Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом та з урахуванням останньої редакції позовних вимог від 19 травня 2016 року просить: - визнати недійсним та скасувати розпорядження Солом'янської райдержадміністрації м.Києва про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на вказане житло та скасувати його; - вселити його в квартиру [ADDRESS]; - встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] виділивши Позивачу та Відповідачам по 7,225 кв.метрів житлової площі; - стягнути з Відповідачів на користь Позивача солідарно компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000 гривень та компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 5000 гривень. Пояснюючи підстави заявленого позову, Позивач вказує, що в спірній квартирі він проживав та був зареєстрований з 1976 року. У зв'язку з конфліктом, який виник з Відповідачами він був вимушений виїхати з квартири та проживати окремо. Скориставшись цим, як вказує Позивач, Відповідачі звернулись до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право користування житлом на підставі ст. 71, 72 ЖК УРСР. Заочним рішенням від 18 лютого 2013 року вказаний позов було задоволено, і на його підставі Позивача знято з реєстрації в квартирі. Коли Позивач, як він вказує, дізнався про існування заочного рішення від 18.02.2013р., він звернувся до із заявою про його перегляд, і ухвалою суду від 25 червня 2014 року заочне рішення було скасоване, а в подальшому у задоволенні вимог про визнання його таким, що втратив право користування квартирою було відмовлено. При цьому, ще під час дії заочного рішення від 18.02.2013р. Відповідачі подали до відділу приватизації Солом'янської райдержадміністрації м. Києва документи на приватизацію квартири, і розпорядженням від 17.04.2014р. №45970 квартира була передана у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Позивач вважає, що оскільки рішення про визнання його таким, що втратив право користування квартирою скасоване, а згоди на приватизацію квартири він не давав і участі в ній не брав, то проведена приватизація порушила, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. Крім того, Позивач стверджує, що Відповідачі не допускають його в квартиру, він не має можливості користуватись нею, у зв'язку з чим просить суд зобов'язати Відповідачів не чинити йому такі перешкоди, вселити його в квартиру, визначити між сторонами порядок користування квартирою. Позивач вказує також на те, що внаслідок протиправних дій Відповідачів відносно нього, йому були заподіяні матеріальні та моральні збитки, компенсацію за які Позивач просить стягнути з Відповідачів у солідарному порядку. В судовому засіданні представники Позивача позов підтримали, визнаючи в той же час, що станом на день розгляду справи ніхто [PERSON] ніхто не чинить перешкод у користуванні квартирою, він проживає в ній, займаючи окрему кімнату. Представник Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки орган приватизації діяв у межах своїх повноважень, згідно з поданими документами видав розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру. Тому, на його думку, підстави для визнання розпорядження органу приватизації Солом'янської райдержадміністрації м. Києва №45970 від 17.04.2014 незаконним немає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином. Від представника [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з сімейними обставинами. Враховуючи відсутність будь-яких доказів наявності поважних причин неявки представника Відповідача [PERSON] та усіх інших Відповідачів у судове засідання, суд визнав за можливе розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних матеріалів справи. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2013 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 53) В порядку виконання вказаного рішення [PERSON] було знято з реєстрації у квартирі за вказаною адресою. Встановлено, що після зняття Позивача з реєстрації Відповідачі 19 березня 2014 року звернулись до органу приватизації Солом'янської РДА у м. Києві із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] на сім'ю у складі 5 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 92) Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №45970 від 17.04.2014р. заява про приватизацію спірної квартири була задоволена, і на його підставі видане свідоцтво про право власності на квартиру від 17 квітня 2014 року. (а.с. 46). Згідно з довідкою Форми №3 в спірній квартирі на момент здійснення приватизації були зареєстровані п'ять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., а тому саме вони стали співвласниками квартири у рівних частках. Судом встановлено, що 25 червня 2014 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, було скасоване, а під час подальшого розгляду справи в загальному порядку у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Таким чином, судом було підтверджене збереження за Позивачем право користування квартирою [ADDRESS] та, відповідно, його право на участь в приватизації квартири. Відповідно до ст.8 п.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та п.п. 5, 19, 21 розділу 3 Положення "Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянам" при приватизації житла до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку ) разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Безспірно встановлено, що [PERSON] не надавав своєї згоди на приватизацію квартири, участі в ній не взяв, у зв'язку з чим приватизація квартири за заявою Відповідачів була проведена з порушенням норма законодавства та прав Позивача. Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, це в тому числі - вільне і таке, що відповідає його внутрішній волі, волевиявлення учасника правочину. З дослідженим судом матеріалів справи суд вбачає відсутність волевиявлення Позивача на здійснення правочину - подання заяви з метою приватизацію квартири. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню, а розпорядження відділу приватизації Солом'янської райдержадміністрації м. Києва №45970 від 17.04.2014 та видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] - підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Вимоги про вселення Позивача в квартиру не підлягають задоволенню, оскільки в цій частині права Позивача не є порушеними, він, як вбачається з пояснень представника Позивача, безперешкодно користується квартирою, перешкод його в цьому Відповідачі не чинять. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги визначення порядку користування квартирою, оскільки планування квартири (а.с. 110) через суміжність житлових кімнат не дозволяє виділити в користування окремим мешканцям одну з них. Не підлягають задоволенню також вимоги про стягнення з Відповідачів компенсації за спричинену моральну та матеріальну шкоду з огляду на відсутність будь-яких доказів понесення Позивачем такої шкоди, її розміру та вини Відповідачів у її завданні. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає що підлягає на користь держави судовий збір в розмірі . На підставі вищевикладеного та у відповідності до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 8 п.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та п.п. 5, 19, 21 розділу 3 Положення "Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянам", ст.ст. 10,11, 57-60, 66, 88,169, 189, 209, 212-215 ЦПК України,-

Outcome: partial