Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

06.05.2016 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №550-3/1-000780 від 11.01.2007 у розмірі 175 141,89 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем 11.01.2007 було укладено кредитний договір №550-3/1-000780, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14380,00 дол. США. зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 10.01.2027, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісійну виногороду в сумі, строки і в порядку, встановлені договором. 11.01.2007 між банком та позичальником укладена додаткова угода №1 згідно якого встановлено нову процентну ставку за користування кредитом в розмірі 15,89% та новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості, а саме до 10 січня 2027 року. При цьому сторони домовились про встановлення порядку сплати заборгованості по кредиту та процентів за його користування, про що складено графік, про що також укладено Договір про внесення змін. Крім того 11.01.2007 між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] укладено Договір про внесення змін №2 до кредитного договору, згідно якого змінено валюту кредиту та перенесено суму кредиту 11 793,41 ДОЛ США в гривню за курсом 8,02 гривень за 1 долар США, що становить 94 583,15 грн. Максимальний ліміт заборгованості складає 108 745,59 на дату укладення Договору про внесення змін. 14 червня 2010 року найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», на виконання вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства, було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 29.02.2012 між Банком та позичальником укладена додаткова угода до договору про внесення змін №2 до Договору кредиту від 11.01.2007 згідно якої починаючи з 29.02.20122 по 31.01.2014 процентна ставка за даним договором кредиту складає 12.00%, а починаючи з 01.02.2014 процентна ставка є змінною, її загальний розмір переглядається Кредитором щорічно. Позивач виконав своє зобовязання за договором, надав відповідачу кредитні кошти. Натомість відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11.01.2016 становить 175 141,89 грн. і складається з такого: - 105368,44 грн. - заборгованість за кредитом; - 40778,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5998,89 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 10458,75 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; - 4160,61 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; - 8376,96 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за оголошення в газету в розмірі 420 грн. Відповідач в судові засідання, призначені на 13.06.2016, на 02.07.2016 та на 01.08.2016 не з'явився, про час і місце судових засідань повідомлявся належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Справи Кам'янобрідського районного суду" та опублікування оголошення в газету "Урядовий Кур'єр". Відповідно до ч. 1ст. 224 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 01.08.2016 згідно ст.225 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до журналу судового засідання. В силу положень ч. 2ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановлено наступні обставини та відповідно до них визначено правовідносини. ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до довідки, є юридичною особою, має банківську ліцензію на право надання банківських послуг, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки.(а.с.41-43). 14 червня 2010 року найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», на виконання вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства, було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником прав та обовязків Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 09.03.2010 року змінено найменування позивача зАкціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 11.01.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №550-3/1-000780, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14380,00 дол. США. зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 10.01.2022, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісійну виногороду в сумі, строки і в порядку, встановлені договором. Відповідно до п.1.2 Договору, кредит надається позичальнику на споживчі цілі. 11.01.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 550-3/1-000780, згідно якої встановлена нова процентна ставка в розмірі 15,89% річних; встановлений новий кінцевий термін повернення заборгованості до 10.01.2027; встановлено, що погашення заборгованості здійснюється до 20 числа кожного місяця. Крім того 11.01.2007 між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] укладено Договір про внесення змін №2 до кредитного договору, згідно якого змінено валюту кредиту та перенесено суму кредиту 11 793,41 ДОЛ США в гривню за курсом 8,02 гривень за 1 долар США, що становить 94 583,15 грн. Максимальний ліміт заборгованості складає 108 745,59 на дату укладення Договору про внесення змін. 29.02.2012 між Банком та позичальником укладена додаткова угода до договору про внесення змін №2 до Договору кредиту від 11.01.2007 згідно якої починаючи з 29.02.20122 по 31.01.2014 процентна ставка за даним договором кредиту складає 12.00%, а починаючи з 01.02.2014 процентна ставка є змінною, її загальний розмір переглядається Кредитором щорічно. На час розгляду справи кредитний договір є діючим, сторони його не розірвали. Таким чином між сторонами склалися правовідносини у сфері кредитування. Вирішуючи справу по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК Українипорушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силуст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1ст.1048 ЦК Україникредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Як вбачається з наданого розрахунку, позичальник умови договору порушив, зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, порушив строки повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно з розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача перед Банком станом на 11.01.2016р. складає 175 141,89 гривень. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Так, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 158 684,25 гривень а саме: - 105368,44 грн. - заборгованість за кредитом; - 40778,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4160,61 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; - 8376,96 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення та штрафних санкцій за вказаним договором. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно цього Розпорядження м. Луганськ, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року№33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Луганськ. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того комерційним банкам Національним Банком України дані роз'яснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до якого банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. «Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу", сказано в листі. Тобто, зазначені нарахування забороняються із 14 квітня 2014 року, а суми, що були нараховані до 14 квітня 2014 року підлягають стягненню. Із розрахунку заборгованості відповідача перед Банком станом на 11.01.2016 вбачається, що пеня була нарахована після 10 січня 2015 року. Таким чином, вимоги про стягнення пені в сумі 16 457,64 грн. задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 20.04.2016 позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 627,13 грн., а тому він підлягає стягненню з відповіда на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 2 380,27 гривні (158 684,25 грн : 175141,89 грн х 2 627,13 грн) токож позивачем здійснено витрати на оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про виклик відповідача до суду в сумі 420 грн. 00 коп, а тому ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial