення випуску газети «Моя Газета Домашня» є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідач-2 [PERSON] , ухвалу суду про відкриття провадження від 22.07.2020 року, якою останньому надано строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну, заяву не отримав, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось з відділення пошти з відміткою «За закінченням строку зберігання». Відзиву на позовну заяву від [PERSON] , до суду не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є депутатом Криворізької міської ради VII скликання. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» №93-IV від 11.07.2002 року, депутат місцевої ради - представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу. Депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. 24 червня 2020 року у випуску №13 газети «Моя Газета Домашня», опубліковано статтю під назвою мовою оригіналу: « [INFO] ». У якій зокрема міститься посилання на особу депутата [PERSON] та інших фізичних і юридичних осіб. (а.с.11). Позивач посилається на те, що у вказаній статті було поширено неправдиву інформацію, а саме наведено відомості про вчинення ним злочинів, яких він не вчиняв та за вчинення яких не притягувався до кримінальної відповідальності. Вказаними діями автора статті та редакції газети було порушено його право на повагу до гідності та честі, передбачене та гарантоване безпосередньо Конституцією України, а також порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений Конституцією України. Зазначені відомості не відповідають дійсності та порочать честь позивача, гідність, ділову репутацію як депутата місцевої ради, підривають його авторитет перед виборцями та громадою в цілому, особливо напередодні виборів депутатів місцевих рад. Крім того, Позивач посилається на те, що в обмеженому доступі діє Єдиний реєстр досудових розслідувань, і факт вчинення ним злочинів та факт наявності вироків суду, якими би його було засуджено у встановленому законом порядку та доведено його вину, може бути встановлено та перевірено, а тому звинувачення у вчиненні злочину у вказаній статті не може бути віднесено до оціночних суджень. Однак, суд не погоджується із доводами Позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно статті 10 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідей без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ч.3 та ч.4 вказаної статті, Суб`єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною. Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів встановлюються законами України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", "Про телебачення і радіомовлення", "Про\~інформаційні агентства" та іншими. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, відповідно до ст.201 ЦК України, jсобистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Статтею 299\~ЦК України\~передбачено,\~що фізична\~особа має\~право на\~недоторканність своєї\~ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України, статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації і на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням чи поширенням такої недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року). Крім того, спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Таким чином, враховуючи вищевказані норми законодавства, слід розрізняти факти та оціночні судження, за висловлювання яких, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності (ст.30 Закону України «Про інформацію»). Під час дослідження статті автора [PERSON] у газеті «Моя Газета Домашняя», судом встановлено, що останні висвітлює інформацію не лише про Позивача, як політичну особу, його діяльність, оскільки, мова йде і про інших інших юридичних та фізичних осіб. Таким чином, інформація, зазначена у вказаній у статті [PERSON] , не має відношення безпосередньо до особи Позивача. Крім того, із змісту інформації у статті Відповідач-2, встановлено, що в ній міститься інформація щодо припущень про вчинення Позивачем незаконних дій, при цьому з посиланням на інших авторів, а саме, [PERSON] , тобто, на джерела, звідки була взята вказана інформація автором статті - Відповідачем-2. Таким чином, інформація, зазначена у вказаній у статті [PERSON] , містить особисті прогнози останнього щодо діяльності Позивача, та оцінку дій останнього. Відповідно до роз`ясень, Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року у п.5, зазначено, що відповідно до статей 94, 277\~ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Враховуючи вищевикладене, особа, особисті немайнові права якої порушено, має заявляти вимогу про визнання інформації недостовірною та доводити недостовірність поширеної інформації. Зокрема, суди, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Однак, Позивач жодним чином не доводить того, що поширена інформація відповідачами, є недостовірною, а лише посилається на те, що він є публічною особою, несе відповідальність перед своїми виборцями за свою діяльність як депутат місцевої ради, і на те, що вказана стаття підриває його авторитет. Дослідивши надані Відпорвідачем-1 ФОП [PERSON] доводи, зазначені у відзиву на позовну заяву, а саме про те, що Позивачем жодним чином не доведено факт того, що поширена Відповідачами інформація, дійсно порушили немайнові права позивача, суд знаходить підстави взяти їх до уваги, виходячи з наступного. Враховуючи те, що Позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. Так, відповідно до Резолюції зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. Відповідно до ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Згідно ст. 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Крім того, відповідно до Рішення Європейського суду від 07.02.2012 року у справі «Аксель Спрінгер проти Німеччини», зазначено, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Аналогічна позиція зазначена у справах Європейського суду «Лінгенс проти Австрії» (1986 року), «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлось про публічну критику політиків. Таким чином, з аналізу вказаних рішень випливає, що Європейський суд з прав людини вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини, при задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Враховуючи вищевикладене, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. За правилами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Крім того, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що інформація, про спростування якої пред`явив вимоги [PERSON] не підлягає спростування та визнанню недостовірною, оскільки, така інформація стосується Позивача, як публічної особи та його професійної діяльності на посаді депутата Криворізької міської ради, а тому він повинен бути готовим до неї, так як межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Поширена відповідачами інформація про позивача є неприємною для нього, однак вона не виходить за рамки суспільної моралі. Інформація висловлена у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації. Також, суд вважає, що спірні висловлювання зазначені у статті під назвою « [INFO] » відносно Позивача, є лише оціночними судженнями автора статті, які спростуванню не підлягають. Врховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог Позивача, відсутні. Таким чином, підстави для задоволення інших вимог позивача, а саме, щодо припинення випуску газети «Моя Газета Домашня», також відстуні. На підставі\~ч.1,\~2\~п.2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed