Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Представник позивача Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони зоров'я України" звернувся до суду із позовом до Відповідача [PERSON] та з урахуванням зменшених позовних вимог просив стягнути з нього на користь державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони зоров'я України" матеріальну шкоду в розмірі середньомісячного заробітку - 4626,15 грн., завдану ним під час виконання трудових обовязків, а також судові витрати в розмірі 1378,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26 березня 2014 року між позивачем (на той час Державною установою "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби") та відповідачем було укладено контракт, за яким відповідача призначено на посаду директора ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (надалі ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ") на строк до 26.03.2017 року. За час перебування на посаді директора, відповідачем було підписано накази та платіжні відомості на виплату премій заступнику директора ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" [PERSON] в розмірах, більших ніж це передбачено листами погодженнями Дерсанепідслужби України, що призвело до зайвого нарахування та виплати премій по спеціальному та загальному фонду на суму 3768,70 грн. та зайвого нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 1368,00 грн. 26 грудня 2014 року в.о. директора ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" [PERSON] видано наказ №314-к "Про надання матеріальної допомоги", за яким 204 працівникам ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" за рахунок коштів загального фонду було виплачено другу матеріальну допомогу на оздоровлення за один рік на загальну суму 314941,00 грн. та відповідно зайво нараховано та перераховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 106019,89 грн. Платіжні відомості на виплату заробітної плати за грудень 2014 року, які містять суми матеріальної допомоги на оздоровлення було підписано відповідачем [PERSON], який на час їх підписання, перебував у щорічній основній відпустці та головним бухгалтером [PERSON], тому виплата коштів на користь працівників установи відбулась на підставі підписаних відповідачем документів. Проведеною плановою ревізією фінансово-господарської діяльності ДУ "Рівненський [PERSON]" за період з 01.01.2013 року по 01.10.2015 року №17-04-06/ 65 від 09.12.2015 року встановлено, що відповідач завдав підприємству ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" матеріальну шкоду на загальну суму 426097,59 грн. 11 січня 2016 року відповідача було звільнено із займаної посади та достроково припинено дію контракту. Тому, позивач просить стягнути з відповідача 4626,15 грн., застосувавши п.2 ч.1 ст.133 КЗпП, яка полягає в обмеженій матеріальній відповідальності в розмірі середньомісячного заробітку, які відповідач добровільно відшкодувати відмовляється. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з недоведеністю позову, оскільки діями [PERSON] не було заподіяно прямої шкоди підприємству. Працівники, згідно колективного договору, мали право у 2015 році на виплату матеріальної допомоги. Крім того, не доведено вини відповідача [PERSON] у підписанні платіжного доручення на виплату матеріальної допомоги працівникам установи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що наказом голови Державної санітарно-епідеміологічної служби від 25 березня 2014 року №16-о, [PERSON] призначено на посаду директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" та укладено контракт з 26 березня 2014 року до 26.03.2017 року (Т.1, а.с.9). Згідно листа Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2016 року №14.1.05.2/53/810-16/23606 відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №437-р до сфери управління Міністерства охорони здоров'я передано цілісні майнові комплекси державних установ та організацій із сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби, зокрема і державну установу "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України". Організаційно-правова форма державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" є незмінною, проте змінилась назва і орган управління, що відображено у нинішній назві закладу, тому ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року в даній справі, змінено в найменуванні назву позивача з Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" на Державну установу "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" та допущено до участі у справі в якості позивача. Відповідно до вимог абзацу другого пункту 1.6 глави 1 спільного наказу Мінсоцполітики та МОЗ України 05.10.2005 №308/519 "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення" (в редакції, яка діяла до 15.10.2015 року) преміювання керівників закладів, установ та їх заступників, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці. Пунктом 5.11 наказу №308/519 передбачено, що преміювання керівників закладів, установ та їх заступників здійснюється за рішенням органу вищого рівня. За час перебування на посаді директора вищевказаної установи [PERSON], в порушення вимог п.1.6., 5.11 спільного наказу №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» було видано накази №225-к від 26.08.2014 року, № 242 від 25.09.2014 року «Про преміювання по спеціальному фонду» та №244-к від 26.09.2014 року «Про преміювання по загальному фонду», було проведено нарахування та виплату премій заступнику директора ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" [PERSON] (Т.2, а.с.199) в розмірах більших, ніж передбачено листами погодженнями Держсанепідемслужби України, що призвело до зайвого нарахування та виплати премій по спеціальному та загальному фондах на суму 3678,7 грн. та зайвого нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суму 1368 гривень,про що вказано також в додатку №13 до Акту ревізії, яким встановлено вказане порушення (Т.1, а.с.19-34, а.с.43). В ході ревізії порушення не усунуто. Крім того, відповідно до наказу №288-к від 10.12.2014 року [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці тривалістю 24 календарних дні з 11 грудня 2014 року по 04 січня 2015 року. На період його відсутності, виконання обов'язків директора ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" покладено на заступника директора [PERSON] (Т.1, а.с.13). 26 грудня 2014 року в.о. директора ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" [PERSON], видано наказ №314-к "Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення", яким 204 працівникам ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ", надано вдруге за рік матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу (Т.1, а.с.14), що підтверджується дослідженими у судовому засіданні наказами про надання матеріальної допомоги та заявами працівників про її надння, які містяться у матеріалах справи та були перевірені, досліджені та співставлені судом. Платіжні відомості на виплату заробітної плати за грудень 2014 року було підписано відповідачем [PERSON], оскільки він був наділений правом фінансового підпису, хоча на той час перебував у відпустці (Т.1, а.с.44-45, 46-47). Перерахування заробітної плати, в тому числі і матеріальної допомоги на оздоровлення за грудень 2014 року, проведено за платіжними дорученнями №1037 та №1038 від 29 грудня 2014 року (а.с.48). Відповідно до абз.4 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №524 від 21.05.2011 року «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», з 1 січня 2012 р. медичним і фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів (установ) виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки. Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №1298 від 30.08.2002 року "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" та п.5.11 спільного наказу міністерства праці та соціальної політики України Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 05.10.2005 року надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків: а) установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них; б) надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Відповідно до п.6.8 колективного договору між адміністрацією та уповноваженим представником трудового колективу ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" на 2013-2017 роки, адміністрація зобов'язується виплачувати усім працюючим матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу на рік, визначеного за тарифним розрядом на початок року при наявності фінансування по загальному фонду (Т.1, а.с.162-179). Статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Відповідно до ч.30 ст.2 Бюджетного кодексу України, кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень. Відповідно до абз.2 п.20 постанови Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002 року «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», під час визначення видатків у проектах кошторисів установи повинен забезпечуватися суворий режим економії коштів і матеріальних цінностей. До кошторисів можуть включатися тільки видатки, передбачені законодавством, необхідність яких обумовлена характером діяльності установи. Пунктом 43 вказаного Порядку передбаченого, що розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду, а вищі навчальні заклади та наукові установи, заклади охорони здоровя також в межах бюджетних асигнувань, затверджених планами використання бюджетних коштів і помісячними планами використання бюджетних коштів, за наявності витягу, доведеного органом Казначейства, що підтверджує відповідність цих документів даним бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів органів Казначейства. Актом ревізії фінансово-господарської діяльності Державної Установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" за період з 01.01.2013 року по 01.10.2015 року №17-04-06/ 65 від 09.12.2015 року встановлено порушення вимог чинного законодавства. Зокрема перевіркою особових рахунків працівників, яким в грудні 2014 року виплачена матеріальна допомога на оздоровлення встановлено, що протягом березня-листопада 2014 року 204 працівникам установи із 206 працівників, зазначених в наказі №314-к від 26.12.2014 вже виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу, що було перевірено та встановлено в судовому засіданні при дослідженні наданих позивачем доказів, а саме інформації щодо працівників, які двічі отримували матеріальну допомогу на оздоровлення у 2014 році (Т.7, а.с.76-104 ). Отже, вказаним вище актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" підтверджується заподіяння матеріальної шкоди установі на загальну суму 426097,59 грн., яка складається із: зайво нарахованих та виплачених премій в розмірі 5136,70 грн., що перевищує погоджений уповноваженим органом управління розмір преміювання та зайво нарахованої та виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам установи в розмірі 420960,89 грн. (а.с.19-34). Встановлених актом ревізії обставин відповідачем не спростовано. Листом Державної фінансової інспекції в Рівненській області №17-04-17/200 від 14.01.2016 року адресованими державній установі "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", пропонувалось усунути виявлені порушення законодавства в установленому законом порядку (а.с.156-157). Крім того, 15.02.2016 року від "Рівненського обласного лабораторного центру Держсанепідслужби України" на ім'я [PERSON] був надісланий лист №08-06/539 з вимогою до 19.02.2016 року відшкодувати завдану для ДУ "Рівненський [PERSON]" шкоду в розмірі 1 середнього місячного заробітку (а.с.49). Як вбачається із довідки №08-08/1838 від 30.05.2016 року, розмір фактично понесених витрат (видатків) на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівників ДУ "Рівненський [PERSON]" у 2015 році становить 342737,75 грн. та 119797,33 грн. на нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівників у 2015 році (а.с.158). У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року зазначено, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Відповідно до частин 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Таким чином, наведені вище обставини дають підстави для висновку, що неправомірними діями відповідача завдана шкода позивачу, а часткова вина відповідача в заподіянні підприємству ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" матеріальної шкоди в розмірі 425623,19 гривень однозначно наявна та доведена, тому підлягає до застосування положення п.2 ч.1 ст.133 КЗпП України, відповідно до якого обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, на даний час не підлягають врахуванню відомості вказанаі в позовній заяві представником позивача та наданий представником позивача витяг з ЄРДР та повідомлення начальника слідчого управління з приводу здійснення досудового розслідування по факту викрадення документів, в тому числі вищезгаданих наказів на преміювання [PERSON] (т.2, а.с. 140). Згідно Наказу №1-о від 11 січня 2016 року, [PERSON] 11 січня 2016 року було звільнено з займаної посади директора ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" та достроково припинено з ним дію контракту (а.с.10). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.". Поновлено [PERSON] на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України". У п. 9 Узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, затвердженого Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 11 грудня 2015 року, вказано, що в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх колишніми працівниками, потрібно керуватися нормами статей 130, 137 КЗпП. Звільнення працівника не припиняє його обовязку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду. За вказаних обставин, звільнення відповідача чи його поновлення на займану посаду не впливає на зміст правовідносин, що склалися між сторонами. Таким чином суд вважає доведеним, що вказаними вище діями відповідача, ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" понесено додаткові витрати, що є підставою для покладення на відповідача відповідальності відповідно до ст. 130 КЗпП України. До такого висновку суд приходить, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, а також норми законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, тому обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" діями, в тому числі і керівника на той час вказаної установи [PERSON], слід покласти на відповідача у розмірі середнього місячного заробітку. Як вбачається із долученої до матеріалів справи довідки про доходи від 10 серпня 2016 року, останніми повними робочими місяцями [PERSON], що передували звільненню, були травень та червень 2015 року, де у травні 2015 року за 18 робочих днів йому було нараховано 5735,64 грн., а у червні 2015 року за 12 робочих днів нараховано 3516,78 грн., а всього за травень-червень - 9252,42 грн., та 30 робочих днів (а.с.106). Відповідно до абз.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. У відповідача у травні та червні 2015 року було 30 робочих днів, а з 18 червня 2015 року по 10 липня 2015 року він перебував на лікарняному, у зв'язку з чим отримав допомогу з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 2190,80 грн., отже в суму 5707,58 грн. входить і допомога з тимчасової втрати непрацездатності в розмірі 2190,80 грн., а тому заробітна плата за червень 2015 року без врахування лікарняних становить 3516,78 грн. Отже, виплати відповідачу за останні два календарні місяці роботи складали - 9252,42 грн. (5735,64 грн. + 3516,78 грн. =9252,42 грн.) Середньоденний заробіток відповідача за травень і червень 2015 року, складав 308,41 грн. (9252,42 грн :30 днів = 308,41 грн.), а середньомісячне число робочих днів становить 19 (18 + 12 = 30; 30:2= 15). Обчислення середньої заробітної плати провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів, тобто (308,41 грн. х 15 днів = 4626,15 грн.) Враховуючи, що діями відповідача в тому числі частково заподіяно підприємству ДУ "РОЛЦ ДСЕСУ" шкоду, яка полягала у зайво нарахованій та виплаченій премії та зайво виплаченій матеріальній допомозі на оздоровлення працівникам установи, яка проводилась за підписаними ним платіжними документами, тому позовні вимоги є обрунтованими, відтак позов слід задоволити. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при подачі позову було сплачено 1378,00 грн. судового, отже, з відповідача на користь позивача, мають бути стягнуті судові витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved