Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 30805 грн. 35 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 28 квітня 2010 року між сторонами укладено договір, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом у судовому порядку. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що із нарахованою заборгованістю не згідний, а пеня вдвічі перевищує розмір заборгованості, просить відмовити у задоволені позову та застосувати позовну давність. У відповіді на відзив позивач зазначає, що строки пред`явлення позову не пропущені, оскільки строк дії перевипущеної картки становить до останнього дня лютого 2019 року. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наполягає на застосуванні строків позовної давності, вказуючи на те, що письмових доказів звернень до позивача із заявами про перевипуск банківських карток позивач не надав та без його відома здійснив такі дії для нарахування йому безпідставних відсотків за користування кредитною карткою. У відповіді на заперечення позивач спростовує доводи відповідача щодо пропущення строків позовної давності випискою по рахунку, відповідно до якої у червні 2016 року здійснювалися операції зі зняття готівкових коштів з картки відповідача в банкоматі м.Здолбунів, у вересня 2016 року проводились розрахунки у торгівельній мережі м.Рівне, а в жовтні 2016 року поповнювався кредитний рахунок готівковими коштами в терміналі самообслуговування м.Здолбунів Рівненської області, тому строки позовної давності позивачем не пропущені. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих клопотань представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позов не визнає, просять розглянути справу без їх участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 28 квітня 2010 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (яке 21 травня 2018 року змінило назву на АТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] на підставі заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку укладено договір б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» на суму залишку заборгованості строком на 12 місяців, який автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору (п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг). З указаної Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28 квітня 2010 року вбачається, що відповідач [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. У цій заяві своїм підписом, який не спростований, відповідач підтвердив, що він ознайомився в згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, а також зобов`язався регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Свої зобов`язання Банк виконав, відкривши [PERSON] рахунок та надавши кредитні кошти в межах обумовлених сум на платіжну картку, з якої здійснювалися банківські операції, зокрема, шляхом зняття готівкових коштів у банкоматах відділення ПриватБанку, що підтверджується відповідної випискою по кредитному рахунку, яка є первинним документом відповідно до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Мін`юсту України від 12 квітня 2012 року №578/5. У відповідності до п.2.1.1.5.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обов`язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачував, чим порушив умови договору. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 02 липня 2019 року заборгованість відповідача за договором №б/н від 28 квітня 2010 року складається з тіла кредиту - 12706,36 грн., простроченого тіла кредиту - 7158,12 грн., пені за прострочення зобов`язання - 8197,76 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 800 грн., фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. та процентної частини штрафу 1443,11 грн., а всього на загальну суму 30805,35 грн. За вказаним розрахунком останній платіж на погашення заборгованості вчинено 26 жовтня 2018 року шляхом поповнення картки готівкою у розмірі 1500 грн. в терміналі самообслуговування м.Здолбунів, що узгоджується із повідомленням банку про строк дії перевипущеної картки до останнього дня лютого 2019 року, а з лютого 2019 року відповідачу розпочалось нарахування пені за прострочення зобов`язання та з грудня 2018 року пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). З позовом про стягнення заборгованості по тілу кредиту та неустойці позивач звернувся до суду 22 липня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності та річного терміну, який застосовується до вимог про стягнення неустойки, а тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст.549, 551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу), які згідно ст.549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, суперечить ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 28862,24 грн. без нарахованих штрафів. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1799 грн. 78 коп. пропорційно розміру задоволених вимог (93,690%). На підставі наведеного та

Outcome: approved