Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У вересні 2014 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно. Свої вимоги мотивує тим, що 11 січня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № СL-001/017/2007. Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 60 158, 18 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11, 99% річних, а відповідач зобов'язався використати та повернути кредитні кошти у строки передбачені Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 11 січня 2007 року був укладений договір застави автотранспортного засобу № PCL-001/017/2007, предметом якого є автомобіль "Volkswagen Touareg", рік випуску 2006, д.н.з. [NUMBER]. 05 листопада 2010 року між ПАТ "ОТП БАНК" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ "ОТП Банк" передало позивачу право грошової вимоги за договором № СL-001/017/2007. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 11 червня 2014 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 3 030 967 грн. 49 коп., а тому ТОВ "ОТП Факторинг Україна" просить у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за кредитним договором № СL-001/017/2007 у розмірі 3 030 967 грн. 49 коп. звернути стягнення на заставне майно - "Volkswagen Touareg", рік випуску 2006, д.н.з. [NUMBER], шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності. Зазначила, що останньою датою погашення кредиту відповідачем за кредитним договором було 12.05.2009 року, а тому датою прострочення виконання зобов'язань за договором є 12.06.2009 року, саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги до [PERSON] З позовом до суду ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося лише 16.09.2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, а тому вимоги про звернення стягнення на заставне майно задоволенню не підлягають (а.с. 55-57). Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за Кредитним договором №СL-001/017/2007 (а.с. 26-38). Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № СL-001/017/2007 (а.с. 6-12). Відповідно до п. 2, 3 Частини № 1 даного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 60 158, 18 дол. США для придбання автомобіля "Volkswagen Touareg", зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 11,99% річних, зі строком остаточного повернення кредитних коштів до 11.01.2013 року. З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 11 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір застави автотранспортного засобу №РСL-001/017/2007, відповідно до якого в заставу Банку був переданий автомобіль [NUMBER] (а.с.13-17). Звертаючись в суд з даним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалося на те, що [PERSON] неналежним чином виконує зобов»язання за кредитним договором, у зв»язку з чим у нього станом на 11 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 3 030 967 грн. 49 коп., у тому числі: - 534 268 грн. 20 коп. - залишок заборгованості за кредитом; - 117 552 грн. 80 коп. - заборгованість по пені; - 2 379 146 грн. 49 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язань. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки, а стаття 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору п. 2 частини № 1 позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі 1 183, 01 дол. США, датою платежу є 11 число кожного календарного місяця. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 11 числа кожного календарного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Аналогічні висновки містяться у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається з виписки по заборгованості відповідача (а.с. 21), останній платіж за кредитним договором було внесено 12.05.2009 року, а отже, заборгованість за кредитним договором виникла з 12.06.2009 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 16 вересня 2014 року. Таким чином, на момент пред'явлення даного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пройшло більше двох років з моменту початку перебігу строку позовної давності, тобто сплив строк позовної давності. У відповідності до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч. 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи пропуск позивачем строків звернення до суду за захистом своїх прав та наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed