Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з наданням в подальшу уточненої заяви та просив суд в рахунок сплати заборгованості в сумі 330 274,39 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за [PERSON], на предмет іпотеки - 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором, укладеним 04.07.2007 р. між [PERSON] та ВАТ "Кредитпромбанк", посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1957. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 04 липня 2007 року між ВАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №14/073/07-G, згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 227 000,00 грн. зі сплатою 17.5% річних строком до 03.07.2032 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 04.02.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договрі, зареєстрований в реєстрі за № 1957, посвідченим привтаним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., згідно з яким предметом іпотеки є 3-х кімнатна квартира №4, загальною площею 54,8 кв.м., житловою - 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою по [ADDRESS] яка належить на праві власності [PERSON]. 05 жовтня 2009 року між ВАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором, був укладений договір поруки, згідно з яким [PERSON] солідарно відповідав перед Банком всім своїм майном та грошима. 26 червня 2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, зареєстрований в реєстрі за № 1441, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., відповідно до якого право вимоги, в тому числі й за вищевказаним кредитним договором та забезпечувальними договорами перейшло від ПАТ "Кредитпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк". У зв'язку з тим, що [PERSON] з 2008 року не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договром, [PERSON] сплатив як поручитель заборгованість у повному обсязі за період з 05.10.2009 року по 06.08.2014 року на загальну суму 330 274,39 грн., що підтверджується виписками по рахункам та листом ПАТ "Дельта Банк" № 14-156/08 від 12.02.2014 року. Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника та до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 31 травня 2016 року Миколаївським районним судом Миколаївської області визнано [PERSON] новим кредитором у правовідносинах за кредитним джоговром № 14/073/07G від 04.07.2007 року, укладеним між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON]. Визнано [PERSON] іпотекодержателем у правовідносинах за іпотечним договором, зареєстрованим в реєстрі за № 1957, згідно з яким предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 54,8, житловою - 39,8 кв.м., яка належить [PERSON] на праві власності, для задоволення вимог в сумі, що не перевищує 330 274,39 грн. На підставі судового рішення, 09.03.2017 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію іпотеки та відповідно обтяження щодо заборони відчуження, відповідно до яких новим кредитором, іпотекодержателем та обтяжувачем за договором іпотеки № 1957, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., є [PERSON] У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань, 15.01.2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу (повідомлення) про те, що існує заборгованість [PERSON] перед [PERSON] в сумі 330274,39 грн., яку позичальник зобовязаний сплатити новому кредитору у повному обсязі достроково протягом 30 днів та попереджено останнього про намір іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки як в позасудовому порядку чи в судовому порядку. Разом з тим, що вимога позивача про сплату заборгованості останнім не виконанна, заборгованість не сплачена. п. 4.1 Іпотечного договору передбачено, що за рахунок предмету іпотеки Іпотекодаржатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі. Згідно п. 4.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення Іпотекодавцем умов Кредитного договору або умов цього договору. п. 4.3. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на прдмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким Іпотекодержателем набуває право в тому числі й прийняття його у власність в рахунок погашення заборгованості у порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку". Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способом захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержать вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". За приписами ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Поряд з цим, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. У даному випадку відповідач не бажає врегулювати правовідносини в позасудовому порядку добровільно шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, своєю бездіяльністю щодо отримання досудової вимоги та сплати заборгованості чинить позивачу перешкоди у реалізації права на задоволення вимог, не визнаючи права власності позивача на предмет іпотеки, останній вимушений звертатись до суду з даним позовом. Слід також зазначити, що існує аналогічна правова позиція Верховного суду України, висловлена у Постанові № 6-1243цс16 від 28.03.2016р.. Разом з тим, можливість позивачем реалізації права іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки в позасудовому порядку передбачена не лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але й шляхом звернення до державного реєстратора з відповідними документами, перелік яких визначений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за №1127 (далі - Порядок №1127). Згідно із пунктом 57 Порядку №1127, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, котрий підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Отже, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а й отримання вимоги. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотеко держателем права власності на нього за рішенням суду , оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення , якщо передбачено договором. Тому , в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.3 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Крім того, позивачем доведено наявність перешкод щодо позасудової реалізації свого права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку суд, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3302 грн. 74 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved