Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" звернулись до суду з позовом у якому просили стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 32048,84 грн., 3% річних у сумі 15200,54 грн., та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.07.2007 року між ВАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №20.00.000084 на суму 21000 доларів США, строком на 60 місяців до 30.07.2012 року з 13% річних за користування кредитом. У подальшому, кредитор і позичальник укладали угоди, згідно яких вносили зміни до кредитного договору №20.00.000084 від 31.07.2007 року, а саме щодо способу погашення кредиту та відсотків, порядку нарахування та сплати відсотків, подовження строку кредитування до 31.07.2017 року. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 31.07.2007 року укладено договір поруки №20.00.000084 між ВАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] . Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2017 року стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованість за кредитним договором №20.00.000084 від 31.07.2007 в сумі 171764,84 грн., а також по 858,83 грн. судового збору з кожного. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. 21.10.2020 року між АТ "ВТБ Банк" та AT "УНІВЕРСАЛ БАНК" укладено договір про відступлення прав вимоги №75-РБ, відповідно до якого позивач набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №20.00.000084 з усіма договорами в забезпечення виконання зобов`язань за кредитом. Заміну сторони стягувача по цивільній справі за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості встановлено ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2021 року. Оскільки, відповідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2017 року до стягнення підлягала сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте резолютивна частина позовної заяви містить вимогу про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог і застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, жодних заяв або відзиву на позовну заяву не подавала. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шолух С.Г. у судове засідання не з`явилась, проте подала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, а також подала відзив на позовну заяву в якому [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову та задовольнити заяву про застосування строків позовної давності. У відзиві зазначено, що згідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2017 року на суму заборгованості стягнутої на користь ПАТ "ВТБ Банк" було нараховано інфляційні витрати, а також 3% річних. За вказаним рішенням у 2017 році відкрито виконавче провадження, однак позивач звернувся до суду з позовом 20.07.2021 року, тобто після закінчення строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи договір відступлення прав вимоги між АТ "ВТБ Банк" та АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" був укладений 21.10.2020 року. Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2021 р. змінено сторону виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до [PERSON] і [PERSON] з ПАТ "ВТБ Банк" на його правонаступника АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". При цьому, позивач уклав договір відступлення прав вимог із первісним кредитором 21.10.2020 року до цього часу будь-яких правовідносин між ним і відповідачами по справі не було, отже ніякі збитки від знецінення коштів позивач не поніс, а належними йому коштами відповідачі не користувались. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а також 3% річних є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Також, з розрахунку наданого АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" до позовної заяви не вбачається з чого саме позивач виходив при нарахуванні інфляційних витрат та 3% річних, що говорить про безпідставність визначеної суми боргу. У відповіді на відзив представник позивача Фіногєєв В.М. просив задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" не погоджується з доводами проти позовної заяви наведеними у відзиві, вважає їх помилковими та необґрунтованими. Чинне законодавство не містить заборон для позивача звертатись з позовом про стягнення боргу у вигляді 3% річних та інфляційних витрат, якщо боржником не було сплачено кошти за рішенням суду, яке набрало законної сили. Щодо строків позовної давності вказав, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 року по справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець чітко визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим і згідно наданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що банком заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по інфляційним втратам та 3% річних за останні три роки. Щодо збитків нанесених позивачу тривалим невиконанням рішення суду вказано, що до АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", як до нового кредитора, перейшли всі права за кредитним договором №20.00.000084 з усіма договорами в забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, з моменту його укладення, включно з правом вимоги повернення коштів, які боржник винен первісному кредитору, а тому не зважаючи на те, що право вимоги за вищевказаним кредитом АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" отримало 21.10.2020 року, тривалим невиконанням рішення суду відповідач завдав збитків у наслідок інфляційних витрат первісному кредитору та як наслідок новому кредитору, оскільки всі права вимоги були передані на користь позивача. Відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності, і вважає, що будь-яких збитків тривалим невиконанням рішення суду позивачу нанесено не було, оскільки право вимоги за кредитом було відступлено лише 21.10.2020 року. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, що 31.07.2007 року між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №20.00.000084, предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) на таких умовах: сума кредиту - 21000 доларів США; строк кредитування - 60 місяців до 30.07.2012 року; відсотки за користування кредитом - 13 відсотків річних (а.с.9-14). 16.06.2009 року між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", та [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору від 31.07.2007 року №20.00.000084, яким внесено зміни до розділу 2 кредитного договору пункт щодо способу погашення кредиту та відсотків, внесено зміни до розділу 7 - порядку нарахування, сплати відсотків за користування кредитом і погашення кредиту, а також розділів 8, 9 та 10 (а.с.15-20). 20.08.2009 року між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", та [PERSON] укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору від 31.07.2007 року №20.00.000084, яким внесено зміни до п.1.1 і подовжено строк кредитування до 31.07.2017 року, а також доповнено розділи 3,4,5,6,7,8 та 10 кредитного договору додатковими положеннями (а.с.21-29). 11.03.2011 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] укладено договір про внесення змін №3 до кредитного договору №20.00.000084 від 31.06.2007 року, яким викладено кредитний договір №20.00.000084 від 31.06.2007 року в новій редакції (а.с.30-43). 31.07.2007 року між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", та [PERSON] укладено договір поруки №20.00.000084, відповідно умов якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов`язань [PERSON] щодо повернення кредиту, перерахування плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій і збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №20.00.000084 від 31.07.2007 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючими основне зобов`язання) (а.с.44). 20.08.2009 року між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", та [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 до договору поруки від 31.07.2007 року №20.00.000084, яким пункт 1 договору поруки №20.00.000084 від 31.07.2007 року викладено у наступній редакції: «1. Поручитель поручається перед банком за виконання зобов`язань громадянина(ки) [PERSON] , надалі позичальник, щодо повернення кредиту, перерахування плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №20.00.000084 від 31.07.2007 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючими основне зобов`язання), надалі все разом - кредитний договір. Згідно з кредитним договором Банк надав позичальнику кредит у сумі 21000 (двадцять одна тисяча) доларів США з строком повернення до 30.07.2017 року, та з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: на період з 20.08.2009 року по 19.08.2010 року проценти за користуванням кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 9 (дев`ять) процентів річних; з 19.08.2010 року проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 13 (тринадцять) процентів річних» (а.с.45). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2017 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованість за кредитним договором №20.00.000084 від 31.07.2007 в сумі 171764,84 грн., а також по 858,83 грн. судового збору з кожного (а.с.47-56). Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2021 року, яка набрала законної сили, замінено сторону стягувача у цивільній справі №390/1764/15-ц за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості, з ПАТ "ВТБ Банк" на його правонаступника - АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (а.с.57-58). Згідно договору про відступлення прав вимоги №75-РБ від 21.10.2020 року, який посвідчено нотаріусам і зареєстровано в реєстрі за №1223, укладеного між Акціонерним товариство "ВТБ Банк", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ВТБ Банк" Стрюкова І.О. та Акціонерним товариством "УНІВЕРСАЛ БАНК" відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зазначеними у додатках №1, 2, 3 до цього договору та АТ "Універсал Банк" набув статус кредитора з правом вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ "ВТБ Банк". Пункт 90 Додатку №1 до вказаного договору "Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами " містить відомості про [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), як позичальника, який має заборгованість згідно договору №20.00.000084 від 31.07.2007 року (а.с.63-71). Розрахунок проведений АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" станом на 11.03.2021 року свідчить, що сума інфляційних втрат позивача за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2017 року у справі №390/1764/15-ц) за період із 12.03.2018 року по 11.03.2021 року становить 32048,84 грн., а 3% річних - 15200,54 грн. (а.с.46). Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 32048,84 грн. і 3% річних у сумі 15200,54 грн., оскільки рішенням суду стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у національній валюті за кредитним договором. Відповідно ст.1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 263 частина 4 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно ст.625 ч.2 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За правилом ст.18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема для відповідачів, і з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Правомірність застосування ст.625 ЦК України у разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах №638/10417/15-ц від 20.02.2019 року, №310/5419/15-ц від 11.07.2018 року, №463/4711/15 від 04.07.2018 року, №703/4704/15-ц від 28.02.2018 року. У постанові Верховного Суду №651/7939/2015-ц від 06.08.2018 року вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Оскільки відповідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2017 року по справі №390/1764/15-ц до стягнення підлягала сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, потягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18.02.2019 року при прийняти постанови у справі №405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України - у гривні. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доводи відповідача викладені у відзиві не спростовують наведеного вище. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року по справі №922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року по справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі №910/16945/14, від 27.04.2018 року по справі №908/1394/17, від 21.11.2018 року по справі №642/493/17-ц. У даному випадку позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати та 3% річних саме за три роки, а тому строк позовної давності не сплив. Таким чином, зваживши у сукупності подані АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved