Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач ПАТ "Ідея Банк" звернувся в суд з вказаним позовом про відшкодування шкоди до відповідача [PERSON] Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між сторонами по справі 06.03.2014 року було укладено цивільно-правовий Договір про надання послуг, відповідно до якого банк, як замовник послуг, замовив та оплатив, а виконавець, в даному випадку відповідач по справі, надав послуги, необхідні для виконання завдань відділу віндикації Департаменту віндикації замовника, зі стягнення заборгованості позичальників за кредитними договорами . Договір було укладено на строк до 31.12.2014 року. Замовник, відповідно до умов п. 1.2. § 2 Договору, зобовязався надати відповідачу в тимчасове, безоплатне користування матеріальні цінності, необхідні для виконання цього Договору, а виконавець ( відповідач) згідно п.4.5 зобовязувався належно використовувати отримані матеріальні цінності, забезпечити їх збереження та повернути за Актом прийому-передачі Замовнику ( позивачу ) за три дні до припинення дії Договору . На виконання умов договору замовник передав, а виконавець прийняв, зокрема: - нетбук Asus EeePC 1001PX, серійний №А90ААS050046 за Актом приймання-передачі основних засобів від 18.04.2014 року. Вищевказаний договір було розірвано з ініціативи замовника 01.07.2014 року про що було попереджено виконавця та належним чином проведено розрахунок з ним за послуги надані у червні 2014 року, на підставі складеного та підписаного сторонами 27.06.2014 року Акта прийому наданих послуг за Договором. Незавжаючи на неодноразові усні зверення посадових осіб замовника відповідач не повернув позивачу отримані матеріальні цінності. Також на адресу виконавця був направлений лист-претензія №12.2.2/97667 від 16.06.2016 року. Просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 8539,43 грн, у тому числі: матеріальну шкоду в розмірі 5539,43 грн., штраф в сумі 3000,00 грн. та судові витрати . Представник позивача ПАТ "Ідея Банк" в судове засідання подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити (а.с. 73) . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що дійсно між ним та позивачем існували цивільно-правові відносини. В липні 2014 року до нього зателефонував регіональний менеджер Львівської філії ПАБ "Ідея Банк" та повідомив про розірвання договору, просив повернути нетбук, оригінал доручення та бланки банківських заяв-доручень, які є бланками суворої звітності. Після чого він прибув до банку та здав все вищевказане, акту приймання-передачі при цьому не складалося. Вважає, що позовні вимоги є надуманими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому з цих підстав просить в задоволенні позову відмовити. Крім цього, звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу), передбачений ст. 258 ЦК УКраїни, просить на підставі ст. 267 ЦК України в задоволенні цих вимог відмовити . Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст.530 ЦК України встановлено, що якщо в зобовязанні встановлений строк ( термін) його виконання , то воно підлягає виконанню виконанню у цей строк. Згідно вимог ст. 841 ЦК України виконавець ( підрядник) зобовязаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідати за втрату або пошкодження цього майна . Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Між сторонами по справі 06.03.2014 року було укладено цивільно-правовий Договір про надання послуг, відповідно до якого банк, як замовник послуг, замовив та оплатив, а виконавець, в даному випадку відповідач по справі, надав послуги, необхідні для виконання завдань відділу віндикації Департаменту віндикації замовника, зі стягнення заборгованості позичальників за кредитними договорами . Договір було укладено на строк до 31.12.2014 року (а.с. 4-5). Замовник, відповідно до умов п. 1.2. § 2 Договору, зобовязався надати відповідачу в тимчасове, безоплатне користування матеріальні цінності, необхідні для виконання цього Договору, а виконавець ( відповідач) згідно п.4.5 зобовязувався належно використовувати отримані матеріальні цінності, забезпечити їх збереження та повернути за Актом прийому-передачі Замовнику ( позивачу ) за три дні до припинення дії Договору . На виконання умов договору банк передав, а відповідач прийняв нетбук Asus EeePC 1001PX, серійний №А90ААS050046. Даний факт підтверджується актом приймання-передачі основних засобів від 18.04.2014 року, який представлений позивачем в судове засідання на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 6, 74). Вищевказаний договір було розірвано з ініціативи замовника 01.07.2014 року про що було попереджено виконавця та належним чином проведено розрахунок з ним за послуги надані у червні 2014 року, на підставі складеного та підписаного сторонами 27.06.2014 року Акта прийому наданих послуг за Договором (а.с. 10, 13). 16.06.2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-претензію із вимогою негайно повернути (не пізніше трьох днів з моменту отримання цього листа-претензії) банку матеріальні цінності, отримані для виконання договору, або відшкодувати у вказаний строк їх первинну вартість, та у будь-якому випадку сплатити штраф у розмірі 3000,00 грн. та попереджено його про те, що в іншому випадку банк звернеться за захистом свого права до суду (а.с. 11). Відповідно до наданої позивачем довідки первісна ноутбуку "Asus EeePC 1001PX", серійний №А90ААS050046, придбаного 11.04.2011 року становить 5539,43 грн.(а.с.12). Відповідач, посилаючись в запереченні на те, що він повернув позивачу нетбук Asus EeePC 1001PX, серійний №А90ААS050046 на підтвердження цього жодних доказів не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав взятих на себе за умовами договору зобовязань, не повернувши замовнику-позивачу матеріальні цінності та не відшкодувавши їх первинну вартість, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5539,43 грн. Що стосується вимог про стягнення штрафу, то суд виходить з наступного. У відповідності до п. 3 § 5 Договору від 06.03.2014 року, за втрату або неповернення замовнику матеріальних цінностей, отриманих для виконання даного договору, виконавець зобовязаний відшкодувати замовнику їх первинну вартість( вартість придбання замовником) та сплатити штраф у розмірі 3000,00 грн. На час користування виконавець несе ризик випадкової втрати або знищення отриманих матеріальних цінностей. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може зебезпечуватися неустойкою. В п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Cтаттею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем виникли 06.03.2014 року та були припинені, з ініціативи замовника 01.07.2014 року. Відповідно до п. 4.5 § 2 Договору виконавець, в даному випадку [PERSON] забовязувався належно використовувати, забезпечити збереження та повернути по Акту- приймання передачі за три дні до дати припинення дії даного договору всі матеріальні цінності, отримані від замовника, отже про порушення свого права позивач знав вже на момент розірвання договору у 2014 році та з того часу почався перебіг позовної давності щодо предявлення позовних вимог про стягнення неустойки, в даному випадку штрафу. Перебіг позовної давності не зупинявся та не переривався. Позивачем не наведено суду жодних поважних причин пропуску позовної давності ( ч. 5 ст. 267 ЦК України) Таким чином , суд вважає, що станом на день подачі позову 25.10.2016 року, строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення із відповідача штрафу у розмірі 3000,00 грн. сплив, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1378,00 грн. та 216,00 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: partial