Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 18 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Вєліков Анатолій Іванович про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 21.10.2009 року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.02.2006 року він набув право власності на домоволодіння по [ADDRESS] . З часу набуття власності на будинок і по даний час позивач в ньому зареєстрований та проживає. 04.02.2020 року позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі №707/42/20, з якої йому стало відомо, що його син [PERSON] подав до суду позов про визначення порядку володіння, користування житловим будинком, відведенням земельної ділянки, присвоєння адреси та розподіл рахунків за сплату комунальних послуг. Підставою для звернення з позовом стало те, що нібито на підставі договору дарування від 21.10.2009 року позивач подарував на користь своїх дітей [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині будинку. І тепер, відповідач [PERSON] на правах власника намагається в судовому порядку поділити будинок позивача, його землю і фактично вигнати його на вулицю. Позивач зауважує, що нікому не дарував будинок. Так дійсно, в 2009 році він разом з дружиною говорив зі своїми дітьми про те, щоб вони за ними доглядали до смерті і взамін після смерті позивача вони отримають в рівних частках будинок, так як він являється пенсіонером, особою похилого віку, часто хворіє. Відповідачі погодилися і всіма необхідними паперами займались самі. Точну дату позивач не пам`ятає, але знає, що його привозили в Черкаси для підписання договору довічного утримання. Відповідачі запевнили його, що це звичайна формальність і до смерті він зможе спокійно жити в будинку і ні про що не хвилюватись. Тому звісно позивач довірився дітям і нічого не перечитуючи підписав. Позивачу жодних паперів не давали. В той же день він повернувся додому в будинок. Однак, останні роки, після смерті своєї дружини, коли позивач відмовився від обов`язкової частки у спадщині, ситуація кардинально змінилася і відповідачі стали дуже рідко приїздити. З того часу син, окрім того, що взагалі перестав з позивачем спілкуватися та ще й встановив замки на деяких кімнатах в будинку, а також не питаючи батька засаджує деревами подвір`я. [PERSON] позов з суду надія на безпечну старість у позивача взагалі зникла, так як діти намагаються вигнати його з єдиного житла. Позивач також зазначив, що він хоч і не пропустив строки для оскарження договору, так як дізнався про договір лише 04.02.2020 року, а тому відлік строку розпочинається з моменту коли він дізнався про порушене право. Однак зважаючи на неоднакову судову практику він все ж заявляє про поновлення строків та вважає, що він з поважної причини пропустив строки на оскарження договору, так як все життя вважав себе власником будинку, і на правах власника живе в будинку. У 2009 році його запевнили відповідачі, що він укладає договір довічного утримання. Жодних документів йому на руки не видавали. Позивач приватизував землю під будинком та отримав 13.07.2010 року державний акт на землю. Також він уклав всі договори на газ, електрику, і будинок ремонтує, і оплачує всі комунальні платежі. Позивач єдиний хто в будинку зареєстрований. Стислий виклад відзиву відповідача: 29.05.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що на підставі оспорюваного договору дарування йому належить на праві власності Ѕ частина домоволодіння по [ADDRESS] . Договір дарування укладався зі згоди матері відповідача [PERSON] , яка відповідно є дружиною позивача. Ініціаторами укладення договору дарування були батьки відповідача: [PERSON] та [PERSON] , які були невзмозі здійснювати подальше фінансування будівництва, з 1996 року по 2002 рік був зроблений тільки фундамент. З 2002 року по 2011 рік відповідач здійснював фінансування таких робіт як перекриття будинку, покрівельні роботи, укладання даху, придбанння матеріалів та самостійний ремонт санвузла. Відповідач спростовує твердження позивача, що в будинку проживає тільки він з дружиною, оскільки з 2011 по 2015 року у спірному будинку проживало 5 осіб, які утримували будинок і здійснювали його ремонт. У рішенні апеляційного суду Черкаської області від 16.10.2015 року по справі №22ц-793/611/15 зазначено, що малолітній [PERSON] , 2006 р.н. проживає з батьком в будинку по [ADDRESS] на час канікул. До того ж відповідач зауважує, що умови договору дарування були виконані сторонами, зокрема дарувальник в присутності нотаріуса передав обдарованим документи на домоволодіння. Ініціатором скасування правочину є [PERSON] та її співмешканець, які користуючись алкогольною залежністю [PERSON] підбурюють його до вказаний дій. Твердження позивача щодо земельної ділянки також не відповідає дійсності, оскільки документи на приватизацію земельної ділянки подавалися наприкінці 2005 року, тобто майже за чотири роки до вчинення договору дарування, тому в акті вказано прізвище позивача. Щодо оформлення особових рахунків на сплату комунальних послуг на позивача, то [PERSON] як співвласник будинку був не проти такого оформлення. Відповідач наголошує, що позовна давність в 1 рік застосовується до вимог про розірвання договору дарування, а вимоги заявлені через 10 років 5 місяців, у зв`язку з чим сплив строк позовної давності. Станом на момент подання позову, [PERSON] не є інвалідом, не визнаний судом недієздатною особою. На сьогодні позивач та [PERSON] унеможливлюють проживання [PERSON] у спірному будинку. Враховуючи вказане, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 21.02.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про витребування інформації щодо стану здоров`я [PERSON] з медичного центру [PERSON] для підтвердження ступеня адекватності позивача в період часу з 2015 року по теперішній час. Також [PERSON] просив витребувати з ПРАТ «Черкасигаз» газовий проект будинку, для підтвердження причини звернення позивача з позовом до суду. 21.02.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про виклик малолітнього [PERSON] , 2006 р.н., в якості свідка, з питань умов проживання у будинку по [ADDRESS] . 11.03.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів, зокрема інформації щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 31.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. 10.04.2020 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. повернутий пакет документів з позовною заявою та ухвалою про відкриття провадження, що адресовані нотаріусу [PERSON] , оскільки він припинив професійну діяльність у 2015 році у звязку зі смертю, а його архів переданого до Державного нотаріального архіву Черкаської області. 29.04.2020 року від [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про визнання позову з проханням задоволити позовні вимоги, оскільки в подарованому [PERSON] будинку по [ADDRESS] вона не проживає і будинком не користується. Натомість позивач в будинку як проживав так і проживає на даний час. Це його єдине житло. Всі документи з відповідачем [PERSON] вона готувала разом і вони домовлялись з нотаріусом про дату укладення договору, оскільки хотіли на майбутнє за життя батьків поділити в рівних частках майбутнє спадкове майно. Дійсно, обговорювались різні види договорів, в тому числі і довічного утримання. Але чому обрали договір дарування, відповідач не памятає, напевно він був дешевше. У батька склалася конфліктна ситуація з її братом відповідачем у справі. [PERSON] просила розглядати справу без її участі і у вирішенні будь-яких клопотань покладалась на розсуд суду. 29.04.2020 року від [PERSON] на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що призначений на 30.04.2020 року. 07.05.2020 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області частково забезпечено позов, шляхом накладення заборони на відчуження Ѕ частини будинку, що розташований по [ADDRESS] , який на підставі договору дарування №6817 від 21.10.2009 року належить на праві приватної власності [PERSON] . 29.05.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про витребування у мобільного оператора Vodafone інформації про кількість дзвінків з мобільного телефону який належить [PERSON] на мобільний [PERSON] , починаючи з 01.12.2019 року по 29.05.2020 року. Того ж числа [PERSON] подано клопотання про витребування з Черкаського районного суду Черкаської області копії рішення від 30.10.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Того ж числа від [PERSON] надійшло клопотання про залучення служби у справах дітей Черкаської РДА в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки спір стосується інтересів малолітньої дитини [PERSON] , 2006 року народження. Того ж числа від [PERSON] надійшло клопотання про залучення приватного нотаріуса Велікової Наталії Анатоліївни до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 29.05.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про витребування з Медичного [PERSON] даних з яким діагнозом у даному центрі перебував [PERSON] 29.05.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про заслуховування малолітнього [PERSON] , 2006 року народження в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог по питанню умов проживання у спірному будинку. 29.05.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про заслуховування Сідорік О [PERSON] , в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог по питання щодо визнання недійсним договору дарування житлового будинку. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 01.06.2020 року у задоволенні клопотань [PERSON] про виклик свідків, витребування доказів та залучення третіх осіб було відмовлено. 01.06.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 16.06.2020 року судом відмовлено у прийнятті доказів. Пояснення сторін: В судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Чекалов Р.К. позов підтримав. Пояснив, що його довіритель [PERSON] вважав, що підписує договір довічного утримання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що позивач був достеменно обізнаний, що в 2009 році підписав договір дарування. Це було спільне рішення позивача і його дружини матері відповідача. На даний час, після смерті матері, у нього погіршилися стосунки з батьком та сестрою [PERSON] і вони таким чином намагаються скасувати волю покійної матері. Крім того, відповідач [PERSON] зазначив, що ніяких дій по позбавленню позивача житла він не вчиняє і вчиняти не буде. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про визнання позову. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). \~ \~ \~ \~21.10.2009 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] і [PERSON] (обдаровані) уклали договір дарування жилого будинку, згідно якого дарувальник безоплатно передає у власність обдарованим в спільну часткову власність в рівних частинах кожному належний йому на праві приватної власності жилий будинок [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці Тубільцівської сільської ради. Відчужуваний жилий будинок з прибудовою належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія бланку [NUMBER] №137409), виданого виконавчим комітетом Тубільцівської сільської ради 28.02.2006 року. Цей дар сторони оцінюють в сумі 217200 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.1. договору сторони домовились, що під передачею дару за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдарованими від дарувальника документів, які посвідчують право власності на жилий будинок з прибудовою та надвірними спорудами. \~ \~ \~ \~Згідно п 3.2. договору, дарувальник стверджує, що дарування здійснюється ним за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Зміст ст. 116-126 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України сторонам роз`яснено. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3.7. цей правочин є вчиненим з моменту його укладання та підписання сторонами. Цей договір укладається за згодою дружини дарувальника [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно п. 3.8. договору, право власності на вищевказаний будинок з прибудовою, що дарується, переходить до обдарованих після передачі дару відповідно до розділу 2 цього договору. \~ \~ \~ \~п. 3.12. договору встановлено, що договір прочитаний сторонами до його підписання. Даний договір посвідчений 21.10.2009 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. Договір підписано в присутності нотаріуса (Т.1, а.с. 7). \~ \~ \~ \~Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ №611869 від 13.07.2020 року видано на імя [PERSON] . Земельна ділянка площею 0,3625 га розташована у [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7124987500:02:002:0482 (Т.1, а.с. 8-9). \~ \~ \~ \~Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку володіння, користування жилим будинком, відведенням земельної ділянки, присвоєнням адреси та розподіл рахунків на сплату комунальних послуг (Т.1, а.с.10). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про склад сімї №96 від 03.02.2020 року, [PERSON] один зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , а.с. 13). \~ \~ \~ \~Суд вважає не належним доказом виписку з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 25.10.2019 року та виписку від 19.11.2018 року (Т.1, а.с. 15-17), оскільки судом вирішується стан здоров`я дарувальника на час укладання правочину в 2009 році, а не через 10 років після укладення. \~ \~ \~ \~11.03.2019 року між [PERSON] та ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» було укладено договір №7280700242 на технічне обслуговування внутрішньо будинкової системи газопостачання побутового споживача за адресою: [ADDRESS] , а.с. 18). \~ \~ \~ \~Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2009 року, будинок по [ADDRESS] в частках по Ѕ на підставі договору дарування від 21.10.2009 року належать [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про склад сім`ї №998 від 01.07.2019 року, що складена сільською головою [PERSON] та паспортистом [PERSON] , у будинку по [ADDRESS] [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно довідки з Тубільцівської сільської ради від 12.08.2019 року, [PERSON] з 25.11.2009 року по даний час зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~З довідки про склад сімї №1173 від 04.08.2015 року вбачається, що у будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . \~ \~ \~ \~Суд вважає не належним доказом квитанції про оплату комунальних послуг [PERSON] , оскільки вони тільки підтверджують факт нарахування коштів, які потрібно сплатити за комунальні послуги, а не факт сплати (Т.1, а.с. 20-21). \~ \~ \~ \~Суд в порядку ст.ст. 78,79 ЦПК України визнає недопустимими та недостовірними надані [PERSON] копії фотокарток, оскільки незрозуміло які люди на їх зображені, коли відбувалась фотозйомка, в якому місці, та який факт підтверджує. Крім того неможливо встановити достовірність фотокарток, як і встановити, чи була фотозйомка проведена зі згоди особи, яка зображена на фотокартках, та чи не заперечувала особа, щоб фотокартки, на яких вона зображена були доступні для огляду судом і іншими сторонами. \~ \~ \~ \~Суд визнає копії: довідки з Тубільцівської сільської ради від 25.06.2019 року№941, рішення апеляційного суду Черкаської області від 16.10.2015 року №22-ц-793/611/15, свідоцтва про народження [PERSON] , нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про намір продажу частки у домоволодінні, висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки від 08.05.2019 року, витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Черкаської міської ради для розгляду питань щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, надання населенню пільг та житлових субсидій в департаменті соціальної політики від 07.05.2019 року, листа з ПАТ «Черкасигаз» від 21.02.2020 року №47, акту опитування сусідів від 10.04.2019 року №210, акту опитування сусідів від 24.04.2019 року №130, характеристик на [PERSON] , трудової книжки [PERSON] , листа з Тубільцівської сільської ради від 02.07.2019 року № 500/02-09, наказу від 19.03.2019 року №33, довідки до акта огляду МСЕК на [PERSON] , виписок з медичних документів щодо стану здоровя [PERSON] , довідок щодо перебування [PERSON] та [PERSON] на відпочинку та лікуванні, в порядку ст. 77 ЦПК України неналежними доказами, оскільки вони не стосуються предмета спору. Копії письмових заяв [PERSON] та [PERSON] , пояснень [PERSON] , [PERSON] в порядку ст.ст. 78,79 ЦПК України є недостовірними та недопустимими доказами, оскільки не посвідчені в установленому законом порядку, і особи не повідомлялись про кримінальну відповідальність в порядку ст. 384,385 КК України. Реєстр телефонних дзвінків є також неналежним, недопустимим, недостовірним доказом. Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу заяви [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] , свідчить про неприязні стосунки між позивачем і відповідачем [PERSON] . Норми права, що підлягають застосуванню: Приписами п.1ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~203\~ЦК України\~волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. \~ Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Згідно зі\~статтею 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За змістом статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування тощо. Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті\~229\~та статей\~203,\~717 ЦК України\~у сукупності вважаються правильно застосованими. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.02.2019 року по справі № 750/1606/17, Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.07.2018 року по справі № 161/12664/16-ц, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 року по справі №456/3341/16-ц, а також у правовому висновку,\~що міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 6-372цс16 від 27 квітня 2016 року. У пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~з приводу правочину, вчиненого під впливом помилки, роз`яснено наступне. Відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦКУ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам\~статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Відповідно до ч. 1\~ст. 257 ЦК України, у даних правовідносинах застосовується загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1, ч. 9, ч. 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. \~ \~ \~ \~ Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні усіх обставин справи, встановивши вказані вище фактичні обставини, суд приходить до висновку, що під час укладення оспорюваного договору волевиявлення [PERSON] відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. [PERSON] не діяв під впливом помилки і не помилявся щодо правової природи правочину. Крім того, передане у дар майно було об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і [PERSON] надала згоду на вчинення правочину, а саме передання у дар дітям належного батькам домоволодіння. Враховуючи викладене суд робить висновок, що [PERSON] \~мав на меті укласти договір дарування, однак після виникнення конфліктної ситуації з відповідачем [PERSON] вирішив його визнати недійсним, тим самим позбавивши особи права власності. В укладеному договорі дарування (п. 2.1, п. 2.2, п. 3.12) сторони обумовили, що під передачею відчужуваного житлового будинку з прибудовою та надвірними\~\~спорудами за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдаровуваним від дарувальника документів, які посвідчують право власності на річ свідчить про те, що передача речі відбулась. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу жилого будинку з прибудовою та надвірними спорудами обдаровуваним. Сторони засвідчили, що цей договір не носить характеру фактичного та удаваного правочину; дарування здійснюється дарувальником за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Договір прочитаний сторонами до його підписання. Підписаний сторонами у присутності нотаріуса. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] відчужуваного домоволодіння перевірено. Вказаним договором не встановлено обов`язків обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Отже, на момент укладення оспорюваного правочину позивач не мав тяжких захворювань, які б свідчили про не усвідомлення дарувальником своїх дій, його вік дозволяв йому розуміти наслідки вчиненого правочину. Позивач мав намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. Позивач діяв без примусу, вільно, розумів, що укладає саме договір дарування, безоплатно передає будинок своїм дітям. Обравши способом захисту своїх прав визнання договору дарування недійсним, позивач в силу положення\~ЦПК України\~щодо змагальності сторін зобов`язаний був довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог, що ним не виконано і у даній справі було його процесуальним обов`язком. Позивач не надав належних доказів на підтвердження будь-якої домовленості з відповідачами про його утримання, а також доказів на підтвердження помилки з його боку щодо природи договору дарування. Також позивачем не надано жодних доказів, що станом на 2009 рік стан його здоров`я не давав йому можливості усвідомлювати дії. Оспорюваний договір дарування за формою і змістом відповідає вимогам щодо таких правочинів, його укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом, який встановив особи, перевірив їх дієздатність і наявність волевиявлення [PERSON] , як дарувальника. Твердження позивача що спірне домоволодіння є єдиним його житлом, не є підставою для визнання договору дарування не дійсним, оскільки він продовжує проживати у будинку, і відповідачі не зверталися до нього з позовом про виселення. Відповідач [PERSON] певний час проживав в «подарованому» йому будинку, а отже не тільки володів і розпоряджався належним йому майном, а й користувався ним. Суд критично оцінює заяву про визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, оскільки остання фактично підтвердила наявність конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , однак не стверджувала, що оспорюваний правочин було укладено під впливом помилки, і насамперед сторони бажали укласти договір довічного утримання. Фактично визнання [PERSON] позову порушує право власності [PERSON] на Ѕ частину домоволодіння, у зв`язку з чим суд не приймає заяву [PERSON] про визнання позовних вимог, а бажання відповідача [PERSON] повернути батькові належне йому майно (в тій частині, що їй належить на даний час), можливо вирішити і в позасудовому порядку. 07.05.2020 року судом були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони на відчуження Ѕ частини будинку, що розташований по [ADDRESS] , який на підставі договору дарування №6817 від 21.10.2009 року належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] . Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, після набрання рішенням суду законної сили, є за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, за минуванням потреби. Суд не розглядає зауваження відповідача [PERSON] щодо строків позовної давності, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено по суті, а тому не має підстав для перегляду строків позовної давності. \~ \~ \~ \~Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно віднести на рахунок позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed