Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» звернулося з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 липня 2007 року між «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 907-ЧД, згідно з п. 2.1 якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості , поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 30000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 процентів річних. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника за погодженням із банком. АТ «Банк «Фінанси та кредит» виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти. Згідно з п. 3.2. кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси отримані за договором до 09 липня 2020 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 192,31 дол. США, згідно Графіка зниження розміру заборгованості. Позичальником було допущено прострочення сплати чергових платежів, в зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Станом на 04.04.2016 заборгованість позичальника за кредитним договором складає 789838,89 гривень, з яких 9999,76 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 261078,73 гривень - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 4267,09 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 111407,32 гривні - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 152,57 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3983,37 гривні - сума заборгованості по відсоткам; 1780,19 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 46478,09 гривні - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 303,00 гривні - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 3711,95 гривні - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 362876,42 гривні - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам. Виконання кредитних і супровідних зобов`язань позичальника перед АТ «Банк Фінанси та кредит» забезпечується порукою [PERSON] , відповідно до укладеного з банком договору поруки від 03 липня 2007 року. Виходячи з п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 907-ЧД від 10.07.2007 р. Підставою договору поруки є дійсна вимога кредитора, встановлена кредитним договором (п. 1.2. договору поруки). Відповідно до п. 2.1 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором № 907-ЧД від 10.07.2007 в сумі 789838,89 гривень та судові витрати в розмірі 11847,58 гривень. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 907-ЧД від 10.07.2007, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] , договір іпотеки № 907-ЧД від 10.07.2007, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] , договір поруки № 907-ЧД від 03.07.2007, між товариством з обмеженою відповідальністю банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] , та зобов`язати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Міняйло Ірину Петрівну виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження належної [PERSON] квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зняти заборону відчуження цього майна та виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» позов підтримала та просила його задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала та вважає вимоги [PERSON] безпідставними. Суду пояснила, що усі товариства належать до однієї організаційно-правової форми юридичної особи. Тому навіть зміна виду товариства, наприклад, з товариства з обмеженою відповідальністю на публічне акціонерне товариство не є перетворенням. Надати суду оригінал документу, яким підтверджується факт отримання кредитних коштів банк не може, через його знищення. Проте, вважає, що факт отримання кредитних коштів [PERSON] опосередковано підтверджується документами, наявними в кредитній справі, зокрема: нотаріально посвідченою заявою продавця квартири (предмету іпотеки), відповідно до якої вона отримала у покупця 30000 доларів США (саме 30000 доларів США отримав позичальник за спірним кредитним договором) та заявами [PERSON] на купівлю валюти на погашення кредитної заборгованості. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гудзь О.П. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у зустрічному позові, оскільки сторони кредитного договору № 907-ЧД від 10.07.2007 при його укладенні не дотримались ч. 1-3 ст. 203 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, пояснив, що банком не надано жодного доказу на підтвердження факту отримання позичальником грошових коштів. Відповідач [PERSON] , та третя особа Міняйло І.П. в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступне. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаи від 09.07.2018 справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Судом встановлено, що 10 липня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю банк «Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір № 907-ЧД, за умовами якого банк надає, а позичальник отримує кредит у сумі 30000,00 доларів США терміном до 09 липня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % річних. Повернення кредитних коштів та сплату відсотків за користування кредитом належало здійснювати до 10 числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом зарахування суми на позичковий рахунок згідно графіка. 03 липня 2007 року в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 907-ЧД від 10 липня 2007 року між банком і [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 907-ЧД від 10.07.2007 р., укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 30000,00 гривень зі сплатою 11 % річних. 10 липня 2007 року між банком і [PERSON] укладено договір іпотеки в забезпечення вимог банку за кредитним договором 907-ЧД від 10 липня 2007 року. За умовами договору іпотеки [PERSON] передав, а товариство з обмеженою відповідальністю банк «Фінанси та кредит» прийняло в іпотеку квартиру [ADDRESS] . За змістом кредитного договору за № 907-ЧД від 10 липня 2007 року, кредитодавцем є юридична особа товариство з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит". Фізичною особою, яка діє від імені ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" у преамбулі договору зазначена начальник відділення № 5 Обласної полтавської філії Банку "Фінанси та Кредит" ТОВ Кравцова Наталія Олегівна, яка діє на підставі довіреності від [PERSON] , який в свою чергу діє від імені товариства з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит". Пункт 8 кредитного договору реквізити та підписи сторін від імені банку договір підписано від імені [PERSON] , начальника відділення № 4, із вказанням реквізитів відділення № 4, проте з прикладенням печатки відділення № 5. Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі частини другої статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Згідно з ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що сторони кредитного договору № 907-ЧД від 10.07.2007 при його укладенні не дотримались ч. 1-3 ст. 203 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, пояснив, що банком не надано жодного доказу на підтвердження факту отримання позичальником грошових коштів. Проте, з такою позиціюєю суд не погоджується виходячи з наступного. Пунктом 1.3. Статуту банку передбачено, що відкрите акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" створено шляхом перетворення Банку "'Фінанси та Кредит", товариство з обмеженою відповідальністю у відкрите акціонерне товариство згідно із рішенням Загальних зборів учасників Банку (протокол №3 від 15.12.2006) і рішенням Установчих зборів Банку (протокол .N'1 від 12 квітня 2007 року). Відповідно до абз. 6 п. 1.3 статуту банку Банк є правонаступником щодо всіх прав та зобов`язань відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Банку «Фінанси та кредит» товариства з обмеженою відповідальністю, комерційного банку «Фінанси та кредит», комерційного банку «Фінанси і кредит» та комерційного банку «Банк ділового співробітництва». За інформацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.07.2007 р. до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю банк «Фінанси та кредит» за № 10741120016009118. Згідно з ст.80 ч. 1 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до ст. 87 ч. 4 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації і що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Частини 1, 2 статті 104 ЦК України визначають, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Ст.108 ЦК України передбачено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. Згідно ст. 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменуваня, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Відповідно до ч.6 ст.1 Закону України «Про акціонерні товариства», особливості правового статусу, створення, діяльності, припиненя, виділення акціонерних товариств, що провадять діяльність на ринках фінансових послуг визначаються законами, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності. У разі суперечності норм цього Закону, нормами законів, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності, норми законів, що регулюють порядок наданняфінансових послуг та здійсненя банківської діяльності, мають перевагу. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про акціонерні товариства» повне найменування акціонерного товариства українською мовою повиненне містити назву його типу ( публічне чи приватне) і організаційно-правової форми (акціонерне товариство). Товариство може мати скорочене найменування українською мовою, повне та скорочене найменування іноземною мовою (мовами). Сполучення «акціонерне товариство» та похідні від нього у своєму найменуванні можуть використовувати лише юридичні особи, які зареєстрували в установленному порядку випуск власних акцій та функціонують відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, та юридичні особи -корпоративні інвестиційні фонди, які створені та функціонують відповідно до законодавства, що регулює діяльність у сфері спільного інвестування. Згідно ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» злиття, приєднання, виділення, поділ банку, перетворення його організаційно-правової форми, наслідком яких є передача, прийняття його майна, коштів, прав та обов`язків правонаступникам, - є реорганзацією банку. При цьому, як реорганізація так і ліквідація банку передбачає погодженя цих процедур Національним банком України ( ст.28, 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Водночас, з огляду на зміст визначеня терміну «реорганізація банку», що наводиться в зазначеному спеціальному Законі, тільки заходи з реорганізації передбачають правонаступництво. При ліквідації банківської установи, правонаступництво згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» - відсутнє. Згідно ч. 1,2, 3 ст. 26 Закону України «Про банки та банківську діяльність», реорганізація може здійснювааись шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення. Вказаний перелік є вичерним. При цьому у разі реорганізації банку шляхом перетворення до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи. Визнання спірного кредитного договору недійсним лише з підстав невірного зазначення організаційно-правової форми юридичної особи в преамбулі та реквізитах кредитного договру не відповідає нормам законодавства України та може суттєво порушувати права кредитора. Оскільки зміна найменування позивача не є припиненням юридичної особи, тому вважати що довіреність видана від фінансової установи на ім`я представника, який підписав спірний правочин є припиненою, немає жодних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник [PERSON] сплачував періодичні платежі за кредитним договором, тобто визнавав наявність боргу, а також укладення договору іпотеки іпотекодавцем, якаий не є відмінним від боржника свідчить про навність зобов`язань за основним договором. Таким чином, посилання відповідача на те, що [PERSON] не визнає, що отримував дані кошти є безпідставними. У матеріалах справи наявна копія кредитного договору від 10.07.2007 № 907-ЧД, укладеного Банком «Фінанси та кредит» та [PERSON] . Умовами кредитного договору визначено: п.2.1, що Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 30 000 доларів США зі сплатою 11 % річних; П.2.2. для обліку наданих кредитних ресурсів Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] / [NUMBER] . П.3.1. визначено, що видача кредитних ресурсів проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з Банком. П.3.2 позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 09.07.2020. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за видатковими кредитними ресурсами у розмірі 192,31 доларів США, згідно Графіка зниження розміру заборгованості. Позивач зазначає, що станом на 04.04.2016 року заборованість відповідача за крдитним договором становить 789,838,89 грн, з яких : 9999,76 дол. США, що в еквіваленті становить 261 078, 73 грн - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 4267,09 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 111407,32 гривні - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 152,57 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3983,37 гривні - сума заборгованості по відсоткам; 1780,19 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 46478,09 гривні - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 303,00 гривні - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 3711,95 гривні - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 362876,42 гривні - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам. Ухвалою. Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2019 року була призначена судова економічна експертиза на вирішеня якої було поставлено питання чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] перед банком умовам кредитного договору укладеного між сторонами. Згідно висновку експерта від 27.05.2010 року, арифметичними розрахунками підтверджено, що заборгованісь [PERSON] за кредитним договром станом на 04.04.2016 складає : 9999,76 дол. США, що в еквіваленті становить 261 078, 73 грн - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 4267,09 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 111407,32 гривні - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 152,57 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3983,37 гривні - сума заборгованості по відсоткам; 1780,19 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 46478,09 гривні - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 303,00 гривні - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 3711,95 гривні - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 362876,42 гривні - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам. Таким чином, суд вважає доведеним позивачем суму боргу відповідача перед банком. Посилання відповідача на те, що ним не отримувалась сума кредиту спростовується дослідженим в судовому засіданні висновком експерта, зокрема, на ст. 10 зазначено, що для дослідження виписки з позичкового рахунку № [NUMBER] за період з 10.07.2007 по 13.03.2015 визначено, що з вказаного рахунку перераховані кошти 10.07.2007 в сумі 30 000,00 дол. США, корспондуючий рахунок № [NUMBER] - касса відділення банку. Крім того, в ході дослідження банківської виписки з позичкового рахунку підтверджено погашення позичкової заборгованості за кредитом рахунку або перенесення простроченої заборгованості. Кошти на погашення кредитної заборгованості надходили з кредитового рахунку № [NUMBER] та поточного рахунку [PERSON] № [NUMBER] (з 13.03.2015 - рахунок № [NUMBER] ). Дослідженням виписок по позичковому рахунку встановлено, що позичальником на погашення кредиту сплачено з 07.08.2007 по 17.03.2016 на загальну суму 15733,15 дол. США. Залишок становить 14266,85 дол. США. Крім цього, позивачем не надано до суду оригіналів документів, які б підтверджували факт сплати [PERSON] заборгованості по кредитному договору (касових або інших розрахункових первинних документів). Як зазначив представник позивача дані документи знищені через сплив строків їх зберігання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] боргу, який виник станом на 04.04.2016 року : 9999,76 дол. США, що в еквіваленті становить 261 078, 73 грн - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 4267,09 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 111407,32 гривні - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 152,57 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3983,37 гривні - сума заборгованості по відсоткам; 1780,19 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 46478,09 гривні - сума простроченої заборгованості по відсоткам. Суд відмовляє в солідарному стягненні боргу з відповідача [PERSON] , постільки, за змістом договору поруки № 907-ЧД, він укладений поручителем [PERSON] та банком 03 липня 2007 року, тобто до виникнення обов`язку у позичальника згідно кредитного договору № 907-ЧД від 10 липня 2007 року, що суперечить частині 1 статті 553 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1.1. договору поруки № 907-ЧД від 03.07.2007 поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 907-ЧД від 10.07.2007, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 30000,00 гривень зі сплатою 11 % річних. Таким чином, заява банку про наявність солідарного обов`язку у поручителя і боржника не підтверджується матеріалами справи, оскільки згідно з умовами договору поруки [PERSON] поручилась за кредит частково, у розмірі 30000,00 гривень. Щодо заборгованості по комісійній винагороді, суд вважає, що дані вимоги позивача не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Умовами п.4.7. Кредитного договору пердбачено, що позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 303 гривні. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № [NUMBER] . За період з липня 2007 року по березень 2016 року [PERSON] сплачено 27 800,05 грн. Борг, як ззаначає позивач становить 4 014,95 грн. Проте, умовами кредитного договору не визначено послуги банку, за які позичальник сплачує комісійну винагороду. Оскільки наданий кредит є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється Закону України «Про захист прав споживачів»,згідно ч.1, 2, 5 ст.18 даного закону, продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь- яких витратах за договром, крім відсоткової ставки. Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 , визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежів від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін,прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору, тощо). Таким чином, умови п.4.7 Кредитного договору щодо сплати комцісійної винагороди за надання кредитних ресурсів суперечать вимогам ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.12.2018 у справі № 695/3474/17. Щодо стягнення з відповідача суми заборгованості по штрафним санкціям ( пені), суд приходить до наступного. Умовами п.6.1 розділу 6 «Відповідальність позичальника» кредитного договору визначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього договору, а також будь-яких інших платежів, передбачених цим договором. Таким чином, діючим договором передбачена відповідальність позичальника за невиконання грошового зобов`язання у вигляді сплати неустойки у вигляді пені. При цьому, відповідно до умов кредитного договору банк повинен здійснювати нарахування пені з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частино. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість [PERSON] становить 267 584,53 грн - за несвоєчасне повернення кредитних ресурсів,; 88256, 26 грн - за несвоєчасне повернення відсотків; 7 035,64 грн - за несвоєчасне погашення заборгованості по щомісячній комісії. Як зазначив експерт, річна ставка пені складає 365 відсотків. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що несправедливим є зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. До компенсації, згідно умов договору, відноситься нарахування пені за невиконання умов кредитного договору. Таким чином, розмір пені, визначений в кредитному договорі без відповідних обмежень її розмірів, суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації. Частиною 3 ст. 551 ЦК України зазначено, що розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 362 876,42 грн є непропорційно великою сумою компенсації, а тому підлягає до часткового задоволення. Суд вважає стягнути з відповідача 161868,78 грн. Дана сума буде відповідати принципу справедливості, розумності та пропорційності. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а саме, до стягнення підлягає сума простроченої заборгованості по основному боргу 9999,76 дол. США, що в еквіваленті становить 261 078, 73 грн - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 4267, 09дол США, що еквівалентно 111407,32 грн - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 152, 57 дол. США, що еквівалентно 3 983,37 грн - сума строкової заборгованості по відсоткам; 1780,19 дол США , що еквівалентно 46 478,09 грн - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 161868,78 грн - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам. Суд відмовляє позивачу в частині стягнення боргу в солідарному порядку з [PERSON] . В зустрічному позові [PERSON] суд вважає відмовити по зазначеним вище підставам. Суд вважає стягнути з відповідача на корись позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам позивача в сумі 5 923, 79 грн., що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial