Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за використану теплову енергію в сумі 14111,84 грн., з яких: 8400,85 грн. заборгованість за надані послуги з теплопостачання; 2977,82 грн. інфляційних втрат; 3 % річних в сумі 432,75 грн., пеня в сумі 2300,42 грн., а також 243,60 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву (вх. № 21992 від 30.06.2015 року; вх. № 31665 від 28.09.2015 року) про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 21, 40). Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву (вх. № 32053 від 30.09.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме: не заперечує проти стягнення з неї на користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання, інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 42). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири № 39 по вул. Героїв Сталінграда, 12, корп. 5, що підтверджується довідкою № 5272 від 17.12.2014 року Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4 «Кіровоградської міської ради» та не заперечується відповідачем (а.с. 5). Між дочірнім підприємством "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії" та [PERSON] фактично склались договірні відносини шляхом відкриття особового рахунку № 802000398 та видачею абонентської книжки. На адресу відповідача підприємством було надано послуги з централізованого теплопостачання на суму 7865,62 грн., а саме за період з вересня 2011 року по березень 2015 року включно, за яку відповідачем сплачено не було. Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сторони взяли на себе взаємні зобов'язання: позивач надавати житлово-комунальні послуги з теплопостачання, а відповідач оплачувати спожиті комунальні послуги. В силу статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 162 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженим в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"та пункту 1 статті 30 Постанови КМУ від 21.07.2005 р. № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення"споживач зобов'язаний оплачувати житло-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом, окрім цього частина 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" зазначає, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Однак в порушення вищезазначених норм, впродовж тривалого часу відповідач за наданні послуги не розраховується. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Станом на 01.04.2015 рік, за період з вересня 2011 року по березень 2015 року, сума заборгованості за особовим рахунком відповідача складає 8400,85 грн. (а.с. 3). З урахуванням викладеного та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем вартості отриманих послуг в розмірі 8400,85 грн., а також враховуючи визнання позову відповідачем в цій частині, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 432,75 грн. за період з 11.03.2012 року по 10.04.2015 року та інфляційних втрат в сумі 2977,82 грн. за період з березня 2012 року по березень 2015 року включно, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, за частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом зясовано, що визнання позову відповідачем в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Позивач також заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 2300,42 грн., яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов'язань. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач повинен сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Проте, вказаним актом законодавства розмір пені не встановлений, а сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру такої відповідальності. За таких обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені, відмовити, оскільки договір про надання послуг з централізованого опалення між сторонами у справі відсутній, а чинним законодавством не встановлено розмір пені за несвоєчасне здійснення фізичною особою платежів за комунальні послуги. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial