Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому, уточнивши свої позовні вимоги в останній редакції, просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та на 0,050 га. земельної ділянки кадастровий № 1210100000:09:532:0035, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та розділити придбане нею та відповідачем під час перебування у шлюбі рухоме майно, визнавши за нею право власності на набір столовий «Фієста», кухню «Манімол», стінку замовну, диван «Ультра Люкс», варочну поверхню, духову електрошафу, витяжку кухонну, телевізор, вітальню з дзеркалом, роутер, холодильник «Samsung», пральну машину «Samsung», люстру, килим «Лотос», набір для ванної кімнати Sofy-60, човен алюмінієвий «Крим», штори темні та гардини з карнізами, гіпсокартон Plato 6 шт., кахель Ѕ частина, драбина алюмінієва на 6 сходів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.05.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, в той же день за спільною домовленістю із [PERSON] , вже після реєстрації шлюбу вона продала відповідачу належну їй земельну ділянку площею 0,100 га. кадастровий № 1210100000:09:532:0035, яка знаходилась на території Любимівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого між ними було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. В подальшому, 03.10.2002 за заявою відповідача, рішенням Любимівської сільської ради Дніпропетровського району, йому додатково було виділено ще 0,040 га землі під будівництво житлового будинку. Таким чином, загальна площа земельної ділянки під індивідуальне будівництво житлового будинку склала 0,140 га. під час перебування у шлюбі та після оформлення всіх необхідних документів на цю земельну ділянку вони розпочали будівництво житлового будинку, який також оформили на відповідача. У 2014 році вони завершили будівництво будинку та ввели його в експлуатацію, отримали технічний паспорт та провели державну реєстрацію на нерухоме майно. Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 11.11.2014 їхньому будинку та земельній ділянці було присвоєна адресу: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя та таким, що підлягає розподілу між ними. Бажаючи розподілити спільно нажите майно, вона звернулась до відповідача із пропозицією зареєструвати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та 0,50 га. земельної ділянки, однак відповідач відповів їй усною відмовою. Крім того, окрім вказаного нерухомого майна, ними під час перебування у шлюбі також було придбане й інше майно для задоволення потреб подружжя у побуті, яке на її думку також повинно бути розподілено між ними, однак позивач відмовляється зробити це добровільно та після подачі нею позову про розподіл нерухомого майна перевіз це майно до своїх родичів, маючи намір приховати його. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Не погодившись із вказаним позовом відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначив, що дійсно між ним та позивачем було зареєстровано шлюб 10.05.2002. Ще до реєстрації шлюбу він вирішив побудувати для себе житловий будинок, однак не мав земельної ділянки. Йому було відомо про те, що позивач отримала у власність земельну ділянку в с. Чаплі і оскільки вказана земельна ділянка нею не використовувалась він запропонував [PERSON] продати її йому, на що позивач погодилась. Договір купівлі-продажу був укладений між ними 10.05.2002 і згідно п. 4 цього договору він повністю розрахувався з позивачкою до його підписання. Розрахунок з позивачем за земельну ділянку в день реєстрації шлюбу свідчить про відсутність у них спільного бюджету на момент реєстрації шлюбу. 15.05.2002 року він отримав державний акт на своє ім`я на придбану земельну ділянку. Станом на травень 2002 року він мав власні заощадження та частину будівельних матеріалів для того, щоб розпочати будівництво житлового будинку, тому після укладення договору купівлі-продажу він негайно розпочав будівництво житлового будинку. Також ним був побудований гараж Б з прибудовами. На певному етапі будівництво було припинено ним, оскільки у нього закінчились власні заощадження. Гараж було збудовано за межами належної йому ділянки, у зв`язку з чим він звернувся до сільської ради та йому було надано на праві власності додаткову земельну ділянку. Вже в 2003 році вони з позивачем почали продовжувати будівництво за спільні кошти. Технічний паспорт на будинок виготовляла позивач в 2015 році за його довіреністю в той час, коли він перебував в госпіталі на лікуванні, після отриманих в зоні АТО поранень. Оскільки з 2015 року між ним та позивачем практично були припинені сімейні стосунки остання не давала йому правовстановлюючі документи та технічний паспорт, з яким він зміг ознайомитись лише після звернення позивача до суду. Вважає, що частка позивача в спірному домоволодінні складає менше його половини. Право власності позивача на земельну ділянку він взагалі не визнає, оскільки це його особиста власність. Згідно експертного висновку фундамент під будинком та підвалом, підвал, стіни першого поверху будинку, перекриття першого поверху, гараж літ. Б, прибудова літ. б, навіс літ. б складають 43/100 частин спірного домоволодіння. Оскільки вказані будови були збудовані з будівельних матеріалів, які були придбані ним до шлюбу та в період шлюбу використані для будівництва, то вони є його особистою власністю. Отже, лише 57/100 частин спірного домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя і частка позивача повинна складати 57/200. Нерухоме майно, що просить поділити позивач, не має загальної вартості, деякі предмети визначені позивачем двічі в переліку майна, алюмінієвий човен «Крим» та автомобіль ВАЗ 2106 з причепом йому взагалі не належать, він ними лише користується, металевий гараж саморобний під човен на теперішній час відсутній, ще в 2020 році він здав його на металобрухт, оскільки він став непридатним для використання, доказів придбання та наявності електроточила, електродрилю, перфоратору, шуруповерту, електроциркулярки, електрошлифовальної машини позивачем взагалі надано не було. Інше майно було придбано ним за особисті кошти, які він отримав у вигляді одноразової грошової допомоги за бойове поранення та встановлення групи інвалідності. Фактично в період шлюбу ним із позивачем на спільні кошти було придбано телевізор, холодильник, пральну машину, набір для ванної кімнати, морозильну камеру, ванну чавунну, котел газовий, однак він не згодний з ціною вказаного майна, яку зазначила позивач (т. 1 а.с. 36-37, 229-231) Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суд від 22 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ, за клопотанням відповідача призначено по справі будівельно-технічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою суд від 27 листопада 2020 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суд від 26 лютого 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою суд від 05 березня 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року доповнену та уточнену позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року клопотання позивача про арешт майна повернуто заявнику. Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року зустрічний позов [PERSON] повернуто заявнику, закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року відвід, заявлений [PERSON] головуючому судді Кушнірчуку Р.О. визнано необґрунтованим та передано матеріали заяви про відвід судді до канцелярії суду з метою визначення судді для її подальшого розгляду в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Сухорукова А.О. від 23 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні відводу, заявленого відповідачем [PERSON] головуючому судді Кушнірчуку Р.О. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в останній редакції та просили суд їх задовольнити. Зокрема позивач суду пояснила, що вони з відповідачем будували будинок вдвох, за спільні кошти. Будівельний паспорт на будинок вони отримали восени 2002 року, будівельні матеріали придбавали за спільні кошти та почали будуватися у 2003 році. Вона ніколи не сиділа вдома, завжди працювала, бувало, що відповідач не працював та жив за її кошт. Вони разом переїхали в недобудований будинок та спільними зусиллями приводили його до ладу. Всі спільно нажиті кошти вони витрачали на житло. Землю вона дійсно в день укладання шлюбу переоформила на відповідача, однак все одно вважала її спільним майном. Вони довго прожили разом із відповідачем, а наприкінці життя він вирішив, що це його особисте майно. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали у повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні та надали пояснення, аналогічні обставинам, що викладені у відзивах на первинну позовну заяву та уточнену позовну заяву. Зокрема, відповідач суду пояснив, що будівельні матеріали він купляв сам та збудував фундамент і перекриття зі стінами підвалу та першого поверху за власні кошти. Він не заперечує права позивача на частку в будинку, однак розмір такої частки повинен складати 52/200 частини. Що стосується земельної ділянки, то на виконання умов договору купівлі-продажу він сплатив позивачу 200 дол. США. Також за клопотанням позивача в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та за клопотанням відповідача було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем вона знайома з 1983 року, вони разом працювали, позивач є її наставником та вони мають тісний зв`язок. Вона була свідком, коли позивач та відповідач розписувалися 10.05.2002 року о 10-00 год. Після реєстрації шлюбу позивач та відповідач поїхали до міста переоформлювати землю, яка до одруження належала [PERSON] . Тоді всі її відмовляли від переоформлення, вона особисто казала позивачу не поспішати, однак вони самі так вирішили. Їй також відомо, що будинок Голованьови почали будувати десь у 2003 році, напевно за спільні кошти, оскільки вони вели спільне господарство. [PERSON] працювала вчителькою, заробляла кошти. Самого спірного будинку вона ніколи не бачила, однак знає, що він знаходиться десь на горі у Чаплях. Був ще один будинок в Чаплях, внизу, і там вона бачила позивача та відповідача разом, як вони поралися по господарству та на городі, однак це не спірне домоволодіння. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача та відповідача. З позивачем вона знайома з 1997 року, а відповідача узнала, коли вони почали будувати гараж на земельній ділянці. Потім їй стало відомо що в 2002 році Голованьови уклали шлюб. У подружжя [PERSON] був спочатку город на ділянці, вони їм займалися, потім вони почали будувати гараж, після залили фундамент будинку та почали викладати стіни це було десь у 2003-2004 році. Вони винаймали працівників для будівництва та дещо робили власними силами. Особисто вона їм робила внутрішні роботи, шпаклювала. [PERSON] з донькою красила стіни, з [PERSON] лазили на дах та перекривали його, викладали димохід. Зять робив їм проводку в домі. Будівельні матеріали купляли у магазині «Нова Лінія» та привозили їх на Камазі. Цей [PERSON] їхній був, [PERSON] сам ним керував. [PERSON] працювала вчителькою, отримувала пенсію та додатково давала уроки. Також їй відомо, що вони купували м`які меблі та замовляли кухню десь роки 2 назад, мабуть за спільні кошти. Вона особисто бачила як привозили дивани, 2 крісла, шафу-купе, м`який куток, телевізор та холодильник. Жили вони добре та дружньо, доки не розсварилися, можливо через те що [PERSON] закохався, а може набридли один одному. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є зятем [PERSON] з 1995 року. Голованьови одружились у 2002 році та тільки після одруження почали будуватися. Будували будинок позивач та відповідач разом, теща була головою, керувала процесом будівництва, а тесть був виконувачем. Він особисто їм допомагав, якщо його просили. Десь у 2003 році почалося будівництво, закладали фундамент, він допомагав носити блоки, потім електрику разом робили, перекривали кришу. Він допомагав чим міг. Жили вони нормально, потім тесть пішов в АТО, теща залишилася дивитися за будинком. Меблі вони купляли також разом, теща в інтернеті вибирала кухню, дивани. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з відповідачем з першого класу. Десь у 2000 роках [PERSON] купив у його сусідки [PERSON] земельну ділянку, про те що він купував землю у позивача йому невідомо, правовстановлюючих документів він не бачив. Також йому відомо, що [PERSON] у 2000 роках викупив на підприємстві Камаз. На земельній ділянці він особисто бував декілька разів, [PERSON] там будував, а він йому допомагав, блоки клав. Вони разом забирали плити перекриття. [PERSON] купував цеглу, силікат до 2000 року, він не рахував. Жили позивач та відповідач у будинку разом як одна сім`я. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідача знає з 7 років, а з позивачем знайомий з 1995 року. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] будували собі будинок, почали десь наприкінці 90-х, на початку 2000-х. Кому належала земельна ділянка та хто її купував йому не відомо. Спочатку побудували гараж, потім почали будинок. Він на той час спілкувався з [PERSON] , той його часто запрошував, вони разом ремонтували [PERSON] у гаражі. [PERSON] возив будівельні матеріали на будівництво, десь доставав, возив з цегельного заводу, щось купував і навіть брав у нього в борг, який згодом повернув. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. [PERSON] давно хотів купити землю та будувати будинок. Знайшов землю, підготував документи та поїхав на заробітки, а коли повернувся виявилось що земля оформлена на [PERSON] . Тоді [PERSON] з [PERSON] посварились і він сказав щоб вона будувала сама. Через деякий час вони помирились і розписались, вона про це дізналася лише через 2 роки від людей. Позивач використовувала [PERSON] як заробітчанина, постійно забирала в нього гроші, він нормально заробляв, а ходив брудний в одязі з «секондхенду», приходив до неї поїсти. Спочатку на землі ніяких побудов не було, будинок будується вже дуже давно і навіть люди питали коли ж нарешті вони переїдуть, проте року початку будівництва вона не пам`ятає. [PERSON] не допомагала [PERSON] , його племінники рили каналізацію та воду проводили. У [PERSON] була робота та город на першому плані. На теперішній час брат проживає в будинку, а [PERSON] там не живе, у неї документи на будинок, вона їх не віддає. Також пояснила, що позивач та відповідач купляли меблі, коли [PERSON] отримав гроші за поранення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з відповідачем. Свій будинок він побудував у 2001 році, а з [PERSON] познайомився вже після цього десь 2003-2005 роки. Йому відомо, що спочатку на ділянці [PERSON] було побудовано гараж, а потім будинок. Він возив туди будівельні матеріали. На будівництві порався [PERSON] та працювали наймані люди. [PERSON] він там не бачив, а познайомився з нею вже через 3-4 роки, коли будинок добудували. За які гроші будували будинок йому не відомо. Хто купив землю він також не знає, документів не бачив. Бачив, як [PERSON] привозив будівельні матеріали, білу цеглу з силікатного заводу. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, ознайомившись з письмовим відзивом та додатковими запереченнями відповідача, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено та підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що 10 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 106. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (т. 1 а.с. 10) Того ж дня, 10 травня 2002 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку, площею 0,100 гектарів за адресою: [ADDRESS] . Продаж земельної ділянки вчинено за 592,00 грн. (т. 1 а.с.12) На підставі вказаного договору купівлі-продажу 15 травня 2002 року [PERSON] видано державний акт серії 1-ДП № 123050, який зареєстровано в книзі записів державних актів за № 1576 на право приватної власності на землю за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 11) Рішенням виконкому Любимівської сільської ради № 34 від 26.06.2002 року [PERSON] виділено земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 1400 кв.м для будівництва житлового будинку житловою площею 57,74 кв.м, корисною площею 91,70 кв.м за типовим проектом ТІР-С. (т. 1 а.с. 217) В матеріалах справи також наявна пояснювальна записка до проекту забудови земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої передбачено розташування фасаду будинку та визначені рекомендації по житловому будинку (т. 1 а.с. 216) Згідно виписки з рішення Любимівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області ІІІ сесії ХХІУ скликання від 03.10.2002 року б/н [PERSON] передано безоплатно у приватну власність на постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,04 га. (т. 1 а.с. 218) Актом виносу в натуру меж земельної ділянки та розбивки будівель від 09.10.2002 на підставі рішення виконкому Любимівської сільської ради № 34 від 26.06.2002 відповідно до проекту забудови земельної ділянки встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної [PERSON] для побудови індивідуального житлового будинку та господарських побудов площею 1400 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 219) В матеріалах справи також наявний письмовий перелік обов`язків індивідуального забудовника, затверджений госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро при відділі архітектури і містобудування Дніпропетровської районної державної адміністрації № 507/04 та підписаний відповідачем [PERSON] 17.10.2002 (т. 1 а.с. 220) 18 травня 2015 року ПП «Інвент-Дніпро» на замовлення відповідача [PERSON] було проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 13-22) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 181726547 від 19.09.2019 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] 30.03.2016 приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А. на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 182152150643 від 03.08.2015, виданої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та розпорядження Дніпропетровського міського голови № 586-р від 11.11.2014 «Про присвоєння адреси житловому будинку по [ADDRESS] » (т. 1 а.с. 23) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 181733162 від 19.09.2019 право власності на земельну ділянку кадастровий № 1210100000:09:532:0035 площею 0,14 га за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] 30.03.2016 приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А. на підставі державного акту про право власності І-ДП № 123050 від 15.05.2002. (т. 1 а.с. 24) В матеріалах справи також наявні будівельний паспорт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , фінансові документи на підтвердження придбання будівельних матеріалів та предметів домашнього вжитку, а саме меблів, побутової техніки, тощо, а також фотографії рухомого майна, яке позивач просила розподіли між нею та відповідачем (т. 1 а.с. 49-88, 172-179, 221) Згідно листа військового комісара Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 13.09.2019 № 7/12884/7 Комісією Міністерства оборони України з розглядом питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва, або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (протокол № 76 від 09.09.2016) призначено одноразову грошову допомогу солдату у запасі [PERSON] , звільненому 15.10.2015, який є інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, на підставі довідки МСЕК серії 10 ААГ № 035481 від 09.11.2015 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 206700 грн. Вказані кошти були перераховані на к/рахунок [PERSON] (т. 1 а.с. 45) Зарахування зазначених грошових коштів на картковий рахунок відповідача [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» також підтверджується відповідною роздруківкою про рух грошових коштів по картковому рахунку відповідача, яка долучена до матеріалів справи (т. 2 а.с. 20-21) Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №579/580-20 від 11.02.2021 опис основних конструктивних елементів будинку [ADDRESS] , надвірних будівель та споруд, зазначений в технічному паспорті частково не відповідає фактичному стану. Ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] складає на час дослідження 1417126 грн. Фундамент під будинком та підвалом, підвал, стіни першого поверху будинку та перекриття першого поверху, гараж літ. Б, прибудова б та навіс складають 43/100 частини домоволодіння. (т. 1 а.с. 118-136) Так, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (норми якого діяли на час укладання шлюбу між сторонами) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Нормами ч. 1-3 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Статтею 65 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до\~ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються\~ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що до моменту реєстрації шлюбу між ними, позивачу на праві приватної власності належала спірна земельна ділянка площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] . Вказану земельну ділянку в день укладання шлюбу, тобто [INFO] , вже після реєстрації шлюбу, позивачем було відчужено на користь відповідача за відплатним договором купівлі-продажу. За змістом вказаного договору продаж земельної ділянки вчинено за 592 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору, тобто відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 592 грн. за купівлю вказаної земельної ділянки. Згідно ч.ч. 1-2 ЗУ «Про власність» (норми якого діяли на час укладання між сторонами договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Отже, позивач на власний розсуд розпорядилась належною їй земельною ділянкою на користь відповідача, за що отримала відповідні грошові кошти, як оплату вартості вказаної земельної ділянки у повному обсязі. Отже, вказане нерухоме майно у розумінні норм КпШС України не є спільною сумісною власністю подружжя навіть за умови того, що договір було укладено після реєстрації шлюбу в той же день. При цьому, грошові кошти, сплачені відповідачем на користь позивача за договором купівлі-продажу вказаної земельної ділянки також не є спільними коштами подружжя, оскільки укладання шлюбу між сторонами та договору купівлі продажу відбулося в один і той же день, тобто на момент укладання договору купівлі-продажу, подружжя сторін ще не мало спільного сімейного бюджету, достатнього для вчинення такої угоди, а сама позивач в судовому засіданні заперечувала факт існування між нею та відповідачем сімейних стосунків та факт спільного проживання із відповідачем до моменту реєстрації шлюбу. Суд також звертає увагу, що сам факт сплати грошових коштів на виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки підтверджено змістом договору купівлі-продажу, що був посвідчений нотаріально, на сплаті грошей за земельну ділянку наполягав відповідач, а позивачем іншого доведено не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на 0,050 га спірної земельної ділянки не підлягають задоволенню. В той же час, збудований на вказаній земельній ділянці житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки вказаний об`єкт нерухомості було збудовано сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя та їх спільними трудовими зусиллями, що підтверджується зокрема і показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які безпосередньо приймали участь у будівництві спірного житлового будинку та в судовому засіданні пояснили, що і позивач і відповідач вкладали свої трудові зусилля у будівництво спірного будинку. Доводи відповідача про те, що ним за власні кошти з власних матеріалів було збудовано фундамент, стіни та перекриття підвалу і 1 поверху ще до реєстрації шлюбу з позивачем, суд не може прийняти до уваги, оскільки будування житлового будинку відбувалося відповідно до погодженої проектної документації, зокрема будівничого паспорту, який було погоджено лише у жовтні 2002 року (після реєстрації шлюбу сторін), а сам відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання виконувати будівництво виключно у відповідності до вказаного будівельного паспорту, про що свідчить його власноручний підпис від 17.10.2002 в письмових обов`язках індивідуального забудовника. Крім того, згідно технічного паспорту на спірний житловий будинок, який був виготовлений на замовлення [PERSON] 18.06.2015, рік побудови усіх наявних об`єктів на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] зазначено 2002 рік, що також не узгоджується з доводами відповідача про те, що будівництво фундаменту житлового будинку було розпочато ним ще задовго до реєстрації шлюбу з позивачем. Щодо посилань відповідача на невідповідність опису конструктивних елементів спірного житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті, його фактичному стану, суд зазначає, що часткову невідповідність дійсно підтверджено висновком експерта № 579/580-20 від 11.02.2021, проте вказані обставини не спростовують того факту, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності, а сам технічний паспорт було виготовлено спеціалістом на підставі обстеження та згідно відомостей, що вказані в будівельному паспорті, а згідно мотивувальної частини висновку експерта такі розбіжності є не чисельними та не критичними. Вказаний технічний паспорт хоча і був фактично виготовлений [PERSON] , проте за довіреністю, виданою [PERSON] на її ім`я, про що не заперечував сам відповідач, отже станом на час виготовлення технічного паспорту відповідач надав добровільну згоду на те, щоб технічна інвентаризація та виготовлення відповідної технічної документації були виконані за участі [PERSON] та на підставі наявних документів. При цьому, наявні в матеріалах справи фінансові документи на підтвердження придбання сторонами будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку, також датовані 2003-2005 роками. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що спочатку на земельній ділянці було побудовано гараж, а вже після цього житловий будинок, а сам відповідач в судовому засіданні зазначав, що гараж було побудовано в 2003 році, що також спростовує посилання відповідача на здійснення будівництва спірного житлового будинку до моменту укладання шлюбу між сторонами. До показів свідків [PERSON] та [PERSON] суд ставиться критично, оскільки хоча останні і зазначали, що відповідач привозив будівельні матеріали на земельну ділянку десь у 2000-х роках, однак точної визначеності у прив`язці до конкретних дат в їх показах не простежується. Крім того, свідок [PERSON] зазначав, що відповідач купив земельну ділянку у тих же 2000-х роках у його сусідки, що не відповідає дійсності і також свідчить про необізнаність вказаного свідка щодо фактичних обставин. До показів свідка [PERSON] суд також ставиться критично, оскільки остання є рідною сестрою відповідача, має неприязні стосунки з позивачем та її покази щодо обставин сімейного життя подружжя сторін не можуть буди розцінені судом як об`єктивні через те, що остання в судовому засіданні пояснила, що навіть про реєстрацію шлюбу [PERSON] вона дізналася лише через 2 роки від сторонніх осіб, що також свідчить про рівень її відносин зі сторонами та обізнаність щодо певних подробиць їх життя. При цьому, сам відповідач не заперечував права позивача на частину домоволодіння та її участі у побудові спірного будинку, однак зазначав, що з урахуванням вартості будівельних матеріалів та інших затрат, що були понесені ним при будівництві фундаменту, підвалу та частини 1 поверху, що за твердженням відповідача мало місце до реєстрації шлюбу вважав, що частина позивача на яку вона має право претендувати повинна бути меншою, аніж Ѕ частина. Так, згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із даним позовом просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку, як об`єкту нерухомого майна, завершеного будівництвом, прийнятого до експлуатації, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку. В судовому засіданні було встановлено, що право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано 30 березня 2016 року, тобто право власності на спірний житловий будинок, як об`єкт нерухомого майна, що підлягає обов`язковій держаній реєстрації виникло у відповідача також у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, судом встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було сторонами побудовано, введено в експлуатацію та проведено його державну реєстрацію за час перебування у зареєстрованому шлюбі та відповідачем не було спростовано презумпцію права спільної сумісної власності, а отже вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в контексті ст. 60 СК України. При поділі вказаного житлового будинку, частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними та підстав для відступлення від рівності часток не вбачається. За таких обставин, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи рівність часток, відповідно до ст. 70 СК України приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку підлягають задоволенню. В той же час, позовні вимоги [PERSON] щодо поділу спільно нажитого майна подружжя не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідач [PERSON] наполягав на тому, що частина майна, яке позивач просить розподілити, була придбана ним за власні кошти, отримані у якості одноразової грошової допомоги, як учаснику АТО. Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто є особистою приватною власністю. Підстави та порядок призначення і виплати грошової допомоги військовослужбовцям регламентовано нормами ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Зокрема п. 3 ч. 2 ст. 21-4 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Зазначена грошова допомога, виходячи з системного аналізу діючого законодавства «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та сімейного законодавства, з урахуванням природи походження цієї грошової допомоги - є видом соціального захисту війсковослужбовців, з метою задоволення їх особистих матеріальних потреб у разі суттєвої і невідворотної втрати здоров`я, та призначається кожному військовослужбовцю окремо, що визначає індивідуалізацію виплати такої допомоги. Отже, одноразова грошова допомога, що виплачена [PERSON] за своєю природою та призначенням не відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності, в розумінні ч.2 ст.61 СК України, та є особистою приватною власністю відповідача. [PERSON] наполягав на тому, що певний перелік рухомого майна було придбано ним саме за ці кошти та у період після їх отримання, надавши суду платіжні документи із зазначенням дати покупки, що є пізнішою дати отримання грошової допомоги, а позивач в судовому засіданні не заперечувала факту отримання відповідачем такої грошової допомоги та не спростувала належними та допустимими доказами факт придбання певного рухомого майна саме за ці кошти. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19). Крім того, мотокатер, моторний човен «Крим» ДнГ №35-27 та автомобіль ВАЗ 2106, номерний знак [NUMBER] , які позивач, серед іншого, просить розподілити між сторонами та залишити право власності на них за відповідачем, взагалі не належать відповідачу, що підтверджується копіями правовстановлюючих документів (а.с. 233-234), а отже і не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження наявності певного рухомого майна, зокрема саморобного гаражу, будівельних інструментів, компресору, штор, тощо, за умови що відповідач зазначав, що гараж був зданий ним на металобрухт, а наявність у нього інструментів він заперечував. Інше рухоме майно, яке позивач просить розподілити не має особисто визначених характеристик, матеріали справи не містять доказів на підтвердження їх вартості, з визначеною позивачем оцінкою відповідач не згоден та в рамках розгляду даної справи сторонами не було заявлено клопотань щодо призначення експертизи з метою визначення дійсної вартості вказаного майна. За таких обставин, суд позбавлений можливості визначити усі об`єкти, що мають правовий статус спільного сумісного майна подружжя, джерело отримання грошових коштів, витрачених на їх придбання, їх дійсну вартість та розподілити таке майно між сторонами, враховуючи принцип рівності часток подружжя. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідне визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено лише в частині визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та з урахуванням визначеної позивачем вартості спірного нерухомого майна у розмірі 300000 грн., виходячи з якої позивачем було сплачено судовий збір за подання даного позову до суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1500 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує правові висновки\~Великої Палати\~Верховного Суду\~щодо застосування\~положень пункту\~13\~частини першої\~статті 5\~Закону №\~3674-VI,\~викладені,\~зокрема,\~у постановах\~від 9\~жовтня 2019\~року (справа\~№ 9901/311/19)\~та від\~06\~травня 2020\~року (справа\~№ 9901/70/20), у зв`язку з чим не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору.

Outcome: partial