Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами, які мотивує тим, що в будинку [ADDRESS], де мешкає відповідач, створено та діє об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інтернаціоналістів-43" (ОСББ). Відповідач, який є власником квартири № 46 в даному будинку, з червня 2011 р. по липень 2014 року має заборгованість з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, яка складає 2863 гривні 68 коп., та яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснив, що хоча договір з відповідачем на даний час не укладений, але послуги йому надавалися в повному обсязі, а тому наявні підстави для задоволення позову. Крім того, пояснив, що позивачем пропонувалося відповідачу укласти договір, але він відмовився від його укладання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що підстави для стягнення заборгованості відсутні, оскільки він не укладав договорів з позивачем, крім того, не є членом ОСББ, вважав, що розмір заборгованості зазначений невірно, до нього безпідставно включені послуги, які відповідач не отримував, а також послався на пропуск позивачем строків позовної давності. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у ній докази та заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], що не заперечується сторонами. Позивач є юридичною особою та діє відповідно статуту (а.с.6, 61-69). Протоколом загальних зборів членів ОСББ № 3 від 04.04.2011 року (а.с.7) житловий будинок взятий на обслуговування ОСББ. До 01.06.2011 року житловий будинок обслуговувався ПП „Рубін", яке передало будинок на обслуговування ОСББ „Інтернаціоналістів-43"(а.с.84). На підставі договору між ТОВ "Номак-Інвест" та ОСББ "Інтернаціоналістів-43" взяло на себе зобов'язання по його обслуговуванню. (а.с.28-32, 36). Тому суд вважає, що ОСББ „Інтернаціоналістів - 43" є управителем будинку [ADDRESS] в м. Суми. Також протоколом загальних зборів членів ОСББ № 3 від 04.04.2011 року були затверджені тарифи на утримання будинку та прибудинкової території, для відповідача вони склали 1,20 грн. за 1 кв. м. (а.с.7). Зазначений розмір тарифів відповідає тарифам, затвердженим рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 264 від 04.05.2011 року (а.с.8) для зазначеного будинку. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 13 Закону України „Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань містобудування та житлової політики. Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою. Обов'язок укладення сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг, до яких відповідно до ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, також передбачений ст.ст. 20, 21 цього ж закону та п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок сторін, а не лише позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивачем пропонувалося відповідачу укласти договір, та примірник такого договору [PERSON] був отриманий, що не заперечується самим відповідачем, але договір не був укладений. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, цей договір, на його думку, не відповідав Типовому договору. Будь-яких доказів на підтвердження цього відповідач суду не надав, а тому цей договір не був предметом дослідження в судовому засіданні. Проте, відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих послуг у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач мешкає у будинку, який знаходиться на обслуговуванні у позивача, а тому він зобов'язаний і за відсутності договору, в силу ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" та п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року сплачувати кошти на обслуговування будинку і прибудинкової території, оскільки в силу ст.ст. 4, 11 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з дій осіб, які в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що позивач надає послуги з утримання будинку й прибудинкової території не в повній мірі, несвоєчасно або неналежної якості, відповідач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав. В той же час факт надання таких послуг підтверджується наданими позивачем доказами, а саме звітністю до органів пенсійного фонду та копіями наданих рахунків-фактури, актів виконаних робіт. Заборгованість підтверджується розрахунком (а.с.9), який не спростований відповідачем. На підставі аналізу наведених вище нормативних актів, наданих сторонами доказів, а також з урахуванням висновків, викладених в Постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року, яка є остаточною, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, з урахуванням строків позовної давності. При цьому суд виходить з наступного. Фактичне надання споживачу відповідних послуг свідчить про існування між сторонами фактичних договірних відносин, що є підставою для стягнення боргу по оплаті отриманих комунальних послуг на підставі пунктів 7, 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт надання послуг позивачем. Тобто відповідач користується наданими позивачем послугами, але не оплачує їх. Будь-яких доказів про те, що ці послуги позивачем не надавалися або були надані в неповному обсязі чи неналежної якості відповідачем суду не надано. В той же час суд вважає таким, що заслуговує на увагу, посилання відповідача на пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за червень 2011 року, та вважає за необхідне в цій частині відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг а також на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем в сумі судового збору, яка підлягає сплаті при зверненні до суду, а також на підставі ст.84 ЦПК України - витрати на правову допомогу в розмірі, що підтверджений документально (а.с.11-12).

Outcome: partial