Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У зв'язку з тим, що між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Рівненського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15 від 25.02.2010 року, згідно якого відповідачу надано грошові кошти у сумі 120000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 23% річних, з терміном повернення не пізніше 24.02.2020 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 15/1 від 25.02.2010 року, за яким вона поручилась за належне виконання зобов'язань боржником, крім того 25.02.2010 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] і [PERSON] був укладений іпотечний договір реєстровий № 478, за яким останні передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], позивач виконав свої зобов'язання, однак відповідач не виконує взяті на себе обов'язки по погашенню кредиту і рішенням Рівненського районного суду від 01.11.2012 року було солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 175561 грн. 07 коп., однак відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив і на даний час сума заборгованості становить 228050 грн. 32 коп., позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на вказану вище квартиру, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, надати право на отримання і подання документів, передати предмет іпотеки в управління банку, виселити відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки, та стягнути сплачений судовий збір. В ході розгляду справи, в кожне судове засідання, представником позивача подавалися заяви про збільшення позовних вимог і в останній такій заяві представник позивача просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 334082 грн. 97 коп., а інші позовні вимоги залишила без змін. Представник позивача [PERSON] в суді позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що рішенням Рівненського районного суду від 01.11.2012 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 175561 грн. 07 коп. На даний час рішення суду не виконано, відповідачі не сплачують заборгованість за кредитним договором і станом на 06.10.2015 року вона становить 334082 грн. 97 коп., тому банк вимушений звертатися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. У вказаному будинку зареєстровані лише відповідачі, питання виселення дитини не стоїть, а тому просить позов задоволити з врахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог, звернути стягнення на предмет іпотеки і виселити відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки, хоча про дату, місце і час розгляду справи вони були повідомлені своєчасно і належним чином. Причину неявки суду не повідомили і від них не надходило клопотання про перенесення розгляду справи. Суд вважає неявку відповідачів до суду неповажною. Представник Органу опіки і піклування Рівненської райдержадміністрації [PERSON] заперечила проти задоволення позову, оскільки в даному випадку можуть бути порушені права неповнолітньої дитини, яка зареєстрована у вказаній квартирі. Судом встановлено, що 25 лютого 2010 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Рівненського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15, згідно якого останньому надано грошові кошти у сумі 120000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 23% річних, з терміном повернення не пізніше 24.02.2020 року на умовах, визначених кредитним договором. Крім того, 25 лютого 2010 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] і [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 478, за яким останні передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] (1/4 частина) і [PERSON] (3/4 частини) на підставі Свідоцтва про право власності від 07.02.2006 року і Свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2007 року. Також, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 15 від 25.02.2010 року між позивачем та [PERSON] 25.02.2010 року був укладений договір поруки № 15/1. Відповідач вчасно не погашав кредит, тому утворилась заборгованість. Рішенням Рівненського районного суду від 01.11.2012 року така заборгованість в сумі 175561 грн. 07 коп. була стягнена солідарно з [PERSON] та [PERSON], але на даний час рішення суду є невиконаним. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості станом на 06.10.2015 року становить 334082 грн. 97 коп. і складається із залишку простроченої позики в сумі 117000 грн. (в тому числі прострочена заборгованість - 63000,00 грн.); нарахованих та несплачених відсотків в сумі 43025,33 грн.; нарахованої та несплаченої пені по основному боргу на суму 45761,78 грн.; нарахованої та несплаченої пені по відсотках в сумі 42958,21 грн.; 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу за період з 27.04.2010 року по 05.10.2015 року в сумі 5094,06 грн.; 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках за період з 26.04.2010 року по 05.10.2015 року в сумі 5605,69 грн.; втрат банку від інфляції за період з 26.04.2010 року по 05.10.2015 року включно за рахунок несвоєчасної сплати кредиту в сумі 74637,90 грн. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. А відповідно до ст.590 цього ж Кодексу звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не належним чином виконує свої зобов'язання, тобто в наявності є порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а отже позов підлягає до задоволення частково і необхідно звернути стягнення на вищевказану квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 175561 грн. 07 коп., яка була стягнута за рішенням Рівненського районного суду від 01 листопада 2012 року, а не на суму 334082 грн. 97 коп., як того просить представник позивача у останній заяві про збільшення позовних вимог, оскільки така сума заборгованості з відповідачів не стягувалася. Як видно із розрахунку суми заборгованості, станом на 06.10.2015 року вона становить 334082 грн. 97 коп. В неї включено суму у 175561,07 грн., яка складається з 3% річних, інфляційних втрат та донарахованої пені і відсотків, а сума в 175561,07 грн. вже була стягнута рішенням суду від 01.11.2012 року і виконавчий лист за даним рішенням знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби. Тому суд повторно не може стягувати ці ж суми при розгляді даної справи. Судом пропонувалось представнику позивача скорегувати суму заборгованості, якимось чином змінити позовні вимоги, але вона жодним чином не зреагувала на пропозицію суду, лише кожне судове засідання подавала заяви про збільшення позовних вимог і кожного разу сума збільшувалася на десятки, а то й сотні тисяч гривень. Доводів представника позивача про те, що ці суми є незмінними як за рішенням суду від 01.11.2012 року так і в даному позові, суд не може прийняти до уваги, оскільки хоча ці суми є незмінними, але два рази вони не повинні стягуватися. Тому представнику позивача і пропонувалося скорегувати суму заборгованості з врахуванням попереднього рішення суду, але цього зроблено не було. Тепер, що стосується виселення. Відповідно до ч.3 ст.109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. А частина 4 цієї статті передбачає, що таке виселення є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Отже на даний час є підстави виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири, яку вони передали в іпотеку. Суд приймає до уваги, що питання виселення неповнолітньої дитини позивач не ставить. В зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] належить стягнути судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved