Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 39.29-50/992к від 23.10.2007 року у розмірі 14147,96 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.10.2007 року між АКБ "Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] укладено договір № 39.29-50/992к відновлювальної кредитної лінії, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит у межах максимального ліміту заборгованості у розмірі 7391 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15, 00 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.06.2012 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору № 39.29-50/992к від 23.10.2007 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 01.04.2016 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 14147,96 грн., а саме: 3770,88 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4112,01 грн. сума заборгованості за відсотками; 1972,17 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 2408,35 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 848,45 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 1036,10 грн. - інфляційні витрати за відсотками. У судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника банку. Відповідачем подано заперечення проти позову, в яких [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт надання кредиту, що свідчить про недоведеність обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Крім того, зазначає, що порушення зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії відбулось у березні 2009 року, а тому саме з цього моменту почався відрахунок строку позовної давності для звернення до суду. ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до суду з цим позовом лише у травні 20016 року, а тому строк звернення до суду за захистом свого порушеного права до моменту подання позовної заяви вже сплив. Посилаючись на приписи ч. 4 ст. 267 ЦК України, просить в задоволенні позову відмовити. У судове засідання представник відповідача [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 23.10.2007 року між АКБ "Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON]. укладено договір № 39.29-50/992к, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.06.2012 року. Згідно умов договору [PERSON]. зобов'язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 01.04.2016 року склалась заборгованість, а саме: 3770,88 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4112,01 грн. сума заборгованості за відсотками. В зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 1972,17 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 2408,35 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв'язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу, позивачем нараховано 848,45 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 1036,10 грн. - інфляційні витрати за відсотками. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 зазначив, що, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 1.1.3 договору [PERSON] зобовязалась здійснювати погашення кожного траншу кредиту рівними частинами щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 15 числа кожного місяця рівними частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Враховуючи, що з даним позовом до суду ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось 30.04.2016 року (згідно штемпеля відділення зв'язку на конверті), відповідно до розрахунку заборгованості з 03.02.2009 року погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось, згідно п. 1.1.1 договору кінцевий строк повернення кредиту визначено сторонами не пізніше 01.06.2012 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду та не доведено поважність причин пропуску позовної давності. У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки до суду позивач звернувся з пропуском строку.

Outcome: dismissed