Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором № б/н від 24.09.2013 року. Обґрунтовуючи вимоги позивач в своїй позовній заяві вказував на те, що відповідно до вищевказаного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн. на картковий рахунок. Відповідачем не виконуються умови договору, у звязку з чим, станом на 31.01.2017 року існує заборгованість у розмірі 18396,58 грн. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1600,00 грн. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Із заяви вбачається, що представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам\~ст. 169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення в матеріалах справи, будь - яких заяв від останнього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як вбачається із заяви від 24.09.2013 року, відповідач подав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8). З вказаної анкети-заяви також вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, з якими він був ознайомлений і згоден, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, між позивачем та відповідачем укладено договір приєднання, який у відповідності до вимог ст. 634 ч. 1 ЦК України є договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 24.09.2013 року відповідачу було оформлено кредитну карту «Універсальна 55 днів» № 4149437736161538 відповідно до якої він отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] від 05.04.2017 року (а.с.7). Також з довідки відповідача про встановлення лімітів на карту № 4149437736161538, яка мається в матеріалах справи, вбачається, що строк дії карти, яка була видана [PERSON] до 07/16 року (а.с.7). Згідно пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішення Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Судом встановлено, що свої обов'язки за кредитним зобов'язанням відповідач в повній мірі не виконав та кошти не повертав, у наслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З позовної заяви та з наданого позивачем розрахунку (а.с.6) вбачається, що станом на 31.01.2017 року заборгованість за кредитом у відповідача становить 18396,58 грн., що складається із наступних сум: 299,79 грн. - заборгованість за кредитом; 13157,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3586,76 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 852,22 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим за адресою [INFO], 6, що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.34) та повідомленням сільського голови Добропільської сільської ради від 01.06.2017 р. №266/02-19 (а.с.42). Враховуючи наведене, суд вважає, що на договірні правовідносини між сторонами у справі розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, до таких населених пунктів віднесено і с. Матяшево Добропільського району Донецької обл., де зареєстрований відповідач. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 14.04.2014 року по 31.01.2017 року в розмірі 3200,00 грн. задоволенню не підлягають на підставі ст..2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також не підлягає стягненню штрафи, які нараховані відповідно до 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, так як вони нараховані після 14.04.2014 року. Зважаючи на викладене, розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає задоволенню в даному випадку становить 13844,36 грн., з яких: 299,79 грн. - заборгованість за кредитом; 13157,81 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 386,76 грн. заборгованість за пенею та комісією. В решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також розяснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1204,08 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (75,26 %). Решту судового збору в сумі 395,92 гривень слід залишити за позивачем.

Outcome: partial