Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

30 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк" (далі - ПАТ "Перший Український міжнародний банк") звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтуванні позовних вимог зазначали, що 14 березня 2008 року між ПАТ "Перший Український міжнародний банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №6180324, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 35 000 доларів США для придбання нерухомого майна, з терміном повернення до 14 березня 2028 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, позивач просив достроково повернути виданий йому кредит та стягнути з відповідача на його користь станом на 19 грудня 2013 року заборгованість за кредитом всього у сумі 57 880, 34 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 34 728,09 доларів США, заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у сумі 23 152,25 доларів США, пеню за порушення строків виконання зобовязань еквівалент 3280,89 доларів США, штраф за порушення зобов'язання у сумі 350,00 доларів США, штраф за порушення обовязків щодо поновлення дії договорів страхування у сумі 28 120,00 гривень та вирішити питання про стягнення судових витрат з відповідача. В подальшому уточнюючи позовні вимоги, 26 грудня 2016 року, позивач, просив достроково повернути виданий кредит та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь станом на 19 грудня 2016 року заборгованість за кредитом всього у сумі 72 271,21 даларів США, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 34 728,09 доларів США, заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у сумі 37 543,12 доларів США, пеню за порушення строків виконання зобовязань за період з 09 січня 2013 року по 09 грудня 2013 року еквівалент 3280,89 доларів США, штраф за порушення зобов'язання у сумі 350,00 доларів США, штраф за порушення обовязків щодо поновлення дії договорів страхування у сумі 28 120,00 гривень та вирішити питання про стягнення судових витрат з відповідача. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнуто з [PERSON], заборгованість за Кредитним договором № 6180324 від 14 березня 2008 року станом на 19 грудня 2016 року (включно) у розмірі 72 271,21 доларів США, еквівалент 3 630, 89 доларів США та 28 120,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 34 728,09 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом 37 543,12 доларів США, сума пені за порушення строків виконання зобовязань еквівалент 3 280,89 доларів США, сума штрафів за порушення обовязків у сумі 350,00 доларів США, сума штрафів за порушення обовязків щодо поновлення дії договорів страхування 28 120,00 гривень та судовий збір у сумі 3 441, 00 грн. Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне: - судом першої інстанції не враховано заборону нарахування та стягнення штрафів та пені, передбачених ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»; - вказаним судовим рішенням допущено подвійне стягнення боргу, а саме з умов кредитного договору вбачається, що він надавався на придбання нерухомого майна житлового будинку у м. Бахмут. Подвійне стягнення полягає у тому, що банк є іпотекодержателем вказаного житлового будинку як заставного майна, а тому стягнувши за рішенням суду суму заборгованості за кредитним договором, він також має право продати будинок придбаний за кредитні кошти, а кошти направити на свій розсуд; - позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором визначені у доларах США, що є порушенням діючого законодавства; - строк дії кредитного договору закінчується 14 березня 2028 року, а тому банк не має права вимагати всю суму боргу, оскільки його право не порушено; - позивачем не надано належних письмових доказів про отримання апелянтом від банку грошових коштів, які зазначені у договорі, оскільки він їх не отримував. В судове засідання апеляційної інстанції представник ПАТ «ПУМБ» не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою за №2510 від 12 червня 2017 року, яка зареєстрована у журналі телефонограм (а.с.22 Т.2). Крім того, від позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.21 Т.2). Апеляційним судом Донецької області на офіційному веб - порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua) 26 травня 2017 року було розміщено оголошення про розгляд справи за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 15 червня 2017 року о 10 год. 30 хв. (а.с.16-17,19 Т.2). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміни в частині стягнення розміру заборгованості за пенею з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредит договір №6180324, відповідно до умов якого зобовязався надати кредиту розмірі 35 000 доларів США на придбання нерухомості житлового будинку на строк до 14 березня 2028 року включно,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,49% річних (а.с.9-12 Т.1). Відповідно до меморіальним валютним ордером №415080146 від 14 березня 2008 року позивачем грошові кошти у сумі 35 000 доларів США перераховані на рахунок відповідача [PERSON] (а.с.16 Т.1). 14 березня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] укладений договір іпотеки №6180714, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка за адресою: м. Артемівськ Донецької області, вул.. Гоголя, будинок 66 (а.с.185192 Т.1). Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту, відсотками, штрафами обґрунтовано виходив з вимог ст.ст.612, 625, 629,1048, 1054 ЦК України та зазначив, що відповідач належним чином свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконує. Такі висновки суду є правильними. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України сторони уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, тому ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справах, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Заборгованість за кредитним договором [PERSON] підтверджується розрахунками заборгованості станом на 19 грудня 2016 року та складає: заборгованість за тілом кредиту - 34 728,09 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 37 543,12 доларів США, сума штрафів 350 доларів США та 28 120 гривень (а.с.169-173 Т.1). Отже, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини між сторонами та задовольнив позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Але, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення пені, суд першої інстанції стягнув її в доларах США. Проте з таким висновком погодитися не можна. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені необхідно змінити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню еквівалент якої складає 3 280,89 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях по курсу НБУ за період з 09 січня 2013 року по 09 грудня 2013 року та складає 26 214,31 гривень. Довід апеляційної скарги про те, що строк дії кредитного договору закінчується 14 березня 2028 року, а тому банк не має права вимагати всю суму боргу, оскільки його право не порушено є безпідставним. Пп.1 п.3.5.7 кредитного договору передбачено, що банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частки разом із розрахованими процентами: затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно умовами договору на один календарний місяць(а.с.10). Відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, тому 06 листопада 2013 року позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога про достроково повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом (а.с.17 Т.1). Але, відповідачем ніяких дій стосовно погашення заборгованості за кредитним договором не виконано. Заборгованість за кредитним договором також підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем (а.с.5-8, 99-105, 169-171 Т.1). Отже, доводи апелянта про відсутність права позивача заявляти вимогу на дострокове повернення всієї суми передбачено діючим законодавством та умовами кредитного договору, укладеному між сторонами. Довід апеляційної скарги проте, що позивачем не надано письмових доказів про отримання ним від банку грошових коштів, які зазначені у договорі, оскільки він їх не отримував є необґрунтованими. Відповідно до умов кредитного договору, п.1.1 позивач зобовязується надати позичальнику кредит у розмірі 35 000 доларів США на умовах договору, а позичальник зобовязується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором. Позивач виконав свої обовязки за кредитним договором перерахувавши суму кредиту у розмірі 35 000 доларів США відповідачу, що підтверджується меморіальним валютним ордером №415080146 від 14 березня 2008 року. Пунктом 2 кредитного договору передбачено цільове призначення кредиту: кредит надається позичальнику для придбання нерухомого майна, житлового будинку який знаходиться за адресою: м. Артемівськ,вул. Гоголя, будинок 66. 14 березня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] укладений договір іпотеки №6180714, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка за адресою: м. Артемівськ Донецької області, вул.. Гоголя, будинок 66 (а.с.185-192 Т.1). Пунктом 1.2.2 та 1.2.3 договору іпотеки передбачено, право власності на нерухоме майно та земельну ділянку, зазначене в п.1.2.1.1 та 1.2.1.2 цього договору, буде зареєстровано в майбутньому за іпотекодавцем на підставі договору купівлі продажу від 14 березня 2008 року, укладеного між Іпотекодавцем та [PERSON] Отже, твердження відповідача про не отримання кредитних коштів спростовується належними та допустимими доказами наданими позивачем. Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором визначені у доларах США, що є порушенням діючого законодавства є необґрунтованими. Якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, це узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 10 лютого 2016 року у справі №6-1680цс15. Довід апеляційної скарги проте, що судом першої інстанції не враховано заборону нарахування та стягнення штрафів та пені, передбачених ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є неспроможними. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором 30 грудня 2013 року. Заборгованість за кредитним договором в частині пені та штрафів була нарахована станом на 19 грудня 2013 року, з яких: пеня була нарахована за рік в період з 09 січня 2013 року по 09 грудня 2013 року та складала еквівалент 3 280, 89 доларів США, штраф за порушення обовязку, встановленого п.п. 4.3.3. кредитного договору у розмірі еквівалент 350 доларів США та штраф за порушення вимог п.5.4 кредитного договору у сумі 28 120 гривень (за порушення умов страхування). Після уточнення позовних вимог, 26 грудня 2016 року позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 19 грудня 2016 року, але сума пені та штрафів залишались незмінними та були нараховані станом на грудень 2013 року, в той час як ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» діє з 14 квітня 2014 року. Виходячи з встановлених обставин наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення суми пені змінити. Крім цього, відповідач [PERSON] при зверненні з апеляційною скаргою на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року просив апеляційний суд відстрочити сплату судового збору. 27 квітня 2017 року ухвалою апеляційного суду Донецької області [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі у сумі 3 785,10 гривень (а.с.230 Т.1). У звязку з чим, необхідно стягнути з [PERSON] судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги, на користь держави в сумі 3 785 (три тисячі сімсот вісімдесят пять) гривень 10 копійок, за наступними реквізитами отримувач Бахмутське УК/м. Бахмут, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37868870, код класифікації доходів бюджету 22030101, рахунок отримувача 31212206780015, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, МФО 834016, призначення платежу - *; 101; судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації, позивача, Апеляційний суд Донецької області (м. Бахмут).

Outcome: partial