Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ „Тарас", [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, укладеного між ТОВ „Тарас" та [PERSON]. 10.12.2009 року подано уточнену позовну заяву [PERSON], ТОВ „Ерін" до ТОВ „Тарас", [PERSON], [PERSON], ТОВ „Таврія - Люкс" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу укладених 21.08.2007 року між ТОВ „Тарас" та [PERSON] та 16.10.2007 року між [PERSON] та ТОВ „Таврія - Люкс" (т.1 а.с.125). В подальшому позовні вимоги неодноразово уточнювалися та змінювалися. 21.11.2013 року позивачами ТОВ „Ерін", [PERSON] подано остаточно уточнену позовну заяву до ТОВ „Тарас", [PERSON], ТОВ „Таврія-Люкс", ТОВ „ЗМБТІ", треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І. І., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, не житлового приміщення ХХVІІІ першого поверху літ А-5, розташованого за адресою [ADDRESS] та договору купівлі-продажу від 16.10.2007 року вказаного приміщення (т.3 а.с.105). В уточненій позовній заяві вказує наступне. Станом на 21.08.2007 року ТОВ „Тарас" належало право власності на нежиле приміщення ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташоване за адресою [ADDRESS]. Засновниками ТОВ „Тарас" були [PERSON], які належить 61 частка власності підприємства та ТОВ „Ерін", якому належить 39 часток власності підприємства на підставі статуту ТОВ „Тарас" від 30.06.2004 року. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2006 року окрім накладення арешту на спірне не житлове приміщення, також було заборонено внесення будь-яких змін до статутних документів ТОВ „Тарас". Їм стало відомо, що 21.08.2007 року від імені ТОВ „Тарас" сторонніми особами було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташоване за адресою [ADDRESS], посвідченого призваним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], після чого право власності на вказане приміщення перейшло до покупця [PERSON]. Позивачі вважають, що договір купівлі-полажу від 21.08.2007 року укладено з грубим порушенням вимог діючого законодавства, у зв'язку з наступним. З договору вбачається, що від імені ТОВ „Тарас" договір укладав директор [PERSON], але з 03.01.2001 року директором вказаного товариства є [PERSON]. Крім того, з наданих нотаріусом [PERSON] матеріалів на підставі яких було укладено оспорюваний купівлі-продажу, встановлено, що відсутній протокол загальних зборів ТОВ „Тарас", а також довідки про заборону на відчуження об'єкту нерухомого майна, квитанції про сплату державного мита, та інших платежів, обов'язкових при укладенні договору купівлі-продажу. В подальшому, 16.10.2007 року, [PERSON] продала нежиле приміщення ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташоване за адресою [ADDRESS], ТОВ „Таврія - Люкс". Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] 16.10.2007 року, але при його посвідчені було відсутні довідки про заборону на відчуження об'єкту нерухомого майна, які є обов'язковими. Крім того, на спірне не житлове приміщення на моменту укладання договорів купівлі-продажу від 21.08.2007 року та від 16.10.2007 року, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя накладено арешт, який скасовано 14.01.2013 року ухвалою господарського суду Запорізької області. Таким чином, позивачі вважають, що договір купівлі-продажу від 21.08.2007 року та договір купівлі-продажу від 16.10.2007 року, було укладено незаконно, а тому вони повинні бути визнані недійсними. На підставі викладеного, позивачі просять: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.08.2007 року, не житлового приміщення, згідно технічного паспорту ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташованого за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк (Бургазли) І.І.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.10.2007 року, не житлового приміщення, згідно технічного паспорту ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташованого за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]; зобов'язати ТОВ „ЗМБТІ" скасувати свідоцтва про право власності на не житлове приміщення, згідно технічного паспорту ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташованого за адресою [ADDRESS], видані на ім'я [PERSON] та ТОВ „Таврія-Люкс" в 2007 році. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача ТОВ „Ерін" Машьянов О.В., позов підтримували, наполягаючи на обставинах та підставах зазначених у уточненій позовній заяві. Просили позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні 25.12.2013 року, після дослідження усіх доказів по справі, але до закінчення розгляду справи по суті, за клопотанням позивача [PERSON], судом оголошено перерву до 27.12.2013 року. В подальшому, в судові засідання які були призначені на 27.12.2013 року,15.01.2014 року, 29.01.2014 року та 05.02.2014 року позивачі не з'являлися. Від позивача [PERSON] надійшла заява про відкладення судового засідання яке було призначено на 27.12.2013 року у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Проте у наданій суду довідці КУ „Центральна поліклініка Жовтневого району" не вказано, що позивач за станом здоров'я має протипоказання до участі у судовому засіданні (т.3 а.с.222). Направленні позивачам судові повістки на 15.01.2014 року, 29.01.2014 року, 05.02.2014 року були повернуті з відміткою поштового відділення зв'язку „за закінченням терміну зберігання". Справа знаходиться в провадженні суду тривалий час. За таких обставин суд вбачає в діях позивачів зловживання процесуальними правами та порушення вимог ч.3 ст.27 ЦПК України, згідно якої особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги що усі докази по справі було досліджено за участю позивачів, суд вважає можливим закінчити розгляд справи без їх участі. Відповідачі - представник ТОВ „Тарас", [PERSON], представники ТОВ „Таврія - Люкс", представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" та треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] в судове засіданні неодноразово не з'явилися. Причину не явки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу відсутність зазначених відповідачів та третіх осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засідання пояснила, що дійсно, 21.08.2007 року, нею було посвідчено договір купівлі-продажу приміщення ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташоване за адресою [ADDRESS], якій було укладено між ТОВ „Тарас" в особі директора [PERSON] та [PERSON]. Вказаний договір було підписано у її присутності. Особу сторін договору нею було встановлено. Також перевірено їх правоздатність та дієздатність, повноваження представника і належність ТОВ „Тарас" відчужуваного об'єкту нерухомості. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляду справи, дослідивши матеріал справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та ТОВ „Ерін" задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ „Тарас" зареєстровано як юридична особа 17.05.1999 року відділом реєстрації та єдиного реєстру Запорізької міської ради. Серед засновників і учасників товариства була [PERSON] (т.1 а.с.11-18). Надалі склад учасників ТОВ „Тарас" неодноразово мінявся. 30.06.2004 року відділом реєстрації та єдиного реєстру Запорізької міської ради учасниками ТОВ „Тарас" зареєстровані [PERSON], ТОВ „Ерін" та друга редакція статуту ТОВ „Тарас" за реєстраційним номером 0030337 (т.1 а.с.132-136). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2006 року у справі за позовом [PERSON] до ТОВ „Тарас" про визнання незаконними та скасування рішень зборів учасників товариства, визнання недійсними змін до установчих документів товариства, і до державного реєстратора виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію та зобов'язання вчинити певні дії, позов було задоволено. Окрім іншого, вказаним судовим рішенням: визнано незаконним та скасовано рішення зборів учасників ТОВ „Тарас" від 25.01.2002 року (протокол №22) про виключення [PERSON] із складу учасників товариства та поновлено її учасником ТОВ „Тарас"; визнано незаконним та скасовано рішення зборів учасників ТОВ „Тарас" від 22.06.2004 року (протокол №29) про виключення із складу учасників товариства Камишанського В.В. та прийняття ТОВ „Ерін" до складу учасників ТОВ „Тарас" (т.3 а.с.81-82). Як встановлено ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 року, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2006 року набуло законної сили 16.10.2006 року, але пізніше скасовано. Позов неодноразово розглядався судами різних інстанцій та залишений без розгляду Господарським судом Запорізької області 24.10.2008 року на підставі п.5 ст.81 ГПК України (т.2 а.с.114-115). У відповідності до вказаного судового рішення від 05.10.2006 року, ТОВ „Тарас" 06.11.2006 року проведено позачергові збори учасників товариства. Як вбачається з протоколу №8 позачергових зборів учасників ТОВ „Тарас" від 06.11.2006 року зборами вирішено окрім іншого: виключити [PERSON] зі складу учасників ТОВ „Тарас" відповідно до чинного законодавства на підставі ст.64 Закону України „Про господарські товариства"; затверджено статут товариства та подано на державну реєстрацію нову редакцію установчих документів; прийнято до складу учасників товариства [PERSON] та призначено його директором товариства (т.3 а.с. 87). 31.07.2007 року між управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради (орган приватизації) та ТОВ „Тарас" в особі директора [PERSON], який діяв на підставі статуту, зареєстрованого виконавчим комітетом Запорізької міської ради, державним реєстратором Медведєвою Т.О. 08.11.2006 року, укладено договір №130 купівлі-продажу об'єкта комунальної власності шляхом приватизації способом викупу, а саме: не житлового приміщення ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташованого за адресою [ADDRESS]. Договір посвідчено 01.08.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (т.3 а.с.200). Право власності ТОВ „Тарас" на вказане не житлове приміщення зареєстровано в ОП „ЗМБТІ" (а.с.199). В подальшому, 21.08.2007 року між ТОВ „Тарас" в особі директора [PERSON](продавець), якій діяв на підставі статуту та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу не житлового приміщення ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташованого за адресою [ADDRESS]. Договір посвідчено 21.08.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (197). Право власності [PERSON] на вказане не житлове приміщення зареєстровано в ОП „ЗМБТІ" . Як свідчать надані приватним нотаріусом матеріали, при посвідчені вказаного договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, останньою перевірено правоздатність та дієздатність сторін договору, повноваження представника і належність ТОВ „Тарас" відчужуваного об'єкту нерухомості (т.3 а.с.194-216). 16.10.2007 року, [PERSON] продала нежиле приміщення ХХVІІІ першого поверху літ. А.5, розташоване за адресою [ADDRESS], ТОВ „Таврія - Люкс". Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] 16.10.2007 року (т. 3 а.с.19). Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Згідно з статтею 10 Закону України "Про господарські товариства", статтею 116 Цивільного кодексу України учасники товариства з обмеженою відповідальністю мають право: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом, а також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом. Згідно статей 12, 23 Закону України "Про господарські товариства", статей 115, 319 Цивільного кодексу України, товариство з обмеженою відповідальністю є власником майна переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного фонду, продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом, та у цьому зв'язку самостійно володіє, користується та розпоряджається цим майном через органи управління товариством. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 вказаного ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Вирішуючи спір про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, суд перевіривши наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, приходить до висновку про відповідність змісту договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року та від 16.10.2007 року вимогам закону, додержанням встановленої форми угоди та правоздатності сторін за угодою. Доводи позивачів про те, що на спірне не житлове приміщення на моменту укладання договорів купівлі-продажу від 21.08.2007 року та від 16.10.2007 року, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя накладено арешт, на думку суду не можуть бути підставою для визнання договорів недійсними, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 21.08.2007 року, така інформація була відсутня (т.3 а.с. 206-208). Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed