Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа ПАТ "Страхова група "ТАС", про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.09.2017 р. о 10.30 год. на перехресті вул. Першотравнева та вул. Поповича в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровській області водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виконуючи розворот не переконався в його безпечності та при виїзді з ґрунтової дороги на дорогу вул. Поповича не пропустив автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та скоїв зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Тернівського міського суду від 26.09.2017 р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ "Страхова группа "ТАС". Так, 28.09.2017 р. він звернувся до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування та згідно розрахунку на відшкодування страхового випадку йому було виплачено 10890,86 грн. Однак за виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля він відповідно до акту виконаних робіт від 26.10.2017 р. сплатив на користь ФОП [PERSON] фактичну вартість ремонту в розмірі 39650 грн. Внаслідок ДТП йому спричинена моральна шкода, яка виразилась в емоційному стресі, який виразився в у тривозі, яка охопила його після ДТП, адже був пошкоджений його автомобіль, який є невід'ємним об'єктом його повсякденного життя та є необхідним для потреб сім`ї. Він був вимушений змінити свій життєвій графік, у нього з'явились нові труднощі: пошук грошових коштів для ремонту, відвідування страхових компаній, звернення за допомогою до друзів та рідних, замість ведення активної життєдіяльності, внаслідок чого він втратив спокій та нормальний спосіб життя та вимушений додавати зусиль для організації свого життя. Крім того, відповідач до теперішнього часу не відшкодував завданих йому внаслідок ДТП фактичних витрат на ремонт автомобіля, на його звернення з цього приводу, він нехтує спілкуватися з ним, що викликає у нього душевне хвилювання та душевний біль. Враховуючи глибину його душевних страждань, та вищевикладених обставин він вважає, що розмір моральної шкоди становить 5000 грн. Посилаючись на ст.ст. 22,29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.1187,1188,1192,1194 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням у сумі 28759 грн. Посилаючись на ст.23 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 5000 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які згідно розрахунку складаються з судового збору у розмірі 1280 грн. та витрат, пов'язаних з професійною правничою допомогою адвоката - 4000 грн. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що позивач отримав узгоджене між ним та страховою компанією страхову виплату у розмірі 10890,86 грн. При цьому [PERSON] не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, однак 05.02.2017 р. вирішив повторно відремонтувати свій автомобіль за 39650 грн. Позивачем не надано доказів, що він здійснював ремонт на суму 39650 грн. Також посилається на висновок ВСУ у справі №-954цс16. Позивачем була надана відповідь на відзив, відповідно до змісту якого він просить позов задовольнити в повному обсязі. При цьому посилається на те, що відповідач був ознайомлений з матеріалами адміністративної справи у тому числі і з актом щодо наявних пошкоджень автомобіля, який належить позивачу. Згідно висновку експерта, який був проведений 02.10.2017 р., на автомобілі пошкоджено: бампер задній, панель бокова права, поріг боковини правої, панель задня, панель підлоги, балка задня, арка внутрішня бокова задньої правої. Згідно висновку експерта №094-1-/17 від 04.10.2017 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] д/н АЕ15144ВТ станом на 11.09.2017 р. на момент вчинення ДТП складає 35384,44 грн. Згідно розрахунку на відшкодування страхового випадку йому було виплачено 10890,86 грн. Згідно акту виконаних робіт від 26.10.2017 р., виданого ФОП [PERSON], СТО де він ремонтував автомобіль, вартість ремонту складає 39650 грн. Так, згідно акту виконаних робіт на автомобілі здійснено ремонт запчастин на суму 18000 грн., згідно висновку автотехнічного дослідження вартість запчастин, що підлягають ремонту/заміні складає - 20053,21 грн., згідно акту виконаних робіт, здійснено розборку/зборку на суму 2200 грн. Пошкоджені місця необхідно було відрехтувати та пофарбувати, згідно акту виконаних робіт на суму 19450 грн., згідно висновку автотехнічного дослідження - 15331,23 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля, здійсненого на СТО, відображає пряму дійсну шкоду, якої завдано автомобілю позивача внаслідок ДТП. Різниця між вартістю відновлювального ремонту, зазначеного у висновку автотехнічного дослідження та актом реально виконаних робіт складає 4266 грн. Дана різниця пояснюється тим, що автомобіль на СТО реально розбирали та ремонтували, виходячи зі складності, об'єму робіт та часу таких робіт, а спеціаліст автотехнік при визначені вартості відновлювального ремонту покладався на візуальний огляд пошкоджень на автомобілі. На підставі зазначеного доводи відповідача про те, що він повторно ремонтував автомобіль є необґрунтованими. Посилаючись на ст.ст. 22, 1192,1194 ЦК України, вважає, що відповідач безпідставно вважає, що його обов'язок щодо відшкодування шкоди припинився внаслідок виплати страховою компанією страхового відшкодування в розмірі 10890,86 грн. Також їх право на відшкодування підтверджується висновками ВСУ від 26.10.2016 р. №6-954цс16 та від 02.12.2015 р. №6-691цс15. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, відповідно до змісту яких просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У своїй відповіді на відзив позивач не зазначає, що ним виплачено йому франшизу у розмірі 2000 грн. Крім того, позивач та страхова компанія досягли згоди про виплату страхової суми у розмірі 10890,86 грн., без проведення експертизи пошкодженого майна. Після чого позивач від відповідача отримав франшизу у розмірі 2000 грн. Посилаючись на висновок ВСУ у справі №6-954цс16, вважає, що позивач реалізував своє право на відшкодування шкоди, звернувшись до страхової компанії, а не до нього як винуватця ДТП. Позивач у судовому засіданні, посилаючись на позовні вимоги, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Також суду пояснив, що відповідач є винуватцем ДТП. Страхова компанія на підставі його заяви виплатила йому частину коштів за ремонт автомобіля, іншу частину коштів, як вони пояснили, повинен виплати відповідач. Так, він звернувся до експерта, який провів оцінку вартості ремонту пошкодженого автомобіля. Він звертався до відповідача з проханням щоб він виплатив іншу частину шкоди, однак останній відмовив йому. Моральна шкода полягає у стресі, який він отримав внаслідок пошкодженого автомобіля, не мав можливості користуватися автомобілем тривалий строк, моральні страждання, поїздки до страхової компанії та експерта. Так, дійсно він отримав кошти від відповідача в розмірі 2000 грн. за франшизу, а також від страхової компанії - 10890 грн. Шкода у розмірі 28759 грн. складається з різниці між виплаченою страховою компанією суми та суми, яку він витратив на ремонт автомобіля. Він згоден на виплату шкоди за мінусом франшизи, яку він отримав. Представник позивача, посилаючись на позовні вимоги та відповідь на відзив, просила суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., різницю між відшкодованою шкодою та не відшкодованою у розмірі 26759 грн., тобто реальні збитки відповідно до розрахунку СТО, судові витрати які згідно розрахунку складаються з судового збору у розмірі 1280 грн. та витрат, пов'язаних з професійною правничою допомогою адвоката - 4000 грн. Також, суду пояснила, що прийняти до уваги суму, яку визначила страхова компанія як відшкодування шкоди не має можливості, оскільки вони визначили вартість ремонту з фотокарток, а це не є дослідженням. При цьому попередньо позивачу зазначили, що відшкодування шкоди буде у розмірі 2000 грн. відповідач не виявив бажання як з'явитися до експерта так і до СТО. Відповідач в судовому засіданні не визнав позовні вимоги повністю, при цьому зазначив, що шкода, спричинена позивачу ДТП в повному обсязі відшкодована страховою компанією. На місці він пропонував кошти позивачу, однак останній відмовився. До експерта його ніхто не викликав. Факт ДТП та свою вину в ній визнає. Так, дійсно у автомобіля позивача були пошкоджені: задні дверці, заднє крило, бампер задній, які є на фотокартках експерта, однак пошкодження задньої балки та порогу не бачив, тому не визнає. Також, зазначив, що він є інвалідом другої групи. Просив суду відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача, посилаючись на відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, просила суду відмовити в задоволенні позивних вимог повністю та стягнути судові витрати з позивача. Також, суду пояснила, що позивачем отримано від відповідача франшизу у розмірі 2000 грн. Страхова компанія виплатила позивачу суму коштів, яку він погодив з нею на ремонт його автомобіля. Про проведення експертного дослідження відповідача не повідомляли та не викликали. СТО є фізичною особою підприємцем та не є сертифікованою юридичною особою, яка може здійснювати роботи по ремонту транспортних засобів. В задоволенні моральної шкоди слід відмовити, оскільки поїздки до страхової компанії та експерта не є моральною шкодою, а є матеріальною шкодою. Також, зазначила, що відповідач є інвалідом другої групи. Третя особаПАТ "Страхова група "ТАС" в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що поштове повідомлення, тому суду вважає за необхідне розглянути справу за її відсутності. В судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про допит особи, яка склала висновок експертного автотоварознавчого дослідження [PERSON] Також прийнято відмову від представника позивача та представника позивача про обов'язкову участь представника третьої особи в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, допитавши особу, яка склала висновок експертного автотоварознавчого дослідження, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., за те, що 11 вересня 2017 року о 10 год. 30 хв. на перехресті вул. Першотравнева та вул. Поповича в с. Богуслав Павлоградського району водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виконуючи розворот не переконався в його безпечності, та при виїзді з грунтової дороги на дорогу ім. Поповича с. Богуслав не пропустив автомобіль [NUMBER], що рухався по дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постанова набрала законної сили 06 жовтня 2017 року (а.с.7). 28 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» з заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу Chevrolet/Aveo д/н [NUMBER] під час ДТП 11 вересня 2017 року з вини [PERSON], водія транспортного засобу ЗАЗ Lanos д/н [NUMBER]. Погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 10890,00 грн. з вирахування франшизи та не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (а.с.17). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, який є додатком №1 до Страхового акту № 21043Р/05/17 від 04 жовтня 2017 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, склав 10890,86 грн. Також, зазначено, що вартість робіт - 5502 грн., вартість матеріалів - 5138,31 грн., вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 7501,84 грн., коефіцієнт зносу замінених складових - 5251,29 грн. (а.с.9). Згідно платіжного доручення № 40714 від 18 жовтня 2017 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплатила [PERSON] страхову виплату у розмірі 10890,86 грн. (а.с.10, 11). Відповідно до рахунку для сплати №22 від 26.10.2017 р. та акту виконаних робіт, складеного ФОП [PERSON], вартість ремонту автомобіля [NUMBER] склала 39650,00 грн., з яких кузовні запчастині - 17380 грн., вклейка заднього скла - 620 грн., розбирання/зборка авто - 2200 грн., фарбувальні роботи - 13800 грн., рихтування - 5650 грн. (а.с.13). Як вбачається з товарного чека № 28 від 05 листопада 2017 року за ремонт автомобіля на користь ФОП [PERSON] сплачено 39650,00 грн. (а.с.14). Відповідно до листа ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 06 листопада 2017 року на заяву [PERSON] від 01 листопада 2017 року матеріальний збиток, завданий йому, як власнику автомобіля Chevrolet/Aveo д/н [NUMBER] згідно заяви від 28 вересня 2017 року, з вирахуванням франшизи, становить 10890,86 грн. (а.с.8). Як вбачається з квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», та як визнано позивачем [PERSON] в судовому засіданні, він отримав від [PERSON] 07 жовтня 2017 року в якості франшизи 2000 грн. (а.с.59-60). Відповідно висновку № 094-1-/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 жовтня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] станом на 11.09.2017 року склала 35384,44 грн., з яких вартість робіт базис часу - 4480 грн., фарбування - 10851,23 грн., запчастини - 20053,21 грн.(а.с.63-76). Акт огляду транспортного засобу Chevrole Aveo д/н [NUMBER] було складено експертом [PERSON] 02 жовтня 2017 року, в якому не зазначено, що на автомобілі позивача маються пошкодження, які не відповідають часу та удару пошкодження. (а.с.67). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №70 від 02 жовтня 2017 року [PERSON] сплатив [PERSON] за експертне автотоварознавче дослідження грошові кошти у розмірі 1200 грн. (а.с.73). Допитаний в судовому засіданні [PERSON], суду показав, що при проведенні дослідження він зразу ознайомлюється з документами, потім оглядає автомобіль, після чого складає висновок про вартість відновлювального ремонту. Так, дійсно при проведенні дослідження бувають такі недоліки, які не можливо візуально побачити, так і з автомобілем позивача, ним було прийнято рішення про проведення розвалу сходження підвісок на сертифікованій СТО. В своєму висновку ним було усе відображено, щодо пошкоджень, які мали місце на автомобілі позивача. Розрахунок надається згідно методики, яка затверджена Мінюстом. Бувають скриті дефекти, однак на автомобілі позивача їх не було. Щодо оцінки страхової компанії він зазначає, що вона проведена з порушенням їх вимог, оскільки по фотокарткам не можливо провести оцінку. Причини пошкодження задньої балки він зазначити не може, оскільки він у цьому не експерт. Якщо при дослідженні маються пошкодження, які не відповідають часу та удару пошкодження, він про це зазначає у своєму висновку. Щодо різниці у сумі між проведеним дослідженням та проведеним ремонтом, він може зазначити лише те, що на його думку не повинно бути розходження. Та на це питання, він не може відповісти, оскільки можливо було пофарбовані інші місця, які не відносяться до пошкоджених, можливо інші компоненти в фарбі застосовані, щодо необхідності зняття заднього скла, програма це йому не показала, а це залежить від працівника СТО та їх кваліфікації. Як визнано позивачем, представником позивача, відповідачем, представником відповідача, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є відповідач [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження. Як вбачається з довідки МСЕК №146857, [PERSON] є інвалідом другої групи внаслідок професійного захворювання (а.с.58). Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року №6-725цс16 та у постанові від 26.10.2016 року №6-954цс16. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в частині спричиненої шкоди визначеної висновком № 094-1-/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 жовтня 2017 року за відрахуванням сплаченої франшизи та страхового відшкодування. Суд не приймає до уваги рахунок для сплати №22 від 26.10.2017 р. та акт виконаних робіт, складені ФОП [PERSON], в яких зазначена вартість ремонту автомобіля [NUMBER] склала 39650,00 грн., з яких кузовні запчастині - 17380 грн., вклейка заднього скла - 620 грн., розбирання/зборка авто - 2200 грн., фарбувальні роботи - 13800 грн., рихтування - 5650 грн. з наступних підстав. Позивачем та його представником не надано доказів, які підтверджують, що ФОП [PERSON] є сертифікованою СТО щодо ремонту транспортних засобів, а також в акті виконаних робіт не зазначено, які саме конкретні фарбувальні роботи були проведені. Також, про те, що ФОП [PERSON] не є сертифікованою СТО щодо ремонту транспортних засобів і той факт, що страхова компанія не перерахувала позивачу суму вартості робіт. Отже суд, відповідно до акту виконаних робіт не може визначити суму та обсяг робіт, які були проведені та відрізняються від висновку № 094-1-/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 жовтня 2017 року, з яким погодився позивач. Окрім того, [PERSON] суду зазначив, що ним всвоєму висновку було усе відображено, щодо пошкоджень, які мали місце на автомобілі позивача. Розрахунок надається згідно методики, яка затверджена Мінюстом. Бувають скриті дефекти, однак на автомобілі позивач їх не було. Щодо різниці у сумі між проведеним дослідженням та проведеним ремонтом, він може зазначити лише те, що на його думку не повинно бути розходження. Та на це питання, він не може відповісти, оскільки можливо було пофарбовані інші місця, які не відносяться до пошкоджених, можливо інші компоненти в фарбі застосовані, щодо необхідності зняття заднього скла, програма це йому не показала, а це залежить від працівника СТО та їх кваліфікації. Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно абзацу 2 п. 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого, тобто позивач від доказування вини відповідача звільняється. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, враховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачам були завдані моральні страждання, а саме: позивач був позбавлений можливості користуватися автомобілем та змушений змінити свій звичний спосіб життя і докладати додаткових зусиль для організації свого життя, втратив спокій. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивачу з урахуванням вищезазначених обставин, а також з урахуванням обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, повинна бути відшкодована моральна шкода відповідачем в розмірі 4000 грн., а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 4000 грн. Як вбачається з попереднього розрахунку судових витрат, квитанції від 22.03.2018 р. та акту виконаних послуг за договором про надання правничої допомоги, розмір загальних витрат представника позивача складає 4000 грн. Як вбачається з попереднього розрахунку судових витрат, квитанції розмір загальних витрат представника відповідача складає 5000 грн. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення судового збору слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Водночас відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із пунктом першим частиною третьою цієї статті до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч.1.2 ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу, несуть сторони, а також той факт, що відповідач та позивач у справі належним чином документально підтвердили такі витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з професійною правничою допомогою адвоката - 3139,14 грн., а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати, пов'язані з професійною правничою допомогою адвоката - 1371,17 грн., відповідно до частини задоволених та відмовлених вимог. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року № 703/686/15-ц та у постанові від 18.10.2017 року №6-1544цс17. Судом не можуть бути взяти до увагипосилання представника відповідача та відповідача, приведені ними в поясненнях, відзиві та запереченнях на відповідь на відзив про відмову у задоволенні в позові, з норм права, аналіз яких приведений вище, а також з наступних обставин. Допитаний в судовому засіданні [PERSON], суду показав, що при проведенні дослідження бувають такі недоліки, які не можливо візуально побачити, так і з автомобілем позивача, ним було прийнято рішення про проведення розвалу сходження підвісок на сертифікованій СТО. В своєму висновку ним було усе відображено, щодо пошкоджень, які мали місце на автомобілі позивача. Розрахунок надається згідно методики, яка затверджена Мінюстом. Бувають скриті дефекти, однак на автомобілі позивача їх не було. Щодо оцінки страхової компанії він зазначає, що вона проведена з порушенням їх вимог, оскільки по фотокарткам не можливо провести оцінку. Причини пошкодження задньої балки він зазначити не може, оскільки він у цьому не експерт. Якщо при дослідженні маються пошкодження, які не відповідають часу та удару пошкодження, він про це зазначає у своєму висновку. Окрім того, відповідач визнав ті факти, що у автомобіля позивача були пошкоджені: задні дверці, заднє крило, бампер задній, які є на фотокартках експерта. Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК покладено на відповідача. На підставі ст. ст. 12, 509, 511, 636, 999, 1166, 1187, 1192 ЦК, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 142, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial