Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

20 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 жовтня 2012 року позичальник [PERSON] отримала кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] померла. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком становить 7492,57 грн., яка складається із заборгованості за кредитом. Позивачем 15 вересня 2014 року була направлена претензія кредитора до Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області. 06 жовтня 2014 року АТ КБ "ПриватБанк"було отримано відповідь нотаріуса про те, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті спадкоємці [PERSON] не зверталися, а спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ "ПриватБанк". Посилаючись на копію паспорта відповідача, позивач вважає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв спадщину є [PERSON] . Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2012 року, яка становить 7492,57 грн. та судові витрати в розмірі 1921 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18 жовтня 2012 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. До анкети-заяви банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8-31). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.35). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на дату смерті [PERSON] становить 7492,57 грн. Позивачем 10 вересня 2014 року була направлена претензія кредитора до Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області. Згідно копії спадкової справи № 31/2015 [PERSON] , спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 64, 65). Судом встановлено, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися. Згідно інформації Іваничівської державної нотаріальної контори, по даний час спадкоємці відсутні. (а.с.63). Посилаючись на копію паспорта відповідача, позивач вважає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] 23 липня 2019 року позивачем було направлено лист-претензію до [PERSON] про повернення заборгованості померлої [PERSON] , що залишилися без реагування (а.с. 40). Однак згідно інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, останній дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , однак не проживає з 2018 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третястатті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Судом ставляться під сумнів доводи позивача про те, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , позаяк позивачем в підтвердження даного факту надаються лише копії паспортів вказаних осіб. Крім того, із наданих позивачем доказів неможливо встановити на підставі заповіту чи закону вказана особа прийняла спадщину, якщо за законом, то в порядку якої черговості. Крім цього, з поданих позивачем доказів невбачається можливим визначити коло спадкоємців. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Крім цього, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлої та після її смерті прийняв спадщину. Також необхідно визначити і коло спадкоємців майна померлої. Згідно анкети заяви, пункту додаткова інформація, тип володіння нерухомістю померла [PERSON] вказала, що володіє нерухомістю за адресою проживання у спільній власності. (а.с.7). Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, з витребуваної судом спадкової справи, коло спадкоємців невдалося встановити. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що після [PERSON] залишилося будь-яке спадкове майно і що відповідач має право на це майно, жодних клопотань про витребування доказів для підтвердження цих обставин позивачем не заявлялося. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , однак вказане не свідчить, що саме їй належав вказаний будинок на праві власності, оскільки у матеріалах справи у анкеті-заяві [PERSON] вказувала, що будинок перебуває у спільній власності. За таких обставин суд вважає, що позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати відповідно до ст.141ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed