Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Заяву обґрунтовано наступним: заявник народилася [INFO] у с. Малягурт Старо-Зяцинского району Удмурдської АРСР, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника. У 1988 році заявник приїхала на постійне місце проживання до м. Кривий Ріг та у 1989 році прописалася за адресою: [ADDRESS]. 10 червня 1990 року заявник буля знята з реєстрації з цієї адреси, що підтверджується домовою книгою. Пізніше заявник мешкала за адресою: [ADDRESS], а була зареєстрована за адресою [ADDRESS] у період з 1994 по 1995 рік, що також підтверджується домовою книгою. Дана адреса була останнім місцем реєстрації заявника та зазначалася у паспорті радянського зразку, який було заявником змінено вже у Росії, де вона проживала з 2000 по 2017 та згідно наявного в неї паспорта є громадянкою Росії. З 02. 10. 1989 року по 04. 02. 1993 року заявник працювала на Криворізькій меблевій фабриці у відділі головного механіка прибиральницею, про що свідчить витяг з трудової книжки заявника. На сьогоднвшнвй час заявник звернулася до Центрально-Міського районного відділу у місті Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питання встановлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадянство України» як особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що могло б підтвердити факт постійного проживання заявника на території України у відповідний час, в зв'язку з чим заявнику було рекомендовано звернутися до суду з питання встановлення факту постійного проживання на території України з ціллю подального встановлення громадянства України. Оскільки згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України на 24. 08. 1991 року постійно проживали на території України і перебували в громаднятві колишнього СРСР, заявник просить суд встановити факт, що вона - [PERSON] [INFO] постійно, безвиїзно проживала на території України станом на 24. 08. 1991 року та по по 2000 рік. В судовому засіданні заявник дала суду пояснення по справі, просить суд винести рішення, яким її заяву задовольнити в повному обсзі. Представник заінтересованої особи: Центрально-Міського районного відділу у місті Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Романюк В. Б. просить суд заяву заявника [PERSON] задовольнити. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ч. 2 ст. 293 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Наведений у ст. 293 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Отже, судом встановлюються факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012р. про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р., який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1,2,ч. 1 ст. 3 цього Закону. Тобто юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом "Про громадянство України" (13 листопада 1991 р.). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв'язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України "Про громадянство України", також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень". Відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 Закону України "Про громадянство України" дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах", а саме: "проживання на території України на законних підставах" - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; "безперервне проживання на території України" - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції Указом Президента України від 27 червня 2006р. № 588/2006 (далі - Порядок), передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України ( абз. 12 ст.1 Закону України "Про громадянство України"). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суть поданої до суду заяви полягає у встановленні юридичного факту постійного проживання заявника в Україні станом на 24.08.1991р. по 2000 рік, що необхідно заявнику в подальшому для вирішення питання про громадянство України та видачу паспорта громадянина України. Надані та досліджені судом докази не підтверджують той факт, що заявник має потребу у додатковому встановленні юридичного факту її постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991р. у судовому порядку, від якого залежить реалізація її особистих прав. Суд оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що заявником не надано належних доказів щодо необхідності встановлення факту її постійного та безперервного проживання на законних підставах в Україні станом на 24.08.1991р., який вже встановлений, а тому заявлені вимоги [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір у зв'язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає за рахунок заявника. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed