Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 75000,00 доларів США в еквіваленті в національній валюті за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення, а також 3% річних за ст.625 ЦК України у сумі 477182,54 грн. Позов обґрунтовує тим, що 21.05.2015 р. він уклав з відповідачем договір позики, за яким передав відповідачу грошові кошти у розмірі 75000,00 доларів США, про що [PERSON] складено письмову розписку. В розписці сторонами не визначено строк виконання зобов`язання у вигляді повернення суми позики, тому до спірних правовідносин застосовуються положення ст.ст. 530,1049 ЦКУ, тобто позика має бути повернута на вимогу позикодавця. 19.02.2018р. відповідачу позивач направив письмову вимогу про виконання зобов`язання за договором позики, в якій зазначалося про необхідність повернення коштів в розмірі 75000,00 доларів США в семиденний строк з дня пред?явлення вимоги. Оскільки відповідачем проігноровано таку вимогу, позивачем неодноразово (24.04.2018р., 20.07.2018р., 08.08.2018р., 22.10.2018р.) на адресу відповідача направлялись аналогічні вимоги, які повертались неврученими адресату з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання". Крім того, позивачем розміщено оголошення в газеті "Урядовий кур?єр" та "Час Київщини". Таким чином, позивач вважає, що пред`явив вимогу боржнику і здійснив всі можливі заходи досудового врегулювання даного спору, однак відповідач жодним чином не виконує взяті на себе боргові зобов?язання і гроші не повертає. Також з урахуванням прострочення боржником грошового зобов`язання вважає, що є підстави для стягнення з відповідача за ст.625 ЦК України 3% річних за весь час прострочення, нарахованих на всю суму боргу. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У подальшому позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Також просив закінчити розгляд справи у відсутності відповідача, який на думку позивача навмисно затягує розгляд справи, не вживаючи жодних заходів для виконання грошових зобов`язань перед позивачем, і зловживає своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] відзиву, доказів не подав. Відповідач був присутній в судовому засіданні 28.05.2019р., підтвердив факт отримання від [PERSON] під розписку у позику грошей в сумі 75000,00 доларів США, отримані гроші зобов?язувався повернути на вимогу [PERSON] до 09.12.2016р., однак гроші не повернув. Про рух справи та процесуальну поведінку відповідача: У справі суд відкладав судові засідання та оголошував у них перерви у зв`язку з неявкою відповідача неодноразово: 19.02.2019р. (заява відповідача про відкладення через його відрядження, дана обставина нічим не підтверджена), 14.03.2019р. (заява про відкладення через хворобу, є документи про проходження клінічного обстеження), 10.04.2019р. відповідач не з?явився і не повідомив про причини неявки, відзиву, доказів не подав. Ухвалою від 10.04.2019р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 28.05.2019р. 28.05.2019р. відповідач з?явився і надав суду пояснення, відзиву доказів не надав, будь-яких клопотань, що стосувались би збирання та подання доказів чи продовження процесуальних строків для їх подання та для подання відзиву - не заявив. За його клопотанням суд оголосив перерву та роз`яснив відповідачу порядок та строки подання відзиву і доказів, продовжив йому строк для виконання вказаних процесуальних дій. В наступне судове засідання, призначене на 15.07.2019р., відповідач не з?явився, відзиву, доказів не подав, але подав клопотання про відкладення судового засідання, пославшись на лікарняний, і долучивши довідку «Добробут» про відвідування лікаря, непрацездатність п`ять днів. В судове засідання 17.09.2019р. відповідач не з?явився, пославшись на відрядження, долучивши квиток на потяг і наказ. В судове засідання 2.10.2019р. відповідач не з?явився, просив відкласти, пославшись на перебування у іншому судовому засіданні в іншому суді у якості обвинуваченого. В судове засідання 8.11.2019р. від подач не з?явився, подавши клопотання про відкладення, пославшись на підготовку до кримінальної справи у іншому суді та на відпустку з сімейних обставин. В судове засідання 16.01.2020р. відповідач з?явився (друга явка), надав пояснення, просив продовжити йому строк подання доказів та просив час для укладення мирової угоди з позивачем. В наступне судове засідання 19.02.2020р. відповідач не з?явився, подав клопотання про продовження строку для переговорів для мирного врегулювання спору з позивачем. 28.02.2020р. відповідач не з?явився, подав клопотання про відкладення, пославшись на хворобу, долучивши листок непрацездатності з 27.02.2020 по 2.03.2020р., амбулаторне лікування. 4.03.2020р. відповідач не з?явився, подав клопотання про відкладення, пославшись на лікарняний, який йому продовжено до 4.03.2020р., амбулаторне лікування. 31.03.2020р. відповідач не з,явився, пославшись на введений карантин. 25.05.2020р. відповідач не з,явився , подав клопотання про відкладення, пославшись на карантин, але долучивши наказ про відрядження до міста Одеса з 18.05. по 5.06.2020р. для проведення переговорів і підписання контрактів. 23.06.2020р. відповідач не з?явився, подав клопотання про відкладення, пославшись на карантин та на наявну у нього симптоматику, схожу на захворювання на коронавірус та самоізоляцію, долучивши довідку лікарня про огляд від 22.06.2020р. В судове засідання 10.08.2020р. відповідач не з?явився, подав клопотання про відкладення, пославшись на карантин, на наявність у нього РНК коронавірусу та лікування, долучивши результати дослідження від 5.08.2020р. В судове засідання 3.09.2020р. відповідач не з?явився, подав клопотання про відкладення, пославшись на карантин, на наявність у нього РНК коронавірусу та лікування, долучивши результати дослідження від 5.08.2020р. та огляд лікаря в Добробуті від 1.09.2020р. (здача аналізу крові, який не готовий). 22.09.2020р. відповідач не з?явився, ніяких клопотань від нього не надійшло. Відповідачу була надіслана повістка рекомендованим відправленням, тобто у такий самий спосіб як і в інші судові засідання, рекомендований лист так само як і раніше відправлені рекомендовані листи, повернувся до суду без вручення адресату з такою самою як і раніше відміткою про причину повернення: за закінченням терміну зберігання. Крім того, про чергове відкладення і про чергову дату судового засідання суд своєчасно розміщував інформацію на офіційному сайті суду, який є у вільному доступі і про такий спосіб сповіщення відповідачу було відомо (про це вказувалось в ухвалі про відкриття провадження у справі), крім того, саме у такий спосіб відповідач дізнавався про інші дати судових засідань, враховуючи, що на протязі всього розгляду справи відповідач систематично не отримував рекомендовані листи з повістками, але був обізнаний про дати судових засідань, оскільки вчасно подавав відповідні і чисельні клопотання про відкладення, тому є достатні підстави вважати, що відповідач про призначення судового засідання на вказану дату (22.09.2020) дізнався вчасно. При цьому суд враховує, що про іншу адресу для відправлення йому повісток відповідач суду не повідомляв. При сукупності наведених обставин, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим. Суд дійшов висновку, що процесуальна поведінка відповідача є недобросовісною на межі зловживання своїми правами. Суд дійшов висновку, що подальші відкладення судових засідань будуть суттєвим порушенням прав другої сторони (позивача) і будуть допущенням дисбалансу між правами відповідача і правами позивача - як добросовісного учасника справи , і будуть порушенням принципу диспозитивності і змагальності та рівності учасників справи у цивільному судочинстві. Суд вважає, що відповідач, не зважаючи на систематичне підшукування ним причин для неявки в судові засідання і систематичне створення ним ілюзії добросовісності, - мав достатньо часу і можливостей для реалізації ним своїх процесуальних прав та для подання суду наявних у нього доказів - якщо такі є. Відповідач мав всі можливості для реалізації його права на участь у судовому засіданні, зокрема в режимі відеоконференції, на укладення договору з представником (адвокатом) та на участь у справі через представника, на подання своїх пояснень, доказів у письмовому вигляді. Позивач наполягав на продовженні розгляду справи, категорично заперечував проти відкладення судового засідання, пославшись на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. При сукупності таких обставин суд ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача, а його процесуальну поведінку розцінив як недобросовісну, яка явно направлена не на пошук можливості і способу, а на пошук причин для затягування розгляду справи. З наданих доказів судом встановлені такі обставини і відповідні ним правовідносини: Укладення договору позики між сторонами підтверджено розпискою позичальника від 21.05.2015р. Згідно даної розписки відповідач підтвердив факт укладення договору позики і факт отримання ним в позику 75000,00доларів США від позивача. Строку повернення отриманої позики в розписці не вказано. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 1046 ЦКУ визначено , - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач в судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідача, яка повністю відповідає змісту долученої до матеріалів справи копії даної розписки та сумі позики, яку позивач просить стягнути з відповідача. Розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, підпис позичальника в розписці збігається з підписом на копії паспорта [PERSON] , тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Відповідач не оспорював факту написання ним розписки і не доводив її безгрошовості. Відповідач визнав факт отримання грошей від позивача. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору . Надана позивачем розписка відповідає вимогам закону до письмової форми договору позики між фізичними особами. В ній є інформація щодо всіх істотних умов договору позики, і дана розписка є належним доказом укладення між сторонами вказаного договору позики на вказаних у розписці умовах. Також розписка є належним доказом на підтвердження отримання позичальником позичених грошових коштів. Таким чином для позичальника з даного договору і після отримання ним позичених коштів виникли певні грошові зобов`язання , зокрема по поверненню коштів у визначений строк. Відповідно до ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що строк виконання боргового зобов?язання в договорі позики (розписці) не встановлено. Позивач належним чином повідомив відповідача про повернення суми позики, шляхом неодноразового направлення письмової вимоги на адресу проживання та через оголошення у пресі. Таким чином, слід вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про необхідність повернення боргу, однак проігнорував таку вимогу. Так, 19.02.2018р. [PERSON] направлена цінним листом (відправлення № 0306105495023) з описом вкладення письмова вимога про виконання зобов`язання за договором позики. 24.04.2018р. у відповідь на адвокатський запит № 24/Н ПАТ «Укрпошта» повідомило, що адресату було двічі направлено повідомлення про надходження поштового відправлення, і у зв`язку з тим, що адресатом не був одержаний вказаний лист, 10.03.2018р. відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Того ж дня, 24.04.2018р. позивачем повторно направлено аналогічну вимогу [PERSON] (поштове відправлення № 0306105497875). З листа ПАТ «Укрпошта» встановлено, що адресату було двічі направлено повідомлення про надходження поштового відправлення, і у зв`язку з тим, що адресатом не був одержаний вказаний лист, 17.05.2018р. відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання. 08.08.2018р. та 22.10.2018р. аналогічні поштові відправлення за № 0306105363887 та відповідно № 0306105373220 було направлено [PERSON] . Згідно інформації сервісу відстеження поштових відправлень ПАТ «Укрпошта», були здійсненні дві спроби вручення поштового відправлення [PERSON] , і в подальшому поштове відправлення передано на зберігання. Вимога про виконання зобов?язання [PERSON] була опублікована в друкованих виданнях "Урядовий кур?єр" від 12.12.2018р. та "Час Київщини" від 14.12.2018р. В судовому засіданні відповідач визнав, що дійсно отримав від позивача в борг кошти в розмірі 75000,00 доларів США, які зобов?язувався повернути за вимогою, оскільки строку повернення позичених ним коштів у договорі не зазначено. Крім того, визнав, що на вимогу позивача, зобов?язався повернути позику в строк до 09.12.2016р. і що у встановлений строк борг не повернув, тому допустив прострочення виконання зобов?язання. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені кошти у визначеній в договорі сумі. Тому сума позики (згідно з розпискою непогашена сума позики в розмірі 75000,00доларів США) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. Закон не забороняє укладення договору позики в іноземній валюті, яка є у вільному обігу в Україні. Встановлено, що відповідач у позику отримав іноземну валюту - долари США. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного суду України у справах № 6-1672цс16 та № 6-284 цс17, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивач просить стягнути борг у національній валюті, розмір грошового зобов`язання відповідача визначити за курсом, дійсним на день ухвалення рішення. За офіційними даними з інтернет ресурсу НБУ курс гривні щодо долара США станом на 22.09.2020р. (дату ухвалення рішення) становить 28,2022. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за борговою розпискою в гривневому еквіваленті становить 2 115 165,00грн. (75000 доларів США *28,2022грн.). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник прострочив грошове зобов`язання, не повернувши позичені кошти у вказаний строк, тому є підстави для покладення на нього обов`язку, передбаченого ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати трьох відсотків річних. Розрахунок вказаних відсотків, які є санкцією боржника за прострочення ним грошового зобов`язання, з урахуванням приписів закону щодо виконання грошового зобов`язання у національній валюті, - має здійснюватись у гривні. Для цього слід вказані відсотки розраховувати за курсом долара до гривні станом на день прострочення і відповідного розрахунку. Позивач надав розрахунок, який зроблений з суми простроченого грошового зобов`язання за період прострочення, з переведенням іноземної валюти в українську гривню за курсом на день прострочення і розрахунку . Суд погоджується з таким розрахунком, і вважає його таким, що повністю відповідає вимогам закону. До того ж відповідач не оспорив даного розрахунку і не надав свого у разі, якби вважав його невірним. Стягненню з відповідача за ч.2 ст.625 ЦК України підлягає сума 47182,54грн. - (3% річних від простроченого грошового зобов`язання за період прострочення). Таким чином, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Також стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст.141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позову, підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову - 8810,00 грн.

Outcome: approved