Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк (далі АК КБ «Приватбанк») , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В листопаді 2021 р. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 29 вересня 2017 р., зареєстрованим в реєстрі за № 14644 про стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованість за кредитним договором - таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог зазначено, що 04.09.2007 р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (назву змінено на АК КБ «ПриватБанк») та Позивачем був укладений кредитний договір № ZRZ0GK00004048. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, 29 вересня 2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис №14644, яким запропоновано стягнути з Позивача на користь Відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму: 10678,58 дол. США., що курсом 25,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2017 р. складає 276361,65 грн., яка складається: заборгованість за тілом кредиту- 8899,12 дол. США; заборгованість за відсотками- 999,52 дол. США; заборгованість за комісією- 138,08 дол. США; заборгованість з пені- 124,16 дол. США; заборгованість по штрафам (фіксована частина)- 9,66 дол. США; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості)- 508,04 дол. США; витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису - 1 800,00 грн. Від Позивача надійшла заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представником Відповідача АК КБ «ПриватБанк» заявлено клопотання про проведення розгляду справи без його участі, щодо вирішення заявлених позовних вимог представник поклався на розсуд суду. Відзив від представника банку до судового засідання, на адресу суду не надходив. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 04.09.2007 р., що між Відповідачем та Позивачем був укладений кредитний договір № ZRZ0GK00004048. 29 вересня 2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис № 14644, яким запропоновано стягнути з Позивача на користь Відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму: 10678,58 дол. США., що курсом 25,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2017 року складає 276361,65 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вчинення виконавчого напису є одним з видів захисту порушеного права та відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону Про нотаріат вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Згідно зі ст. 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідач надав позичальнику кредит на поточні потреби, тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У рішенні від 11 липня 2013 р. № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RНO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року). На даний час Верховний Суд дотримується практики визнання незаконності встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит. Оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Отже, враховуючи викладене, нарахування Відповідачем комісії Позивачу в розмірі 138,08 дол. США є незаконною. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 р. в справі № 6-2003ц15. Враховуючи зазначене, вимога про стягнення заборгованості по штрафам фіксована частина - 9,66 дол. США та відсоток від суми заборгованості - 508,04 дол. США є незаконною. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зміст виконавчого напису має відповідати вимогам, зазначеним у ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.4, 3.5 п.3 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. При цьому, нотаріус не здійснив перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Однак, з виконавчого напису видно, що до суми заборгованості за кредитним договором, окрім основаного, простроченого боргу, входить ще й нарахована і прострочена плата за обслуговування кредиту, проценти за користування кредитом, пеня та штрафи, що саме по собі не є безспірною заборгованістю. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд перевіряє доводи боржника у повному обсязі та зазначає в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постановах від 27 березня 2019 р. у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 15.01.2020 р. у справі №305/2082/14ц (провадження № 14-557цс19). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що при здійснення виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим були порушені норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом враховано наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позовній заяві [PERSON] просив судові витрати по справі покласти на нього. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що при здійснення виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим були порушені норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом враховано наступне. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, з урахуванням волевиявлення [PERSON] , суд вважає за можливе покласти судові витрати у виді сплаченого судового збору на позивача.

Outcome: approved