Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 10 липня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями першої черги спадкування після [PERSON] є його батьки: [PERSON] та [PERSON] ; діти: [PERSON] та [PERSON] , і дружина - [PERSON] . Батько померлого у встановленому законом порядку відмовився від своєї частки у ній на користь [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1\\3 частина квартири [ADDRESS] , вклад з відповідними відсотками в АТ «Пумб» та автомобіль марки ВА321213. На вказане майно спадкоємцям було видано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим померлим за життя було придбано автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вказаний автомобіль було придбано у період шлюбу з відповідачем - 10.05.2018р. та зареєстровано на її ім`я, відтак він є спільною сумісною власністю подружжя і частка відповідача складає в даному майні Ѕ. Проте, свідоцтво про право на спадщину на вказану частку спадкового майна видано не було, оскільки відповідно п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім`я померлого його частки в спільному майні. За життя спадкодавця частка у спільному майні не виділялася і згоди на виділ частки відповідач не надала, відтак позивачі змушені звертатися з даним позовом до суду. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, 1/2 частки спірного автомобіля, які належали померлому входять до складу спадщини й спадкуються на загальних підставах. До спадкоємців першої черги спадкування належить 5 осіб. При спадкуванні, частка кожного з цих спадкоємців у майні спільної сумісної власності подружжя мала становити - по 1/10 кожному (1/2 : 5 = 1/10). Приймаючи до уваги, відмову [PERSON] (батька) від прийняття спадщини на користь [PERSON] , частка останньої у спадковому майні спільної сумісної власності подружжя становить 1/5 (2/10), частки решти позивачів - 1/10. На даний час середня вартість автомобіля HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску дорівнює 297257 грн., що підтверджується витягами з інтернет ресурсів про продаж автомобілів. Автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований на [PERSON] . Позивачі просили визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину автомобіля HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/10 частці за кожним на автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та стягнути судові витрати з відповідача. 23.01.2020 року від позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій вони зазначають, що 04.10.2019 року Черкаським апеляційним судом було накладено арешт на спірний автомобіль з метою забезпечення позову. Разом з тим, в подальшому позивачам стало відомо, що відповідач відчужила автомобіль 24.07.2019 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу на користь [PERSON] . Враховуючи відсутність згоди позивачів на відчуження транспортного засобу останні просили додатково визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу №5718/19/001842 від 24.07.2019 року, яким відчужено автомобіль HYUNDAI SANTA FE 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] - недійсним. Стислий виклад відзиву на позовну заяву: 11.11.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому вона визнала позовні вимоги частково і зазначила, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] дійсно входить автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску. Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і частка відповідача в ньому складає 3/5, а позивачів - 2/5. Відповідач не заперечує проти прав спадкоємців на частку у даному спадковому майна, однак позов є передчасним, оскільки між сторонами у суді розглядаються інші справи про виселення, визнання права на проживання, визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, і тому грошова сума від продажу автомобіля мала бути врахована під час вирішення спору в добровільному порядку. Позивачами невірно вказана ціна позову, так як ціна договору купівлі-продажу автомобіля складає 8000 доларів США. Ціна була визначена з урахуванням пошкодження кузову, які були в наявності на час продажу автомобіля. 03.02.2020 року від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог в якому вона зазначила, що не визнає позовні вимоги, оскільки на час укладання договору купівлі-продажу автомобіля у [PERSON] були відсутні будь-які перешкоди для вчинення правочину і [PERSON] є добросовісним набувачем. Стислий виклад відповіді на відзив: 11.02.2020 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій він зазначає, що спірний автомобіль був придбаний [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] і у останньої відсутнє рішення суду про визнання цього автомобіля особистою приватною власністю, відтак він є спільною сумісною власністю подружжя і частка відповідача складає в даному майні лише - Ѕ. Реєстрація майна на одного з подружжя не спростовує презумпції спільної власності на майно. Смерть [PERSON] не тягне за собою зміни правового статусу майна подружжя. Лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників або ж їх спадкоємцям, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Оскільки договір відчуження автомобіля укладений між відповідачем та [PERSON] без згоди спадкоємців [PERSON] , який був співвласником автомобіля, то наявні підстави для визнання договору недійсним. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 10.07.2019 року [PERSON] звернулася з заявою про забезпечення позову. 11.07.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області позовну заяву залишено без руху. 11.07.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 26.07.2019 року [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11.07.2019 року. Постановою Черкаського апеляційного суду від 04.10.2019 року ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11.07.2019 року скасовано та накладено арешт на транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] та заборонено будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22.10.2019 року позовну заяву прийнто до розгляду з відкриттям провадження. Залучено третьою особою [PERSON] . 04.12.2019 року від адвоката Фонрабе Є.В. надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 04.12.2019 року клопотання задоволено частково. 23.01.2020 року від [PERSON] надійшла заява про залучення в якості третьої особи - [PERSON] . 13.02.2020 року від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи через хворобу її представника - [PERSON] . Клопотання судом задоволено. Ухвалою суду від 26.02.2020 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Залучено [PERSON] до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповдіача. 23.03.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, призначеного на 24.03.2020 року через карантинні заходи. 23.03.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про перенесення розгляду справи через карантинні заходи. 23.03.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через карантинні заходи. Клопотання судом задоволені. Судове засідання, призначене на 24.03.2020 року відкладено. 23.04.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про вікладення розгляду справи, що призначений на 28.04.2020 року через карантинні заходи. Клопотання про перенесення розгляду справи з тих самих підстав надійшло 28.04.2020 року від [PERSON] та 28.04.2020 року від [PERSON] . Клопотання судом задоволені, судове засідання, що призначене на 28.04.2020 року - відкладено. 29.05.2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що призначений на 02.06.2020 року через її участь у засіданні кваліфікаційної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Клопотання задоволено, і судове засідання, що призначене на 02.06.2020 року відкладено. Пояснення сторін: Позивачі та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов з врахуванням збільшених вимог. Представник відповідача заперечила проти позову, просила відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві на збільшені позовні вимоги. Третя особа [PERSON] позов підтримав просив його задовольнити. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 06.11.2018 року, Серія [NUMBER] , актовий запис №2935 (Т.1, а.с.34). 01.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 01.07.2016 року, Серія [NUMBER] , актовий запис №180. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (Т.1, а.с.35). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 02.02.2010 року, Серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 21.03.2013 року, Серія [NUMBER] ), Т.1, а.с.30-31. У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , що виданий на імя [PERSON] , [INFO] , в графі діти вказано: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (Т.1, а.с.27). Отже спадкоємцями першої черги спадкування за законом є діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] , дружина - [PERSON] , та батьки - [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 07.05.2019 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його: мати - [PERSON] , дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] , син - [PERSON] , успадкували належну їм частку у наступному спадковому майні: 1/3 частка квартири [ADDRESS] ; вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться в акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк», на суму 33198,83 грн.; автомобіль марки ВАЗ21213, випуску 1994 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Батько спадкодавця - [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщини на користь [PERSON] (Т.1, а.с.36,38-41,43). Постановою державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлії Вадимівни від 12.08.2019 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] , яка діє від імені малолітніх [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку автомобіля марки HYUNDAI моделі SANTA FE, реєстраційний номер [NUMBER] (Т.1, а.с.69-70). Автомобіль HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, держномер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 10.05.2018 року був зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (Т.1, а.с. 19). Дана обставина підтверджується в витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (Т.1, а.с. 25). Тобто вказаний транспортний засіб належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно Консультації №16-19 ПП «Ажіо.» від 16.07.2019 року ймовірна середньо ринкова вартість HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску, на 16.07.2019 року може скласти 290090 грн. (Т.1, а.с. 61-62). Відповідно до листа з Регіонального сервісного центу МВС в Черкаській області від 28.10.2019 року №31/23/1-2010, протягом липня-жовтня автомобіль HYUNDAI SANTA FE 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] перереєстровувався на інших власників. Станом на 24.10.2019 року власником автомобіля значиться [PERSON] ( Т. 1, а.с.95). Відповідно до договору комісії від 24.07.2019 року, ПП «ТРАНС-СЕРВІС-Л» уклало договір комісії з [PERSON] , за яким за комісійну плату зобов`язалося вчинити продаж автомобіля HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] за ціною 258000 грн. (Т.1, а.с.148). Відповідно до акту огляду транспортного засобу або його складової частини від 24.07.2019 року стан вищевказаного автомобіля задовільний (Т.1, а.с.147). 24.07.2019 року між ПП «ТРАНС-СЕРВІС-Л» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5718/19/001842 - автомобіля HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Ціна транспортного засобу складає 258000 грн. (Т.1, а.с.144). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (Т.1, а.с.142). 04.10.2019 року право власності на даний автомобіль вже переходить до [PERSON] , і згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вона є власником автомобіля HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (Т.1, а.с.136). 23.10.2019 року між ПП «ТРАНС-СЕРВІС-Л» та [PERSON] укладено договір-купівлі продажу автомобіля HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (Т.1, а.с.132). Автомобіль при реєстрації отримує д.н.з. [NUMBER] (Т.1, а.с. 152). Норми права, що підлягають застосуванню: Приписами п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ст. 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. ч. 1 ст. 1226 ЦК України зазначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст.1261 ЦК України позивачі та відповідач відносяться до першої черги на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у свої Постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 591/531/16-ц зазначає, що відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Такий виділ може бути здійснений спадкоємцями за взаємною згодою, шляхом укладення договору або (у разі наявності спору) в судовому порядку. Якщо ж неможливо виділити частку спадкоємця у натурі, то спадкове майно передається одному із спадкоємців, а іншим - відповідна грошова компенсація. Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1-ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За приписами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та повноті, заслухавши пояснення сторін приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу подружжя набуло автомобіль HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, держномер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Даний автомобіль зареєстровано 10.05.2018 року на [PERSON] . Відповідач не заперечує, що вказаний автомобіль є спільної сумісною власністю подружжя і належить їй з [PERSON] у рівних частках. Отже право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірний автомобіль презумується. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на спірний автомобіль. У матеріалах справи відсутні відомості про наявність заповіту складеного [PERSON] за життя. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є: діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] , дружина - [PERSON] , та батьки - [PERSON] , [PERSON] . Оскільки частки у спадковому майні не визначені, а саме майно ввідчужено на користь третіх осіб, позивачі не можуть реалізувати свої спадкові права. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, частка [PERSON] у праві власності на спірний автомобіль, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, складає Ѕ частину, то відповідно інша Ѕ частина належна померлому [PERSON] як другому з подружжя, входить до обсягу спадкового майна, незалежно від того, що саме майно було відчужено третій особі. Отже частка кожного із спадкоємців ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) у праві власності на Ѕ частину автомобіля HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, д.н.з. [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , становить по 1/5, однак, враховуючи відмову [PERSON] від спадщини на користь [PERSON] , її частка збільшується до 2/5. Разом з тим, оскільки автомобіль, за змістом статті 183 ЦК України є неподільною річчю, виділення його часток у володіння кожного із спадкоємців є неможливим та не вирішить спору щодо цього майна. В ході судового розгляду, судом встановлено, що спільне використання автомобіля HYUNDAI SANTA FE неможливе, як і виділення часток транспортного засобу в натурі. Судом встановлено, що 24.07.2019 року автомобіль HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] був фактично відчужений [PERSON] [PERSON] за 258000 грн. Однак [PERSON] не була стороною при укладенні спірного договору-купівлі продажу автомобіля, а передала останній за договором комісії ПП «ТРАНС-СЕРВІС-Л», яке продало транспортний засіб [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №5718/19/001842. Отже, [PERSON] отримано 258000,00грн. внаслідок вчинення 24.07.2019 р. правочину з продажу автомобіля HYUNDAI SANTA FE. Суд зауважує, що під час судового розгляду справи особами, які брали участь у справі, не заявлялось клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи щодо встановлення вартості спірного транспортного засобу. Відповідно до консультації №16-19 від 16.07.2019 року наданої ПП «Ажіо.» ймовірна вартість спірного автомобіля може скласти на момент продажу 290090 грн. За таких обставин, беручи до уваги, що визначений фахівцем ймовірний розмір несуттєво відрізняється від вартості автомобіля за який він був реалізований, судом визначено вартість Ѕ частини автомобіля у розмірі 129000 грн., відповідно вартість 1/5 частки транспортного засобу складає 25800,00 грн., вартість 2/5 частки транспортного засобу складає 51600 грн., виходячи із ціни продажу транспортного засобу за правочином, вчиненим 24.07.2019 р. На підставі вказаного, суд вбачає за можливе призначити кожному співпозивачу компенсацію вартості його частки у спадковому майні в розмірі: 25800 грн. та 51600 грн., стягнувши з відповідача на їх користь відповідні розміри компенсації. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові Судом встановлено, що позивачі не були учасниками правочину №5718/19/001842, вчиненого 24.07.2019 р. ПП «ТРАНС-СЕРВІС-Л» та [PERSON] , предметом якого була купівля-продаж автомобіля. Спірний автомобіль HYUNDAI SANTA FE, фіолетового кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] вибув від відповідача на підставі договору комісії, який вона уклала з ПП «ТРАНС-СЕРВІС-Л». [PERSON] мала право укладати даний правочин без отримання згоди інших спадкоємців, оскільки така згода не передбачена законом, та враховуючи, що у відповідача було переважне право на отримання неподільної речі, яка стала об`єктом спадкової маси, оскільки її частка у майні була більшою. Отже, обраний позивачами спосіб захисту своїх прав, шляхом визнання недійсності правочину не забезпечить відновлення порушеного права, у зв`язку з чим вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №5718/19/001842 від 24.07.2019 року, яким відчужено автомобіль HYUNDAI SANTA FE 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] не підлягає до задоволення. Судові витрати: Суд вирішує питання про судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, є за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати які складаються з судового збору у сумі 1092,75 грн. Також з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved