Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

29.01.2014 р. ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивували тим, що відповідно до Договору від 29.04.2006 р. відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 3 190 грн. 51 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, просили стягнути з нього' заборгованість за кредитним договором станом на 16.01.2014 р. в розмірі 55 028 грн. 84 коп. та судові витрати. Представник позивача відповідно до заяви просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги, не заперечував проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] відповідно до заяви, просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку зі сплином позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 29.04.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ КБ "Приват Банк") та [PERSON] був укладений кредитний договір, який складався з Заяви позичальника від 29.04.2006 р., Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 3 190 грн. 52 коп., з виплатою 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом за його використання. Строк дії договору 8 місяців - по 29.12.2006 р. включно. Крім того, відповідно до умов Заяви позичальник [PERSON] зобов`язався сплачувати комісію за надання фінансового інструмента. Даний кредитний договір є строковим. Як вбачається з Заяви позичальника, Банк надає позичальнику строковий кредит на строк 8 місяців - з 29.04.2006 р. по 29.12.2006. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності встановлено сторонами тривалістю в 5 років. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторонами визначено як строк дії договору, так і і строк виконання зобов`язання - зі щомісячним погашенням заборгованості. Отже поряд із встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість у відповідача виникла починаючи з грудня 2006 р. Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, оскільки умовами договору погашення отриманого кредиту повинно було здійснюватись відповідачем частинами щомісячно, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання позичальником такого зобов`язання. За таких обставин у позивача виникло право пред`явити вимогу до відповідача після настання вищевказаного строку (починаючи з грудня 2006 р.). Проте таку вимогу до відповідача банк пред`явив лише в січні 2014 р. (після сплину більш ніж семи років) шляхом подачі даного позову до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропуску позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини при розгляді справи. Відповідачем у заяві заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed