Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

У березні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Полтава- банк» в особі представника - Чудненка В.М. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили с стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Полтава-Банк» заборгованість за кредитним договором № 667 від 02.09.2011 року та додатковою угодою від 14.06.2012 року у сумі 757 239 грн. 43 коп., з яких: тіло кредиту становить 148 679,35 грн., прострочені відсотки в сумі 60 443 грн. 00 коп.; пені у сумі 548 117 грн. 08 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 11 358 грн. 60 коп.. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави (головуючий суддя [PERSON]) від 22 березня 2016 року відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання. Відповідно до розпорядження №12 від 12 вересня 2016 року керівника апарату Ленінського районного суду м. Полтави щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, призначено повторний автоматизований розподіл у справі, в зв`язку з звільненням судді [PERSON] з посади судді, у відставку, згідно Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року. Справу визначено та передано судді Крючко Н.І.. Ухвалою від 16 вересня 2016 року (головуюча суддя Крючко Н.І.) позовну заяву прийнято до провадження та призначено до попереднього судового засідання. 26 січня 2017 року відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» про розірвання Кредитного договору про отримання споживчого кредиту в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просила розірвати Кредитний договір №667 про отримання [PERSON] споживчого кредиту, Додаткової угоди №1 від 14 червня 2012 року та Договору застави від 14 червня 2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Полтава-Банк». Згідно ухвали суду від 26 січня 2017 року зустрічний позов відповідачки за первісним позовом - [PERSON] до ПАТ «Полтава-Банк» про розірвання кредитного договору про отримання споживчого кредиту ( в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів») прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано зустрічний позов з первісним позовом. В свою чергу позивачем за первісним позовом ПАТ «Полтава - банк» подано заперечення на зустрічний позов, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 31 серпня 2017 року призначено у справі судово - економічну експертизу. На вирішення експерту було поставлено ряд наступних питань: 1.Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ «Полтава-Банк» умовам Кредитного договору № 667 від 02 вересня 2011 року з додатковою угодою №1 від 14.06.2012 року ? 2.Яка загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ «Полтава-Банк» за Кредитним договором № 667 від 02 вересня 2011 року з додатковою угодою №1 від 14 червня 2012 року станом на момент подачі Банком відповідного позову до суду на 01.03.2016 року ? 3.Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ «Полтава-Банк» згідно Кредитного договору № 667 від 02 вересня 2011 року з додатковою угодою №1 від 14.06.2012 року, платежам, що підтверджують погашення кредиту за цим кредитним договором. Провадження у справі зупинено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2017 року про призначення експертизи - залишено без змін. Згідно Постанови Верховного Суду від 20 серпня 2018 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року - залишено без змін. Так, 01 жовтня 2018 року позивачем за первісним позовом ПАТ «Полтава-Банк» подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Полтава-Банк» заборгованість за кредитним договором № 667 від 02.09.2011 року та додатковою угодою від 14.06.2012 року у сумі 1 207 695 грн. 64 коп., з яких: -прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 148 679 грн. 35 коп.; -заборгованість за несплаченими відсотками, нарахованими з 28.11.2013 року по 20.06.2018 року в сумі 122 225 грн. 81 коп..; -заборгованість по пені за несплату кредитних коштів та відсотків нарахованих за користування кредитними коштами в сумі 936 790 грн. 48 коп. та стягнути судові витрати у вигляді судового збору у сумі 18 115 грн. 44 коп.. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року провадження у справі поновлено, призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 14 січня 2019 року прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, у відповідності до вимог Цивільно - процесуального кодексу України в редакції, який набрав законної сили 15 грудня 2017 року. В ході підготовчого провадження позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом ПАТ «Полтава-банк» подано відзив на зустрічний позов [PERSON] , в якомуостанні просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року продовжено строки підготовчого провадження. В свою чергу в ході підготовчого провадження відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, в який остання просила відмовити ПАТ «Полтава -Банк» у заявлених вимогах у повному обсязі. Разом з цим позивачем за первісним позовом ПАТ «Полтава- Банк» 17 квітня 2019 року, подано відповідь на відзив. Згідно ухвали суду від 26 квітня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивач за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Полтава - Банк» - Шафрановський Ю.П. - збільшені позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав в повному обсязі. Представник відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Панченко О.О., в судовому засіданні збільшені позовні вимоги за первісним позовом визнала частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, які становили на момент припинення кредитного договору, в іншій частині позовних вимог за первісним позовом ПАТ «Полтава-Банк» не визнала, в зв`язку з безпідставністю, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно п. 1.1 кредитного договору № 667 від 02 вересня 2011 року Публічним акціонерним товариством «Полтава - Банк» надано споживчий кредит на 36 місяців з 02 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року зі сплатою 18% річних на умовах визначених цим Договором. Так, у відповідності до п. 1.2 Договору визначено, що повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом: -позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термінах та в розмірі, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25 числа кожного місяця; -нарахування відсотків за користування кредитом проводиться Банком щомісячно, не пізніше, 25 числа кожного місяця. Період нарахування доходів згідно умов договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо інше не передбачено умовами договору по 24 числа кожного місяця, а в наступному періоді з 25 числа минулого календарного місяця по 24 число поточного місяця; -сплата процентів за користування кредитом проводиться Позичальником щомісячно в період з моменту нарахування по останній робочий (банківський) день кожного місяця. У відповідності до п.4.2 договору позичальник зобов`язувався: -пункт 4.2.2 сплатити банку суму пені, у випадках передбачених п.п. 5.2, 5.3 Договору; -пункт 4.2.4. письмово сповіщати Банк про зміни свого сімейного стану, місця роботи , фактичного місця проживання не пізніше 5-ти днів з часу настання таких змін. Негайно повідомити Банк про виникнення будь-якої події, що будь-яким чином може негативно впливати на виконання ним даного Договору, або його фінансовий стан. Письмово повідомити банк про зміну будь-яких даних щодо соби Позичальника, а саме: паспортних даних, фактичної адреси проживання, адреси для листування, даних щодо прописки (реєстрації), тощо…, в триденний термін з моменту виникнення таких змін надати в Банк відповідні документи, що підтверджують зміни. -пункт 4.2.5 не залучати кредитів інших Банків, термін яких спливає до строку, вказаного в п. 1.1 цього договору; -пункт 4.2.6 достроково повернути на вимогу Банку суму кредиту, відсотки за використання, пеню; -пункт 4.2.7 протягом строку дії Договору у разі порушення термінів повернення кредиту та/або сплати за кредит Позичальник зобов`язується не пізніше 1-го числа місяця, наступного за тим, в якому виникло таке прострочення виконання зобов`язань позичальника надати Банку офіційні документи, що підтверджують отримання Позичальником доходів; -пункт 4.2.9 сплатити Банку кредит, плату за кредит, суму пені, штрафу за період з дати отримання кредиту до його повного погашення. В свою чергу банк має право: -у відповідності до п. 4.3.2. вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї його суми кредиту згідно вимог Договору та сплати коштів за користування кредитом, змінивши при цьому термін повернення кредиту в сторону зменшення в разі: -- порушення термінів погашення частини кредиту та/або відсотків, щонайменше на один календарний місяць; -перевищення заборгованості суми кредиту більш як на 10% -не сплата споживачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту ; -пункт 4.3.4. у разі виникнення простроченої заборгованості по кредиту або простроченої сплати відсотків по ньому, стягувати пеню згідно умов п. 5.3 цього Договору, або достроково стягнути заборгованість за кредитом, письмово попередивши про це Позичальника за 10 днів. -пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення основної суми кредиту, або при неповній сплаті позичкової заборгованості, при порушенні строків погашення нарахованих процентів, або при неповній сплаті нарахованих процентів, Позичальник сплачує Банку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. -пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення основної суми кредиту, або при неповній сплаті позичкової заборгованості, при порушенні строків погашення нарахованих процентів, або при неповній сплаті нарахованих процентів позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. Відповідно до п. 6.4 Договору спори між сторонами цього договору вирішуються у порядку загальної юрисдикції. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 14.06.2012 року між ПАТ «Полтава-Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Кредитного договору №667 від 02.09.2011 року, згідно якої викладено в наступній редакції: пункт 1.1. «споживчий кредит протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами цього Договору одним платежем в сумі 40 000 грн. 00 коп. з 02.09.2011 року по 13.06.2012 року; -споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі (загальний ліміт) 180 000 грн. 00 коп.. з 14 червня 2012 року по 01 вересня 2017 року зі сплатою 18% річних на умовах визначених цим Договором; -пункт 8.1 «Договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 01.09.2017 року. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що з боку позичальника [PERSON] було допущено прострочення сплати тіла кредиту, яка мала місце з 28.11.2013 року. При цьому, банківською установою в ході досудового врегулювання спірних правовідносин та протягом розгляду даної справи розмір прострочених зобов`язань з позичальника [PERSON] постійно змінювався банком в сторону збільшення, який є по своїй природі надуманим та таким, що порушує права позичальник. Судом встановлено, що у первинному позові датованому 01.03.2016 року первісним позивачем ПАТ «Полтава - Банк» ставилась вимога про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 757239 грн. 43 коп., з яких: -тіло кредиту 148679,35 грн.; -прострочені відсотки -60 443 грн. 00 коп.; -пеня 548117 грн. 08 коп.. У збільшених позовних вимогах ПАТ «Полтава - Банк» від 24.09.2018 року ставилась вимога про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 1 207 695 грн. 64 коп., з яких: -тіло кредиту 148679 грн. 35 коп.; -прострочені відсотки 122 225 грн. 81 коп. за період з 28.11.2013 року по 20.06.2018 року; -пеня 926790 грн. 48 коп.. При цьому, в ході досудового врегулювання спору ПАТ «Полтава Банк» 03 червня 2015 року було направлено вимогу на адресу відповідача за первісним позовом [PERSON] № 003006/1321 від 03.06.2015 року, в якій останній просив відповідача повернути достроково кредитні грошових кошти в сумі 209 866 грн. за кредитним договором у строк до 03.07.2015 року в наступному розмірі: -тіло кредиту 100757 грн. 07 коп.; -прострочений кредит 47922 гррн.28 коп.: -прострочені відсотки 40220 грн. 29 коп.; -пеня 20 966 грн. 44 коп.. В зв`язку з невиконанням відповідачем за первісним позовом зобов`язань у строк до 03.07.2015 року у сумі зазначеній банком у вимозі № 003006/1321 від 03.06.2015 року, у серпні 2015 року ПАТ «Полтава - Банк» звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави, з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 215 617 грн. 46 коп., з яких: -тіло кредиту 148679 грн. 35 коп.; -прострочені відсотки 45971 грн. 67 коп.; -пеня 20966 грн. 44 коп. За даним позовом згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 08.09.2015 року було відкрито провадження у справі (а.с. 131 том. № 1). Ухвалою Ленінським районним судом м. Полтави від 15.02.2016 року вказаний позов було залишено без розгляду (а.с. 7 Том. № 1). З аналізу наведених вище фактів, суд констатує, що позивачем ПАТ «Полтава - Банк» було самовільно змінено строк виконання зобов`язання за договором з 01.09.2017 року на 03.07.2015 року, що свідчить про те, що кредитний договір № 667 від 02.09.2011 року припинив свою дію з 04.07.2015 року. Такий висновок суду ґрунтується також на висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду , викладеному у постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц де висловлено наступну правову позицію: "...Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками та підвищеними відсотками в сумі 17 000,86 доларів США, суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором...". Таким чином, позивач за первісним позовом ПАТ «Полтава-банк», в звязку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] умов договору, в такий спосіб безпідставно змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором з 01.09.2017 року на 03.07.2015 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою №003006/1321 від 03.06.2015 року позичальник була зобов`зана повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Таким чином, після направлення відповідачу за первісним позовом - позивачу за зустрічним позовом [PERSON] письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач - ПАТ «Полтава-Банк» втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Разом з цим, обгрнутовуючи свої збільшені позовні вимоги представник первісного позивача посилався на висновок № 1258/1499 судової економічної експертизи, по заяві ПАТ "Полтава-Банк" від 28.08.2018 року ( т.2 а.с.155-165), зазначаючи про підтвердження вказаної заборгованості за спірним кредитним договором. З вказаними твердженнями сторони позивача за первісним позовом погодитися не можна з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи судом було призначено судову - економічні експертизу у даній справі за клопотанням [PERSON] згідно ухвали суду від 31.08.2017 рорку. З даною ухвалою не погодився саме первісний позивач ПАТ "Полтава-Банк" та оскаржив вказану ухвалу, як в апеляційному так і в касаційному порядку. Не зважаючи на те, що вказане рішення про призначення експертизи було залишено в силі вищими інстанціями ( т.2 а.с.103-105, 143-144) ПАТ "Полтава-Банк" грубо проігнорував вимоги експертної установи та суду щодо наданння додаткових документів для її проведення ( т.2 а.с.147-149; 197-199), в результаті чого зазначена експертиза не була проведена, а справа повернута до суду. В цей же час ПАТ "Полтава-Банк" за власною заявою було проведено експертне досліджчення в позасудовому порядку та надано вказаний вище висновок експерта, котрий не може вважатися належним чи допустимим доказом, оскільки він був проведний виключно на підставі документів, які визначалися необхідними і достатніми саме строною позивача, а не обома сторонами. Заперечуючи проти ухвали суду про призначення експертизи та не надаючи документи, необхідні для її проведення, сторона ПАТ "Полтава - Банк" провела іншу (свою) експертизу на підставі лише тих, які вважала за необхідне . Надані експерту документи суду для огляду не надавалися та судом не оглядалися, що вказує про неналежність та недопустимість даного доказу вцілому, як такий що отриманий в порушення прав іншої сторони, котра була позбавлена можливості поставити свої запитанння експерту, а аткож знати на підставі яких документів та якою експертною установою чи експертом буде проведено вказане дослідження. На вказані обставини вказував і представники [PERSON] в судовому засіданнні, в зв`язку з чим суд погоджується з їх твердженнями та визнає наданий сттороною первісного позивача висновок експертизи № 1258/1499 від 28.08.2018 року неналежним та недоспустимим доказом. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження». Згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5)...". Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в результаті розгляду справи у постанові від 15.08.2018 р. у справі No761/13715/13-ц, якою суд підтвердив єдність практики в цих правовідносинах, вказавши, що після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. ВС у складі Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц висловив наступну правову позицію: "...Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після жовтня 2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, що не були враховані судами під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18...". У відповідності до постанови Верховного Суду у справі No444/9519/12 від 28.03.2018 р., в якій ВП з метою формування єдиної правозастосовчої практики прийнято новий правовий висновок у зазначених правовідносинах. Зокрема, зазначено, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Таким чином, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання її обов`язків під час дії договору. З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути від нього відмінним (зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання). У даній постанові зазначено, що в межах строку кредитування відповідач повинен був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Після закінчення строку кредитування відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані в межах строку кредитування. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку (терміну) виконання зобов`язання або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобо в`язання. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України мають нараховуватися передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Аналогічний правовий висновку викладений Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 р. в результаті розгляду справи No310/11534/13-ц. Таким чином, виходячи з правових висновків Верховного Суду щодо права позикодавця нараховувати проценти, слід застосовувати наступні норми Закону, а саме у відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови та строк дії кредитного договору; на момент звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що договір припинив свою дію, а тому позивач ПАТ «Полтава-Банк» втратив можливість нарахування відсотків за кредитним договором в розмірі 18,00 % річних, він мав право лише на стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Наведені вище обставини заперечувались стороною позивача за первісним позовом ПАТ «Полтава-Банк», зокрема представником вказувалось про те, що в разі якщо розмір процентів не встановлений договором боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вказував, що ч. 2 ст. 625 ЦК України вираз «якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом» вказує на думку сторони позивача за первісним позовом, що норма не є імперативною, і сторони в договорі можуть відступити від її положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору №667 від 02.09.2011 року за користування кредитними коштами після дати встановленої вимогою Банку про дострокове погашення кредиту Банк автоматично нараховує прострочені проценти за прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі вказаному у п.1.1 та пеню за кожний день прострочки прострочених: тіла кредиту, відсотків в розмірі встановленій Банком, але не більше розміру вказаного в п. 5.3 цього Договору до моменту погашення такої заборгованості. Згідно п. 8.1 Кредитного договору №667 від 02.09.2011 року Договір вступає в силу з дати його підписання сторони та діє до 01.09.2017 року. Представником ПАТ «Полтава -банк» вказувалось про те, що розмір процентів після прострочення боржником свого зобов`язання був встановлений Договором, та проценти нараховані у відповідності до ст. 625 ЦК України. Дані твердження сторони позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Полтава-Банк» суд визнає неспроможними та такими, що не узгоджуються з встановленими вище обставинами та фактами. Суд приходить до переконливого висновку про те, що станом на 03.07.2015 року за [PERSON] рахувалася наступна заборгованість: -тіло кредиту 100757 грн. 07 коп.; -прострочений кредит 47922 гррн.28 коп.; -прострочені відсотки 40220 грн. 29 коп., яка визнавалась відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] .. Позивач (первісний) в даній справі не заявляв вимогу щодо стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з 04.07.2015 року по даний час. При цьому, стороною відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом не заперечувався факт отримання кредитних коштів та обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань у відповідності до кредитного договору та додаткової угоди, але з урахуванням належного дотримання стороною кредитодавця ПАТ «Полтава -Банк» умов кредитного договору та додаткової угоди. В свою чергу така позиція сторони відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] свідчить про безпідставність пред`явлених вимог до ПАТ «Полтава - Банк» за зустрічним позовом, та розцінюється судом як форма захисту обрана стороною відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] .. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом [PERSON] заборгованості за пенею у сумі 20 966 грн. 44 коп., яка була нарахована станом на 03.07.2015 року, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року в справі «"ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Отже, зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги (переслідування або притягнення до суду) боржника, а отже припиняється зобов`язання в розумінні ст. 509 ЦК України. В силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадане судове рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. В постанові ВСУ від 09.11.2016 року у справі № 6-2251цс16 була викладена наступна правова позиція: «…Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 12 квітня 2010 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків) (а. с. 203). Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у червні 2014 року…». В постанові ВСУ № 6-3006цс15 від 08.06.2016 року висловлена правова позиція, що: «…Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ПАТ «Полтава - Банк» 03 червні 2015 року направив на адресу відповідача вимогу № 003006/1321 від 03.06.2015 року, в якій просив відповідача повернути достроково кредитні грошові кошти в сумі 209 866 грн. за кредитним договором у строк до 03.07.2015 року в наступному розмірі:- -тіло кредиту 100757 грн. 07 коп.; -прострочений кредит 47922 гррн.28 коп.; -прострочені відсотки 40220 грн. 29 коп.; -пеня 20 966 грн. 44 коп. В подальшому ПАТ «Полтава-Банк» у серпні 2015 року до Ленінського районного суду м. Полтави було подано позов, в якому позивач просив суд в первинному позові стягнути з відповідача - [PERSON] , заборгованість у сумі 215 617 грн. 46 коп., з яких: -тіло кредиту 148679 грн. 35 коп.; -прострочені відсотки 45971 грн. 67 коп.; -пеня 20966 грн. 44 коп. В якості додатків до даної позовної заяви позивачем було долучено виписку із сальдової відомості щодо наявної заборгованості, станом на 14.08.2015 року. З даної виписки зі сальдової відомості вбачається, що станом на 14.08.2015 року на рахунку 857825490 обліковувалася заборгованість по пені в сумі 20966 грн. 44 коп. Крім того, з розрахунку заборгованості по кредитному договору за підписом представника позивача Чудненка В.М. (підписаний 14.08.2019 року) зазначається, що пеня в сумі 20966,14 грн. нарахована за період 27.03.2012 року по 23.07.2013 року. Після припинення договору з 04.07.2015 року позивач не мав права нараховувати пеню. Отже, станом на дату припинення договору 04.07.2015 року заборгованість по пені була нарахована лише за період 27.03.2012 року по 23.07.2013 року в сумі 20966,14 грн., відповідно на дату подання позову у березні 2016 року позивач пропустив строк позовної давністі щодо стягнення пені. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, вимога позивача про стягнення пені в розмірі 20 966 грн. 44 коп., яка була нарахована станом на 03.07.2015 року, заявлена з пропуском звернення до суду спеціального строку, визначеного ст. 258 ЦК України. Таким чином, з огляду на встановлені вище факти, суд приходить до висновку про те, що позивач за первісним позовом ПАТ «Полтава-Банк» - відповідач за зустрічним позовом не має правових підстав нараховувати з 04.07.2015 року по даний час пеню, так як договір припинив свою дію. Виконання зобов`язання може бути забезпечено неустойкою (пенею, штрафом). Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочини щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняються у письмовій формі. Таким чином, пеня не може нараховуватися з 04.07.2015 року так як кредитний договір № 667 від 02.09.2011 року припинив свою дію і відповідно відсутній письмовий правочин, який би надавав право позивачу нараховувати пеню. З огляду на встановлені вище обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову ПАТ «Полтава банк» в частині стягнення заборгованості у сумі 188 899 грн. 64 коп. з яких: -прострочена заборгованість за тілом кредиту - 100757 грн. 07 коп. ; заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 47922 грн. 28 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 40 220 грн. 29 коп., яка мала місце на момент припинення дії кредитного договору 04.07.2015 року, в іншій частині первісний позов є безпідставний та недоведеним, що в свою чергу свідчить про безпідставність заявлених вимог [PERSON] за зустрічним позовом. Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки ПАТ «Полтава Банк» заявлено позовні вимоги на суму 1 207 695,64 грн., задоволенню підлягає вимога на суму 188 899,64 грн. ( 188 899,64 *100/ 1 207 695,64 = 15,64%, тобто позов задоволено на 15,64%, 18 115,44*15,64/100 = 2 833,25 грн.). Виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, з [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ «Полтава банк»» понесений судовий збір за подання до суду позовної заяви в розмірі 2 833,25 грн.. За обставин наведених у рішенні щодо припинення дії кредитного договору, суд визнає безпідставними вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про розірвання даного догвоору, як зайво заявлені. В іншій частині вимоги первісного позивача про стягнення судових витрат понесених ними є безпідставними.

Outcome: partial