Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду, вказуючи, що 16 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ "Тепло-Енергія" було укладено договір оренди транспортного засобу на один рік, згідно якого автомобіль передано у строкове оплатне користування. Вказаний транспортний засіб було придбано 31 березня 2010 року [PERSON] під час шлюбу з відповідачем, тобто він є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи те, що після спливу строку договору оренди ТОВ "Тепло-Енергія" продовжили користуватись автомобілем, тому строк дії договору був автоматично продовжений. Згідно п.6.2.4 договору орендар зобов'язується протягом строку користування транспортним засобом підтримувати його у належному технічному стані, здійснювати профілактичний та поточний ремонт, технічне обслуговування, проводити заміну необхідних деталей та нести усі пов'язані із цим витрати. Вказує, що відповідач цих вимог не дотримався. Тому позивач як співвласник майна здійснював ремонтні роботи за власний кошт на загальну суму 9 645 грн. В добровільному порядку гроші сплачені не були. Тому просить стягнути з відповідача суму затрачену на здійснення ремонту транспортного засобу та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задоволити. В судовому засіданні представник відповідача наполягала на відмові в задоволенні позову. Пояснила, що дійсно договір оренди транспортного засобу було укладено між Орендарем та Орендодавцем, якими виступають ТОВ "Тепло-Енергія" та [PERSON] При укладанні договору позивачем була надана згода на його укладення, згідно п.8.2. Зазначила, що зобов'язання перед Орендодавцем не були порушені. Оскільки [PERSON] не є стороною договору оренди транспортного засобу, то будь-яких його прав порушено також не було. Наголосила, що право про відшкодування вартості ремонту автомобіля має лише [PERSON], як Орендодавець і лише за умови доведеності нею понесених витрат. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників, дослідивши чинне законодавство, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Згідно ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно договору оренди транспортного засобу від 16 грудня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Енергія" було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1299. Вказаний договір укладено за згодою співвласника транспортного засобу [PERSON], що підтверджується заявою про надання згоди подружжю, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] від 16 грудня 2013 року, реєстрованого а реєстрі № 1298, згідно п.8.2 Договору. За вказаним договором, відповідно до п.1.1 Орендодавець зобов'язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов'язується прийняти у строкове користування транспортний засіб марки "Sкoda", модель "SuperB Classic 1/8Т", 2005 року випуску, № шасі (кузова, рами) ТМВDL23U25B044791, реєстраційний номер [NUMBER] та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Із п.1.2. вказаного договору видно, що право власності Орендодавця, тобто [PERSON] підтвержується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САА 521005, виданий ВРЕР ДАІ м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області від 31 березня 2010 року. Строк дії договору, відповідно до п.2.1 укладається на один рік та є дійсним до 16.12.2014 року. Пункт 2.2. передбачає, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця до закінчення строку дії Договору, він вважається продовженим та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Тобто, вказаний договір був неодноразово продовженим, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 27 від 07.09.2016 року та не заперечується сторонами. Згідно ст.801 ЦК України, наймач зобов'язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Витрати, пов'язані з використанням трансортного засобу несебе наймач. Згідно п.6.2 Орендар зобов'язується: п.6.2.4. протягом строку користування транспортним засобом підтримувати їх у належному технічного стані, здійснювати профілактичний та поточний ремонт, технічне обслуговування, проводити заміну необхідних деталей та нести усі пов'язані із цим витрати. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, з урахуванням зазначених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а також порушені державні та суспільні інтереси. Позивачем та представником позивача в судовому засіданні не доведено той факт, що відповідачем неналежним чином виконуються умови Договору від 16 грудня 2013 року, а тому жодних прав [PERSON], як співласника транспортного засобу, порушено не було. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed