Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

17.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Позашкільного навчального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з веслування на байдарках і каное" Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Україна" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та просить скасувати накази №5 від 28.08.2014 року та № 26 від 27.10.2014 року, поновити його на посаді заступника директора з навчально-тренувальної роботи позашкільного навчального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з веслування на байдарках і каное" та на посаді тренера-викладача, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі та стягнути 3000 грн моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.09.2009 року він працював в Позашкільному навчальному закладі "Дитячо-юнацька спортивна школа з веслування на байдарках і каное" Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Україна", з 01.11.2013 року був переведений на посаду заступника директора цього закладу. Наказом директора позашкільного навчального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з веслування на байдарках і каное" №5 від 28.08.2014 року був звільнений з посади заступника директора з навчально-тренувальної роботи з 29.08.2014 року на підставі п. 4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що його незаконно було звільнено з посади, оскільки не здійснював прогулів робочого часу. Наказом №26 від 27.10.2014 року був звільнений з посади тренера-викладача на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Вважає звільнення його не законним, а тому просив поновити на роботі та стягнути моральну шкоду. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити та пояснив суду, що заробітна плата йому виплачена при звільненні, після свого звільнення він зателефонував попередньому керівнику [PERSON], який і видав йому трудову книжку. Представники відповідача подали письмові заперечення проти задоволення позову і просили відмовити, зазначили, що позивач пропустив місячний строк для звернення до суду, тому пропустив строк звернення до суду. Дослідивши матеріали справи та допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 06.08.2014 року відбулася зміна керівництва Позашкільного навчального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з веслування на байдарках і каное", в зв'язку з чим на посаду виконуючого обов'язки директора призначено Гамалія С.О. Попередній керівник [PERSON] відмовився від передачі справ, печатки, статутної, бухгалтерської та кадрової документації новопризначеному керівнику, на підставі чого було подана до правоохоронних органів заява про викрадення документів, по даному факту Чернігівським міським відділом УМВС України в Чернігівській області було відкрите кримінальне провадження № 120142700110004024. 01.09.2014 року зборами колективу Позашкільного навчального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з веслування на байдарках і каное" були затверджені нові Правила внутрішнього трудового розпорядку, а директором відповідні посадові інструкції. З цими документами позивач був ознайомлений особисто, про що свідчить його підпис на вказаних документах. 26.08.2014 року та 27.08.2014 року були складені два акти про відсутність [PERSON] на роботі, в яких зафіксовані факти відсутності позивача на робочому місці на території бази, що розташовується на лівому березі р. Десна з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. (а.с. 69, 70). 28.08.2014 року був виданий наказ №5 про звільнення позивача з роботи на підставі п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, від підпису даного наказу позивач відмовився. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу, в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. 07.10.2014 року був виданий наказ №24, яким позивачу винесена догана за порушення трудової дисципліни, а саме: порушення правил техніки безпеки під час проведення занять на воді, запізнення на роботу та відмова від виконання наказу директора, що підтверджується актом про порушення правил техніки безпеки від 27.09.2014 року, акт перевірки учбово-тренувального заняття від 07.10.2014 року та акт про відмову [PERSON] надати письмове пояснення про порушення трудової дисципліни від 07.10.2014 року. Також позивач відмовився від підпису в наказі про ознайомлення , про що складено акт про відмову [PERSON] підписати наказ від 08.10.2014 року. 26.10.2014 року [PERSON] запізнився на роботу та виразив погрози на ім"я заступника директора з навчально-тренувальної роботи [PERSON], що також зафіксовано в аті перевірки учбово-тренувального заняття від 26.10.2014 року та доповідній записці заступника директора з навчально-тренувальної роботи [PERSON] від 26.10.2014 року. 27.10.2014 року був виданий наказ №26 про звільнення позивача з посади тренера-викладача з 28.10.2014 року на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Одночасно суд критично відноситься до наданих позивачем актів, щодо перебування позивача на робочому місці, оскільки складені особами, які не являються працівниками відповідача та не уповноваженим особами для складання актів за місцем роботи позивача. Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно статті 238 Кодексу при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Частиною 1 статті 233 Кодексу встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справі про звільнення в місячний строк. Позивачем пропущено встановлений ст.233 КЗпП України строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, зокрема, у справах про звільнення встановлено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З матеріалів справи вбачається, що звільнений з роботи позивач з посади заступника директора з навчально-тренувальної роботи 28.08.2014 року, який був доведений до відома останнього 28.08.2014 року, оскільки продовжував виконувати обов"язки за іншою посадою тренера-викладача впродовж 2 місяців та при цьому, не виконував обов"язки заступника директора, що також підтверджується його обізнаності щодо звільнення з посади заступника директора, а до суду з позовом звернувся лише 17 листопада 2014 року. За таких обставин, суд не знаходить підстав для поновлення позивачу строку для вирішення трудового спору щодо скасування наказу №5 від 28.08.2014 року про звільнення з посади заступника директора з навчально-тренувальної роботи та поновлення на посаді заступника директора з навчально-тренувальної роботи Позашкільного навчального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з веслування на байдарках і каное". Свідок [PERSON] підтвердила факт відсутності на роботі позивача, внаслідок чого було складено акт та пояснила, що позивач відмовився від його підпису. Свідок [PERSON] пояснив, що в день тренування перед змаганням витягнув з води дитину, яка перевернулась на човні. Дитина була без жилета і [PERSON] поряд не було. Свідок [PERSON] підтвердив факт неодноразових запізнень [PERSON] на роботу та необгрунтованої відмови від підпису акту. Свідок [PERSON] підтвердив правомірність складання акту про запізнення на роботу [PERSON] та пояснив, що він прийшов на роботу близько 09-30 год. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Оскільки, позивач відмовився надати письмові пояснення з приводу вчинення ним порушень трудової дисципліни: запізнення 07 жовтня 2014 року на роботу на 40 хвилин та не виконання розпорядження директора з приводу перевірки учбово-тренувального заняття, що підтверджується актом від 07.10.2014 року, то відповідно суд вважає що відповідачем не було порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Крім того, актом про порушення правил техніки безпеки від 27.10.2014 року підтверджено, що [PERSON] було грубо порушено правила техніки безпеки при проведенні занять з дітьми на воді, а саме: був відсутній на місті проведення тренування, залишивши дітей без нагляду та діти були випущені на воду без рятувальних жилетів (а.с. 76), що свідчить про усвідомленість позивача щодо застосування до нього дисциплінарних стягнень. Разом з тим, позивачем не оскаржується наказ № 24 від 07.10.2014 року, яким позивачу винесена догана за порушення трудової дисципліни. За викладених обставин, суд не знаходиться підстав для скасування наказу №26 від 27.10.2014 року про звільнення [PERSON] з посади тренера-викладача на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що в свою чергу є підствою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed