Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

16 січня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право на 1/2 частину земельної частки (паю), посилаючись на слідуючі обставини. [INFO] в м. Білгород-Дністровський Одеської області померла мати позивачки - [PERSON], після смерті якої залишилась земельна частка (пай) площею 5,0 в умовних кадастрових гектарах, що перебував у колективній власності КСП «Україна», відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією на імя [PERSON]. На момент смерті матері, позивачка була зареєстрована разом з нею, де також був зареєстрований її брат [PERSON], їх батько [PERSON], який помер раніше у [INFO] Тому вказану земельну частку (пай) мають право успадкувати вона із братом в порядку першої черги за законом. На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 серпня 2016 року по справі №515/1217/16-ц, 1/2 частину зазначеної земельної частки (паю) успадкував її брат [PERSON] Після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку. Про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім'я спадкодавця була опублікована об'ява в газеті "Татарбунарський вісник" за №31 від 06.08.2016 року, що вбачається із тексту вищезазначеного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22.08.2016 року. Неможливість отримання в установленому законом порядку свідоцтва про право на спадщину по закону на вказану нерухомість, стала причиною звернення позивачки до суду з вказаним позовом про визнання за нею права на 1/2 частину спадкової земельної частки (паю). Представник позивачки в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.22 ). Представник Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Мангул Р.Я. направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.15 ). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників сторін. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, враховуючи приписи статті 55 Конституції України, згідно якої права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з повторної копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.08.2017 року (а.с.5), [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки - [PERSON], [INFO]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 15.11.2017 року (а.с.6), [PERSON] померла [INFO] в м. Білгород-Дністровський Одеської області. На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22.08.2016 року, за братом позивачки [PERSON] визнано право на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 5,0 в умовних кадастрових гектарах, який перебував у колективній власності КСП «Україна», відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області на ім'я [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.7). З листа нотаріуса за № 1264/02-14 від 17.11.2017 року ( а.с.8 ) слідує, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої - [PERSON] (спадкова справа №349/2017), з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно- сертифікату на право на земельну частку (пай). Із інформаційної довідки №51227365 зі Спадкового реєстру від 14.03.2018 року (а.с. 20) вбачається, що спадкова справа № 349/2017, щодо спадкодавця [PERSON], померлої [INFO], яка знаходиться під № 61582923 у Спадковому реєстрі та заведена 17.11.2017 року - є чинною. Заявою, наданою приватному нотаріусу Монастирліу О.П. 17.11.2017 року (а.с.21), підтверджується прийняття [PERSON] належної їй частини спадкового майна, що складається з права на земельну частку (пай), яке залишилося після смерті її матері, [PERSON], як спадкоємиці першої черги за законом. Вказаною заявою також підтверджується, що позивачка спадщину прийняла, тому що проживала і була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадку. Згідно копії уточненого списку громадян - членів КСП «Україна» Татарбунарського району Одеської області, які мають право на земельну частку (пай), [PERSON], [INFO], проживаючи в с. Дивізія значиться у даному списку під №91 (на звороті а.с.23). Згідно інформаційної довідки № Ч-654/0-227/6-16 від 18.08.2016 року, виданої Татарбунарським відділом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, розмір земельної частки (паю) члена колишнього КСП «Україна» на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області становить 5,0 умовних кадастрових гектар (а.с.24). Як вбачається з інформаційної довідки № 19-1526-99.13-125/15-15 від 30.09.2015 року, виданої Татарбунарським відділом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, [PERSON] Татарбунарською районною державною адміністрацією, був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0182420, на підставі зазначеного сертифікату державний акт на право приватної власності на землю не видавався (а.с.25). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Із роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " слідує, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві". Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. Судом з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] разом із своїм братом [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх матері [PERSON] на належне їй право на земельну частку (пай), що перебував в колективній власності КСП «Україна». При цьому, за [PERSON] визнано право на 1/2 частину зазначеної земельної частки (паю), на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22.08.2016 року (а.с.7). Позивачка отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину зазначеної спадкової земельної частки (паю) через нотаріальну контору позбавлена можливості, з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно- сертифікату на право за земельну частку (пай) (а.с.8). Враховуючи, що спадкова земельна частка (пай) дійсно належала спадкодавцю [PERSON], відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0182420, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області, що підтверджується довідками Татарбунарського відділу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області(а.с.24,25), позивачка спадщину прийняла, тому що проживала і була зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадку, подала до нотаріуса заяву про прийняття спадку (а.с.21), суд вважає, що за [PERSON] повинно бути визнано право на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 5,0 в умовних кадастрових гектарах, який перебував в колективній власності КСП «Україна», розташованого на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області на ім'я [PERSON], померлої [INFO].

Outcome: approved