Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який уточнював, і просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету України (Державного казначейства України) на його користь майнову (матеріальну) та моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В провадження Коростенського міськрайонного суду Житомирської області дана цивільна справа надійшла відповідно до Ухвали Житомирського апеляційного суду від 28.05.2019 року, якою визначено підсудність справи. Свій позов позивач мотивує тим, що 14.08.2018 року Лугинський районний суд Житомирської області ухвалив виправдувальний вирок, за яким його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст..213 ч.1 КК України у зв`язку з відсутністю події злочину. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28.12.2018 року вказаний вирок залишено без змін. До цього, кримінальна справа розглядалася Овруцьким районним судом Житомирської області, його було засуджено до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин, а після скасування вироку Народицьким районним судом Житомирської області, яким кримінальна справа була закрита у зв`язку із декриміналізацією діяння. Але це судове рішення також було скасовано. Відповідно до вимог ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності особи мають право на відшкодування шкоди, яка відшкодовується державою в особі фінансового органу за рахунок коштів державного бюджету. Вказує, що згідно ст. 3 цього Закону відшкодуванню підлягає, зокрема, моральна шкода. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою особи вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п.3 постанови ПВС України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Він знаходився під слідством та судовим розглядом 80 місяців і 28 днів. Стягненню підлягає 1 мінімальна заробітна плата за кожен місяць. Окрім того, йому не було повернуто вилучений в нього металобрухт вагою 10700 кг, вартістю 6 грн. за кілограм. Натомість поліція намагалась замість вилученого металобрухту видати йому невелику частину побутового металобрухту низької якості, тобто підмінила брухт, отримувати який він відмовився. Вартість вилученого в нього брухту становить 64 680 гривень. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Пояснив, що працівники міліції безпідставно з надуманих мотивів 28.03.2012 року вилучили в нього його металобрухт. Він має багато сільгосптехніки, обробляє багато сільгоспземлі. В нього був власний металобрухт. Як встановили всі судові інстанції він не вчиняв злочину, передбаченого ст..213 КК України. Всі ці роки був під слідством та судовим тягарем, дістав гіпертонію, страждав морально. В нього був вилучений металобрухт із сільгосптехніки, а саме великого розміру та великої ваги шестерні, підшипники, балку та інші, а поліція намагалась йому видати інший, чужий брухт, заржавілі бляхи, який він отримувати відмовився, його брухту на зберіганні вже не було. Будь-які акти чи інші письмові документи поліція складати відмовилась. Представник прокуратури позов визнав частково. В частині стягнення моральної шкоди позов визнано, а в частині стягнення матеріальної шкоди не визнано. Пояснив, що позивач не захотів отримувати металобрухт, тому і позов в цій частині задовольняти не можна. Представник Головного управління національної поліції в Житомирській області позов не визнав, вважає його передчасним, так-як позивач мав звернутися із заявою до Лугинського суду, прокуратури чи органу розслідування. Представник державного казначейства України, позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що вимоги позивача є необгрунтованими, окрім того, дану справу повинен розглядати Лугинський районний суд, в величина розрахунку повинна застосовуватись у виді прожиткового мінімуму, а не у виді мінімальної заробітної плати. Овруцький та Народицький районні суди Житомирської області позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, вважають його безпідставним. Представники Національної поліції Житомирської області, Державного казначейства України, Овруцького та Народицького судів Житомирської області належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового розгляду, однак жодного разу в судове засідання не з`явились. Представник Овруцького районного суду просив провести судовий розгляд за його відсутності. Судовий розгляд проведено за відсутності їх представників. Заслухавши пояснення позивача та представника Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.03.2012 року за місцем проживання [PERSON] , в будинку [ADDRESS] , працівниками міліції Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області проведено обшук під час якого виявлено та вилучено 10700 кілограм брухту чорних металів. 31.03.2012 року Овруцьким міжрайонним прокурором по факту здійснення незаконних операцій з металобрухтом порушено кримінальну справу за ст..213 ч.1 КК України. 28.04.2012 року на території ТОВ «Сировина» (фактично ТОВ «Вторсировина»), що в м.Овручі, слідчим Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області Корчемним М.П. проведено огляд предметів, про що складено відповідний протокол, а саме оглянуто вилучений металобрухт. Із змісту протоколу огляду слідує, що оглянуто 42 види виробів із металу. Так оглянуто металеві шестерні діаметром : 500 мм, 400 мм, 320 мм, 150 мм, 120 мм, 50 мм, металеві диски діаметром 600 та 800 мм, металеві плити розміром 1м х 1,5 м товщиною 10 мм, металеві кутники, вали пластини товщиною 10, 20, 50 мм, та інші вироби великих розмірів, товщини та ваги. 17.05.2012 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ст..213 ч.1 КК України. 16.07.2012 року [PERSON] притягнуто як обвинуваченого за ст..213 ч.1 КК України. 16.07.2012 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 10.07.2012 року Овруцьким міжрайонним прокурором затверджено обвинувальний акт в кримінальній справі № 170076/12 відносно [PERSON] за ст..213 ч.1 КК України. 16.09.2014 року Овруцьким районним судом Житомирської області відносно [PERSON] постановлено обвинувальний вирок, яким його засуджено до покарання у виді громадських робіт на строк в 200 годин. 16 грудня 2014 року Вирок від 16.09.2014 року скасовано та справу повернуто на новий судовий розгляд. 06.10.2015 року Постановою Овруцького районного суду Житомирської області кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування. 24.11.2015 року Постанову від 06.10.2015 року скасовано та справу повернуто на новий судовий розгляд. 24.01.2017 року Народицьким районним судом Житомирської області справу відносно [PERSON] закрито у зв`язку із декриміналізацією злочинного діяння. 21.03.2017 року Постанову від 24.01.2017 року скасовано та справу повернуто на новий судовий розгляд. 14 серпня 2018 року Лугинський районний суд Житомирської області постановив вирок яким визнав [PERSON] невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.213 ч.1 КК України та виправдав у зв`язку з відсутністю події злочину. 28.12.2018 року ухвалою судової колегії в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області вказаний вирок було залишено без змін. 05.11.2019 року ухвалою Колегії суддів Першої судової палати касаційного кримінального суду України підтверджено чинність вироку суду та ухвали апеляційного суду. Згідно з ч.4 ст.62 Конституції України у разі скасування вироку суду як неправосудного, держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Відповідно до ст.1 ЗУ „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, при цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури і суду. Відповідно до ст.2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Як вказано вище, у справі позивача ухвалено виправдувальний вирок, який набрав законної сили. Згідно ст.3 цього Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно вилучене органами досудового розслідування, моральна шкода. Згідно ст.4 даного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудовою слідства, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальні життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свої життя. Відповідно до даних медичної довідки, у позивача наявна гіпертонічна хвороба 2-го ступеню. Права позивача були порушені 28.03.2012 року в день коли за місцем його проживання був проведений обшук, який, враховуючи виправдувальний вирок суду, був незаконним. Також цього дня були порушені його майнові права, так як незаконно було вилучено його майно, до якого він не мав доступу 6 років 8 місяців. В липні 2012 року відносно позивача був обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, тобто обмежувались його права щодо свободи пересування, після чого йому було висунуто офіційне обвинувачення та розпочався судовий розгляд. За всі роки кримінального переслідування у справі було постановлено декілька судових рішень, які для позивача не були реабілітуючими і були скасовані судом вищої інстанції. Таким чином суд прийшов до висновку, що права потерпілого були порушені саме з 28.03.2012 року, з моменту проведення обшуку в його житлі та вилучення його майна, і порушувалися до остаточного закриття справи, тобто до 28.12.2018 року. Тривалий час перебування позивача під слідством та судом, зазнання утиску та переслідування, обмеження конституційного права на вільне пересування, позбавлення його права володіння, користування і розпорядження своїм майном, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків останнього, необхідності витрачання зусиль на доведення своєї невинуватості, тобто завдали моральних страждань. Ст. 13 цього Закону визначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімально розміру заробітної плати, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2019 року становить 4173 гривні. Таким чином визначена позивачем моральна шкода обрахована в розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати за час перебування під слідством та судом підлягає задоволенню так як обрахована у розмірі та у спосіб визначений законом. Сума моральної шкоди за 80 місяців 28 днів становить 337734 гривні 80 копійок (80 місяців 28 днів х 4173 грн.) Згідно ст..4 ч.1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету України. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністрства фінансів України від 6 березня 1996 р. N 106/1131 «Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду"», встановлено, що шкода відшкодовується державою в особі державної казначейської служби. Суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у зазначеному розмірі та у вказаний спосіб буде законним, справедливим і обґрунтованим. Окрім того, в протоколі огляду предметів від 28.04.2012 року детально описано вид виробів, які у виді металобрухту вилучені у позивача та передані на зберігання. Фото вилученого металобрухту позивач надав. Також позивач надав фото металобрухту, який йому запропонували отримати в даний час. З пояснень позивача та наданих фото слідує, що це зовсім інший металобрухт, не той, який був в нього вилучений. Пропонувався побутовий металобрухт низької якості, зіржавілий, який зберігався під відкритим небом, в декілька разів нижчої вартості. Знаходячись на території підприємства, як пояснив позивач, слідчий відмовився складати акт про неможливість повернення вилученого металобрухту, а представник підприємства відмовився видати йому його металобрухт згідно опису протоколу огляду предметів. Стаття 4 ч.2 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" говорить про те, що майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону (майно вилучене органами досудового розслідування), повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. Позивач ніяких стосунків з ТОВ « Вторсировина », де зберігався металобрухт, не мав, слідчий та представник підприємства ухиляються від повернення позивачу саме його майна, надати для огляду саме його майно не можуть, даних про наявність коштів у підприємства не надають. Суд вважає, що норма закону, встановлена у ст.4 ч.2 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" по відношенню до позивача є дискримінаційною та такою, що протирічить ст.62 Конституції України на положення якої суд посилався вище, згідно якої саме держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням, а не інший суб`єкт, так як зобов`язує здійснювати дії з суб`єктом з яким він ніколи ніяких стосунків не мав, якого не обирав для зберігання майна, неправомірну поведінку якого до того ж підтримує і слідчий поліції, так як маючи в матеріалах кримінальної справи детальний опис вилученого майна не здійснює ніяких дій з повернення саме вилученого майна. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод норма встановлена у ст. 4 ч.2 вищеназваного закону не може розцінюватись як дієвий та ефективний спосіб захисту прав людини. Вартість 1 кілограма металобрухту становить 6 гривень. Вартість металобрухту вилученого у позивача становить 64680 гривень (10780 кг. Х 6 грн.). На підставі ч.4 ст.62 Конституції Україні ст.ст.23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання попереднього слідства, прокуратури суду»,

Outcome: approved