Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (далі ДДУВС) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування до Державного бюджету витрат, пов'язаних з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. У позовній заяві вказує, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з 01.09.2007 року по 29.11.2011 року. Відповідно до Законів України „Про освіту", „Про вищу освіту", „Про міліцію", Указу Президента України від 23.01.1996 року №77 „Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Постанови КМУ від 22.08.1996 року №992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням", 01.09.2007 року та 01.09.2009 року між курсантом [PERSON], ГУМВС України в Запорізькій області та ДДУВС укладено договори про підготовку фахівця у ДДУВС. Згідно наказу ректора ДДУВС №256 від 29.07.2006 року відповідач зарахований курсантом на навчання до ДДУВС. Згідно наказу ректора ДДУВС №239 від 26.07.2010 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо-кваліфікаційного рівня „спеціаліст" та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС. Згідно наказу ГУМВС України в Запорізькій області №239/с від 26.07.2010 року відповідач призначений на посаду слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ. Згідно наказу ГУМВС України в Запорізькій області №408о/с дск від 29.11.2011 року відповідач звільнений з займаної посади відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п.64 „ж" (за власним бажанням). Звільненні з ОВС після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну - є однією з підстав відшкодування особами витрат пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України. Розділи 3 та 4 договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договору. Пунктом 2.3.6 вказаного договору також передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до ст.18 Закону України „Про міліцію" особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманні у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому КМУ. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом МВС України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 року, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ДДУВС в розмірі 24 710 грн. 03 коп.. Відповідно до п.2.1 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове, продовольче, речове, медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Відповідно до п.2.1.1 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Таким чином, відповідач звільнившись з ОВС за власним бажанням, порушив вимоги п.2.3 договорів, укладених 01.09.2007 року та 01.09.2009 року, тому він зобов'язаний відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням в ДДУВС. На підставі викладеного, позивач просить: сягнути з [PERSON] на користь Державного бюджету на рахунок Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов'язані з навчанням у розмірі 24 710 грн. 39 коп. та судовий збір в розмірі 247 грн. 10 коп.. В судове засіданні представник позивача не з'явився. Суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Суду надав письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Причину не явки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Законів України „Про освіту", „Про вищу освіту", „Про міліцію", Указу Президента України від 23.01.1996 року №77 „Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Постанови КМУ від 22.08.1996 року №992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням", 01.09.2007 року та 01.09.2009 року між курсантом [PERSON], ГУМВС України в Запорізькій області та ДДУВС укладено договори про підготовку фахівця у ДДУВС. Згідно наказу ректора ДДУВС №256 від 29.07.2006 року відповідач зарахований курсантом на навчання до ДДУВС. Згідно наказу ректора ДДУВС №239 від 26.07.2010 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо-кваліфікаційного рівня „спеціаліст" та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС. Згідно наказу ГУМВС України в Запорізькій області №239/с від 26.07.2010 року відповідач призначений на посаду слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ. Згідно наказу ГУМВС України в Запорізькій області №408о/с дск від 29.11.2011 року відповідач звільнений з займаної посади відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п.64 „ж" (за власним бажанням). За умовами укладених договору від 01.09.2007 року та 01.09.2009 року було визначено обов'язки сторін, згідно яких ДДУВС (виконавець) зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку, видати документ про освіту тощо, ГУ МВС в Запорізькій області (замовник) зобов'язувався забезпечити проходження практики та стажування, призначити випускника на посаду, інформувати ДДУВС про звільнення особи протягом трьох років після закінчення навчання тощо, а особа (відповідач) зобов'язувалася виконувати в повному обсязі навчальну програму, сумлінно ставитися до навчання, після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обов'язків, відпрацювати не менше три роки тощо. Також згідно п.2.3.6 договорів відповідач зобов'язувався у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. При цьому суд враховує, що відповідно до чинного законодавства державними замовниками на підготовку фахівців з вищою освітою і відповідно розпорядниками бюджетних коштів є міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, на які покладено контроль за виконанням державного замовлення. Позивач по даній справі як виконавець державного замовлення, на думку суду не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатися з позовом до суду про стягнення в користь державного бюджету витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, оскільки не є державним замовником та розпорядником бюджетних коштів і не має відповідних повноважень в силу доручення, тобто йому не делеговане право на пред'явлення позову. ДДУВС, згідно укладених тристоронніх договорів підготовки фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 01.09.2007 року та 01.09.2009 року не виконав покладені на нього вказаним договором зобов'язання, а саме п.2.1.6 договорів передбачено обов'язок ДДУВС щороку інформувати особу про розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням. Позивач не надав суду документів, які би підтверджували щорічне інформування відповідача про вартість навчання в ДДУВС, а тому п. 2.1.6 договору підготовки фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 01.09.2007 року та від 01.09.2009 року ДДУВС не виконав. Пунктом 6.1. договорів підготовки фахівця у вищому навчальному закладі МВС України передбачено, що сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов'язань за даним договором. Пунктом 5.2 договорів підготовки фахівця у вищому навчальному закладі МВС України чітко передбачено, що невиконання виконавцем (ДДУВС) або замовником взятих на себе зобов'язань за цим договором, є підставою дострокового розірвання договору без відшкодування фактичних витрат на підготовку. У зв'язку з вище викладеним суд вважає, що ДДУВС не має права вимагати відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця з причин невиконання ним взятих на себе зобов'язань передбачених договорами підготовки фахівця у вищому навчальному закладі МВС України оскільки невиконання таких взятих на себе зобов'язань тягне за собою дострокове розірвання договору. Згідно п. 6 Постанови КМУ від 1 березня 2007 р. № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» передбачено відшкодування витрат за навчання в судовому порядку тільки в разі добровільної відмови від відшкодування витрат на навчання. Позивач в порушення вищезазначеної Постанови, не надсилав на адресу відповідача письмову вимогу з проханням добровільного відшкодування витрат на навчання з зазначенням розміру таких понесених витрат і на надав до суду документів, які би підтверджували надіслання такої вимоги відповідачу. В зв'язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed