Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У червні 2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 18.02.2011року між позивачем [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, за яким останні солідарно отримали у борг грошові кошти в розмірі 34 800 доларів США, які вони були повинні повернути не пізніше 18 серпня 2011року. Договір позики був укладений в письмовій формі 18.02.2011року і посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №441. В забезпечення виконання відповідачами зобов'язань з повернення йому боргу, того ж дня між ним та відповідачами був укладений іпотечний договір 18.02.11 року посвідчений приватним нотаріусом Малаховою Г.І., за яким відповідачі передали йому в іпотеку нежитлове приміщення № 2 в нежитловій будівлі літера «А-1» по [ADDRESS] загальною площею 23,6 кв.м., що належить [PERSON], нежитлове приміщення №1 в нежитловій будівлі літера «А-1» по [ADDRESS] загальною площею 23,6 кв.м. що належить [PERSON], нежитлове приміщення № 1-А літ.»А-1» по [ADDRESS] площею 13,1 кв.м. що належить [PERSON], нежитлове приміщення № 1 в літ.»А-1» по [ADDRESS] площею 12,3 кв.м. що належить [PERSON], а також земельну ділянку 0,0588 га по [ADDRESS], яка належить [PERSON], яка була продана за його згодою. Відповідачі свої зобов'язання за договором не виконали і відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01. 2014 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за користування позикою : борг в сумі 473 761 грн.50 коп., проценти в сумі 125562 грн.59 коп., 3% річних в сумі 40648 грн.73 коп. та неустойку в сумі 473 761 грн.50 коп., а також судові витрати в сумі 3654.00 грн., а загалом стягнуто 991 951 грн.30 коп. Відповідачі свої зобов'язання не виконали, тож позивач змушений знову звертатися до суду за захистом своїх порушених відповідачами прав з вимогами про стягнення з відповідачів процентів за користування позиченими у нього коштами, трьох процентів річних і передбаченої договором позики неустойки за час порушення відповідачами своїх зобов'язань з моменту подання першого позову 28 липня 2014року по день звернення до Московського районного суду м.Харкова із цим позовом 19 червня 2015року. Посилаючись на ст..ст. 526,533, 536, 546, 549, 551 599, 625, 611, 1048, 1050 ЦПК України, ст..ст. 7, 33, 38, 39 ЗУ «Про іпотеку» представник позивача просить суд: стягнути з відповідачів проценти за користування боржниками коштами за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 5 141 долару США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, три проценти річних від простроченої поверненням позики за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 803 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, та неустойку за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року і сумі, еквівалентній 293 400 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а всього - суму, еквівалентну 299 344 доларам США за курсом Національного банку України на день ухваленні рішення у справі. В рахунок задоволення вимог [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] за Договором позики від 18 лютого 2011 року у визначеному Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року розмірі 991 951 грн. 30 коп. та вимог, які пред'явлені в цьому позові, щодо стягнення з відповідачів процентів за користування боржниками коштами за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі еквівалентній 5 141 долару США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, три проценти річних від простроченої поверненням позики за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 803 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, та неустойку за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року і сумі, еквівалентній 293 400 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а всього - суму, еквівалентну 299 344 доларам США за курсом Національного банку України на день ухваленні рішення у справі, звернути стягнення на предмет іпотеки: - нежитлове приміщення № 2 загальною площею 23,6 кв. м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташована по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1 (один) загальною площею 23,6 кв. м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташована по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1-А загальною площею 13,1 кв. м. в літері «А-1», що розташоване по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1 загальною площею 12,3 кв. м. в літері «А-1», що розташована по [ADDRESS],шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний poзcyд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. Надати [PERSON] право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви до Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату приватних нотаріусів, та інших державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання Витягів та інших документів, а також вчиняти всі інші дії пов'язані з вирішенням цих питань. Передати предмет іпотеки: нежитлове приміщення № 2 загальною площею 23,6 кв. м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1 загальною площею 23,6 кв. м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1-А загальною площею 13,1 кв. м. в літері «А-1», що розташоване по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1 загальною площею 12,3 кв. м. в літері «А-1», щі розташоване по [ADDRESS] на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу в управління Позивача [PERSON] Звільнити нежитлове приміщення № 2 загальною площею 23,6 кв. м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1 загальною площею 23,6 кв. м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1-А загальною площею 13,1 кв. м. в літері «А-1», що розташоване по [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 1 загальною площею 12,3 кв. м. в літері «А-1», що розташоване по [ADDRESS] від [PERSON] та [PERSON] та їх майна. Стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не подавали, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли, що дає підстави суду розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, від останнього через канцелярію суду подано заяву, в якій він просить розглядати справу без його участі. Вважає вимоги [PERSON] законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2011 року між [PERSON] з однієї сторони та відповідачами [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір позики, згідно якого відповідачі отримали від позивача в позику 34 800 доларів США з умовою солідарного повернення 34 800 доларів США не пізніше 18.08.2011 року, повернення спочатку її частинами (з розстроченням) по 800 доларів США до 18 числа кожного місяця до 18 липня 2011 року та із зобов'язанням відповідачів здійснити остаточне повернення суми позики 30 800 доларів США не пізніше 18.08.2011 року. Договір позики був укладений в письмовій формі 18.02.2011 року і посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 441 /а.с.14/. Згідно п. 6 договору позики від 18.02.2011 року сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобов'язань, позичальники повинні сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 3% від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. В забезпечення виконання зобов'язань боржників з повернення боргу відповідно до укладеного ними з Кредитором Договору позики 18.02.2011року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки від 18.02.2011року. Згідно якого в разі порушення боржниками їхніх зобов'язань за Основним договором, Боржники та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники /а.с.15/. Відповідачі свої зобов'язання за договором не виконали і відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01. 2014 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за користування позикою: борг в сумі 473 761 грн.50 коп., проценти в сумі 125562 грн.59 коп., 3% річних в сумі 40648 грн.73 коп. та неустойку в сумі 473 761 грн.50 коп., а також судові витрати в сумі 3654.00 грн., а загалом стягнуто 991 951 грн.30 коп. /а.с.16-18/. В забезпечення виконання відповідачами зобов'язань з повернення боргу, між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 18.02.2011 року посвідчений приватним нотаріусом Малаховою Г.І., за яким відповідачі передали позивачу в іпотеку нежитлове приміщення № 2 в нежитловій будівлі літера «А-1» по [ADDRESS] загальною площею 23,6 кв.м., що належить [PERSON], нежитлове приміщення №1 в нежитловій будівлі літера «А-1» по [ADDRESS] загальною площею 23,6 кв.м. що належить [PERSON], нежитлове приміщення № 1-А літ. «А-1» по [ADDRESS] площею 13,1 кв.м. що належить [PERSON], нежитлове приміщення № 1 в літ. «А-1» по [ADDRESS] площею 12,3 кв.м. що належить [PERSON], а також земельну ділянку 0,0588 га по [ADDRESS], яка належить [PERSON] /а.с.28-30/. Загальна сума боргу відповідачів [PERSON], [PERSON] перед позивачем за укладеним між ними договором позики вже була предметом судового розгляду і визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, додаткового доказування не потребує. Незважаючи на вказане судове рішення, визначена ним сума заборгованості відповідачами [PERSON], [PERSON] позивачеві не сплачена. Примусове стягнення боргу за виконавчими листами станом на день подання позову в суд не проведене. Згідно ч. 1ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. В даному випадку мало місце стягнення всієї заборгованості за договором позики, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статі 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. З огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування коштами в сумі 5141 доларів США за період з 28.07.2014 року по 19.06.2015року та неустойку за період з 28.07.2014 року по 19.06.2015року в сумі 293400 доларів США. Що стосується вимог позивача про стягнення 3% річних за період з 28.07.2014 року по 19.06.2015року у сумі еквівалентній 803 доларів США відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, то з даних Інтернет-ресурсів вбачається, що курс гривні до долару США станом на день ухвалення даного рішення складав 2179.8518 грн. за 100 доларів США. Тому сума, еквівалентна 803 доларам США за курсом НБУ на час ухвалення рішення суду складала 17504 грн. 21 коп. Оскільки у визначеному судовим рішенням розмірі відповідачі свого боргу за договором позики не повернули, це грошове зобов'язання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося. Одночасно із вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, позивач просить суд звернути стягнення на належне відповідачам іпотечне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Диспозиція норми ч. 1 ст. 38 Закону передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві здійснюється за рішенням суду або на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі). Позивач обрав саме такий передбачений Законом України «Про іпотеку» спосіб задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі, що визначений на час виконання цих вимог, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: - витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; - витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; - витрат на страхування предмета іпотеки; - збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про задоволення вимог за Договором позики від 18.02.2011 року в сумі, яка визначена, Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року у сумі 991 грн.. 30 коп., а також заборгованості відповідачів за Договором позики від 18.02.2011року у вигляді трьох процентів річних за період з 28.07.2014року по 19.06.2015року в сумі еквівалентній 803 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у розмірі 17504 грн. 21 коп., за рахунок предмета іпотеки із застосуванням визначеної положеннями ст. 38 Закону України "Про іпотеку" процедури звернення стягнення на нього шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю. Відповідно до ст. 39 Закону, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). У відповідності із вимогами норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку», задовольняючи вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, у своєму рішенні суд обов'язково зазначає, крім іншого, про вжиті ним заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. У зв'язку з цим, суд вважає можливим вжити заходи щодо збереження предмета іпотеки шляхом передання його в управління позивачеві на період до реалізації іпотечного майна. Що стосується вимог позивача про звільнення нежитлових приміщень від [PERSON] та [PERSON] та їх майна, то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частинні, оскільки є передчасними та позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що вищевказані житлові приміщення зайняті відповідачами. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial