Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

16 січня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Межівського районного суду з позовом до [PERSON] фізичної особи-підприємця, треті особи: ПАТ КБ "Приватбанк", відділення ПАТ КБ "Приватбанк" м. Красноармійськ Донецької області про припинення договору підряду шляхом розірвання, відшкодування збитків, моральної шкоди та судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 16 серпня 2014 року вона уклала договір підряду (індивідуальний номер заказу DM-435L) з фізичною особою-підприємцем [PERSON] на виконання будівельних робіт, а саме: установку конструкцій з ПВХ (пластикових вікон) загальною площею 6,063м2 в квартирі [ADDRESS]. Згідно п.2.1 договору, вартість вікон склала 9 500 гривень, які вона сплатила відповідачу у повному обсязі шляхом оформлення кредиту в ПАТ КБ "Приватбанк" та передачі підрядчику необхідної суми. Проте, останній, у порушення умов п.3.2 договору, за якими він зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 21 робочого дня з моменту укладення договору, але в цей термін не виконав свої зобов'язання. 16 вересня 2014 року відповідач повідомляв, що не може виконати їх через військові дії на сході України в Донецькій та Луганській областях. 22 вересня 2014 року відповідач надіслав лист, яким повідомив, що він не в змозі виконати умови договору через форс-мажорні обставини, при цьому вказав, що виконає їх через 90 календарних днів, але так цього і не зробив. Позивач вказує на те, що наявність форс-мажорних обставин на час виникнення спірних відносин нічим не підтверджується, оскільки відповідач мав змогу зробити замовлення не тільки в зазначених східних регіонах, але й в інших частинах України. Вважає, що відповідач своїми діями спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 250 гривень, оскільки її сім'я не отримала того тепла, на яке розраховувала в опалювальному сезоні 2014-1015 років, вона затратила кошти, які не має змоги повернути для оплати заказу в іншого постачальника, має головний біль у вигляді кредиту перед ПАТ КБ "Приватбанк", з приводу невиконання умов договору відповідачем у неї з чоловіком виникають сварки. В неї погіршився емоційний стан та зникла душевна рівновага, і з цього приводу зверталася до лікаря сімейної медицини, який приписав їй заспокійливі препарати. Відповідач добровільно розривати договір та повертати кошти не бажає. Просить суд припинити дію зазначеного вище договору шляхом його розірвання, стягнути на її користь оплачені грошові кошти в сумі 9 500 гривень, моральну шкоду в розмірі 1 250 гривень та сплачені судові витрати в сумі 729 гривень. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, в разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, повторно не з'явився до суду за викликом, суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивачка не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з її згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Договором з індивідуальним номером замовлення DM-435L від 16 серпня 2014 року підтверджується укладення між [PERSON] та ПП [PERSON] договору побутового підряду по виготовленню останнім ПВХ конструкцій загальною площею 6,063м2 вартістю 9 500 гривень, після сплати чого відповідач зобов'язався протягом 21 робочого дня передати вироби у власність позивачки. Квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" від 16 серпня 2014 року, а також листом ФОП [PERSON] від 22 вересня 2014 року підтверджується отримання останнім в повному обсязі оплати за договором побутового підряду. Згідно повідомлення, викладеного в зазначеному вище листі, [PERSON] посилався на неможливість виконання замовлення через виниклі форс-мажорні обставини у зв'язку з воєнними діями на сході України, де його зареєстровано, як підприємця, та де знаходиться завод-виробник ПВХ конструкцій - ТОВ "Альпарі Груп" (м. Донецьк), в якому він робив замовлення. На той час заключив договір з іншим заводом-виробником ПВХ конструкцій - ТОВ "Статус Груп" (м. Дніпропетровськ), та повідомив, що виконає свої зобов'язання протягом 90 днів. Відповідно до ч.1 ст.865 ЦК України а договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Оскільки відповідач не виконав у встановлений договором строк свої зобов'язання, позивач правомірно вимагає розірвання договору та відшкодування збитків, як це передбачено діючим законодавством, а саме: ч.2 ст.849 ЦК України - якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; ч.2 ст.852- за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору. Ч.2 ст.651 - договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Ч.5 ст.653 - якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідач у своєму листі вказував на форс-мажорні обставини, а саме: воєнні дії на сході України, де його зареєстровано, як підприємця, та де знаходиться завод-виробник ПВХ конструкцій - ТОВ "Альпарі Груп" (м. Донецьк), в якому він робив замовлення, та у зв'язку з цим посилався на положення п.5.1. договору та ст.617 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Проте суд вважає такі дії зі сторони відповідача намаганням ухилитися від свого цивільно-правового обов'язку за договором. Абз.2 ст.617 передбачено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Адже на момент укладення договору та на момент необхідності виконання зобов'язання ті обставини, на які посилається відповідач, по суті, залишалися незмінними, та йому ніщо не заважало одразу робити замовлення на заводі, який не знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції. Ніщо не заважало зробити йому це і в майбутньому. Що стосується стягнення моральної шкоди, то як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Слід також зазначити, що відповідно до абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" до відносин, які регулюються ЗУ "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів підряду. Згідно приписів ч.2 ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте п.5 ч.1 ст.4 цього Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на те, що між сторонами існували договірні правовідносини, які врегульовані нормами §1 та §2 глави 61 ЦК України, які не передбачають такого виду відповідальності підрядника, як відшкодування моральної шкоди, не передбачає такої відповідальності й Договір, а дія Закону України "Про захист прав споживачів" на цей випадок також не поширюється. Саме тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, стягнення сплачених судових витрат по справі також повинно бути частковим, оскільки відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачено 487,20 гривень за вимоги про розірвання договору та повернення сплачених коштів за замовлення по договору, а також 243,60 гривні за вимоги про стягнення моральної шкоди. Оскільки в задоволенні останніх відмовлено, з відповідача на користь позивача слід стягти 487,20 гривень в рахунок сплачених судових витрат. На підставі викладеного, враховуючи п.2 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", п.5 ч.1 ст.4, ч.2 ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів", ст.611, 617, 651, 849, 852, 865, ЦК України,

Outcome: partial