Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

08.12.2017 від Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~ від\~27.09.2008 в розмірі 53595 грн 13 к. та судового збору в розмірі 1600 грн 00 к. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.09.2008 між ЗАТ КБ\~"Приватбанк",\~правонаступником якого\~є ПАТ\~КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 2400 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2017 має заборгованість - 53595 грн 13 к., яка складається з наступного: 2137 грн 70 к. - заборгованість за кредитом; 44329 грн 29 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100 грн 00 к. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн штрафу (фіксована частина); 2528 грн 34 к. - штрафу (процентна складова). Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред'явлення в суді даного позову. Разом з позовом, представник позивача [PERSON] подала заяву від 13.11.2017 про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.09.2008 в розмірі 53595 грн 13 к., та судового збору в розмірі 1600 грн 00 к. Вирішено проводити судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 16.01.2018 на запит суду було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] за наступною адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Велика Гомільша, вул. Набережна, буд. 2. 23 січня 2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. 15.02.2018 справа надійшла до Зміївського районного суду Харківської області, для розгляду справи автоматизованою системою документообігу визначено суддю Овдієнка В. В. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20 лютого 2018 року прийнято справу в провадження Зміївського районного суду Харківської області та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 06.03.2018 відповідачем [PERSON] отримано ухвалу та матеріали позовної заяви з додатками. 02.04.2018 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки відповідачем не подано до суду відзиву із запереченнями проти позову, докази на які посилається відповідач в обґрунтування відзиву. 24.04.2018 відповідач [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності мотивуючи тим, що прострочення погашення кредиту у неї виникло у березні 2011 року, а позов пред'явлено позивачем у листопаді 2017 року про стягнення коштів за весь період користування ними, тобто поза межами строку позовної давності. Період, за який позивач просить суд стягнути кошти на його користь, перевищує строки позовної давності, встановлені Цивільний кодексом України, у зв'язку із чим просила суд застосувати позовну давність при вирішенні даного спору. Вважала, що стягненню з неї підлягає заборгованість по процентам за користування кредитом в межах трьох років пред'явлення позову, пеня в межах одного року з дня пред'явлення позову, штраф стягненню не підлягає, оскільки позивач був обізнаний про порушення його прав межами строку позовної давності (а. с. 47). Також, 24 квітня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи, а в разі її неявки просила відмовити у позові, та застосувати строки позовної давності (а. с. 48). 16.05.2018 від представника позивача [PERSON] до суду надійшов відзив на заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування\~заперечень проти\~заяви про\~застосування позовної\~давності представник\~позивача вказав,\~що відповідно до пунктів 3.1.1 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності статті 257 Цивільного кодексу України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 Цивільного кодексу України), а не закінченням строку дії договору. Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс 14 та у постанові від 18 червня 2014 року по справі №6-61 цс 14. За висновками Верховного Суду України про застосування статті 257 Цивільного кодексу України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у вищезазначених постановах, які, відповідно до положень статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, є обов'язковими для всіх судів України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 Цивільного кодексу України), а не закінченням строку, дії договору. Згідно з довідкою про видачу кредитних карт, виданих за договором б/н від 27.09.2008 року, картка №5168755344870098 була надана відповідачу зі строком дії до останнього дня серпня 2017 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 29.11.2017 - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Просив відмовити відповідачу у застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності (а. с. 60, 61). 25 травня 2018 року за клопотанням відповідача [PERSON] відкладено судовий розгляд. 03.07.2018 представник позивача та відповідач повторно не з'явилися на судове засідання. При цьому, з урахуванням раніше поданих ними заяв про судовий розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України їх неявка не перешкоджає судовому розгляду справи. Тому судовий розгляд проведено за відсутності сторін. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позивача та відповідача, викладені ними у заявах по суті справи та з процесуальних питань, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.09.2008, Умов і Правил надання банківських послуг, копія паспорта [PERSON] підтверджується, що між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1504 грн 80 к. на строк 12 місяців строк з 27.09.2008 по 25.09.2009 включно, на наступні цілі: придбання товару, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 136 грн 80 к. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 7 грн 52 к., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (СТАНДАРТ) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з 20.10.2008 (дата сплати першого щомісячного платежу) щомісяця в період сплати за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 133 грн 00 к.для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами (а. с. 7-13). Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 19.10.2017, Банківській ліцензії №22 від 05.10.2011, Статуті Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.04.2017 №409 (а. с. 16-19). Згідно довідки №30.1.0.0/2-20171130/1230 від 16.05.2018 вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 27.09.2008 отримала картки №4149437326499306, №4149437409974969, № 5168755344870098, остання з яких має строк дії до останнього дня серпня 2017 року (а. с. 62). Відповідно до пункту 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 №254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п. 5.1. цього Положення). Згідно розрахунків,\~наданих позивачем\~у виді\~виписки по\~особовому рахунку\~за кредитним\~договором б/н,\~укладеним між\~позивачем та\~відповідачем,\~станом на\~30.09.2017\~загальна сума\~заборгованості за\~кредитним договором\~дорівнює 53595 грн 13 к. та складається з наступного: 2137 грн 70 к. - заборгованість за кредитом, з яких станом на 08.12.2014 поточна заборгованість - 2005 грн 62 к., прострочена заборгованість - 132 грн. 08 к; 44329 грн 29 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом, з яких 114 грн 17 к. - не сплачені проценти на поточну заборгованість, 44214 грн 92 к. - не сплачені проценти на прострочену заборгованість, у тому числі 3820 грн 86 к. - проценти, нараховані на не прострочену станом на 08.12.2014 заборгованість по кредиту, які визначені самостійно судом шляхом додавання процентів, нарахованих в межах трирічного строку позовної давності за період з 08.12.2014 по 30.09.2017; 4100 грн 00 к. - заборгованість за пенею, з яких 1000 грн 00 к. - пеня, нарахована за період в межах річного строку позовної давності за період з 08.12.2016 по 30.09.2017; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500 грн штрафу (фіксована частина); 2528 грн 34 к. - штрафу (процентна складова). Останній платіж на погашення кредиту був здійснений 17.02.2014 року (а. с. 4-6). Зазначений розрахунок містить відомості про порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості. Тобто розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений випискою по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованості за договором. Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України). Під час вирішення заяви відповідача [PERSON] про застосування позовної давності суд виходив з наступного: Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України). За приписами частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна заява подана до суду 08.12.2017, що підтверджується даними відмітки на позовній заяві про реєстрацію позову зі вхідним №30445 (а. с. 2). Відповідно до умов договору, що складається з анкети-заяви, правил користування\~платіжною карткою,Умов та правил надання банківських послуг, визначені щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 Цивільного кодексу України). Виходячи з дати укладання договору, дати здійснення відповідачем останнього платежу за договором, а також строку дії картки належить дійти висновків, що строк позовної давності щодо періодичних платежів почав відлік з наступного дня після внесення останнього платежу на часткове виконання зобов'язань за кредитним договором, тобто з 18.02.2014 року, а щодо вимог про погашення повної суми кредиту - з 01.09.2017 року. З цього слідує, що на час пред'явлення позову 08.12.2017 року сплив трирічний строк для пред'явлення вимог щодо стягнення заборгованості по платежам, які були простроченими станом на 08.12.2014, тобто до початку трирічного строку, що передував дню подачі позову. Що стосується зобов'язань, не прострочених станом на 08.12.2014 року, відсутні підстави для застосування позовної давності. Таким чином, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом, що не була прострочена станом на 08 грудня 2014 року та складає 2005 грн 62 к., а також проценти, що нараховані на вказану поточну заборгованість, в розмірі 3820 грн 86 к. (зазначена сума процентів розрахована судом на підставі розрахунку позивача (а. с. 4-6), шляхом додавання процентів нарахованих на поточну (не прострочену) заборгованість за період з 08 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року. Крім того частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Виходячи з того, що право на отримання неустойки кредитор має до повного виконання зобов'язання, то стягнення неустойки за період в межах встановленого статтею 258 Цивільного кодексу України річного терміну до звернення з позовом до суду не є стягненням після спливу позовної давності. Таким чином, окрім заборгованості за кредитом у сумі 2005 грн 62 к., заборгованості за відсотками 3820 грн 86 к., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також і заборгованість за пенею в межах річної позовної давності за період з 08 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року в сумі 1000 грн 00 к. Оскільки відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, сплив позовної давності є підставою для відмови у частині позову. Також, слід взяти до уваги, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені, яка підлягає частковому задоволенню, з метою дотримання заборони щодо подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, в частині позовних вимог щодо стягнення штрафів, а саме: 500 грн штрафу (фіксована частина); 2528 грн 34 к. штрафу (процентної складової) за порушення умов договору належить відмовити. За таких обставин, позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.09.2008 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, станом на 30.09.2017, в розмірі 6826 грн 48 к., яка складається з наступного: 2005 грн 62 к. - не прострочена станом на 08.12.2014 заборгованість за кредитом; 3820 грн 86 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом, нарахованим на не прострочену заборгованість за кредитом за період з 08.12.2014 по 30.09.2017; 1000 грн 00 к. - заборгованість за пенею, нарахованою за період з 08.12.2016 по 30.09.2017. Згідно зі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складає 203 грн 79 к. Відповідно до частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення у даній справі, яка розглянута по суті 03 липня 2018 року, відкладено до 06 липня 2018 року. Згідно частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, дата складання повного рішення - 06 липня 2018 року, є датою ухвалення рішення.

Outcome: partial