Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсними сввідоцтв про право на спадщину та про визнання права власності. Зокрема позивач просить суд: 1. Визнати частково недійсними: - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.12.2015 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П., зареєстроване в реєстрі за № 1136, спадкова справа № 18/2015, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] ; - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.12.2015 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П., зареєстроване в реєстрі за № 1134, спадкова справа № 18/2015, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем нежитлових будівель та споруди загальною площею 2229,6 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS] ; - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.12.2015 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П., зареєстроване в реєстрі за № 1138, спадкова справа № 18/2015, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер якої - 0510900000:00:001:0974, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 15.12.2015 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П., зареєстроване в реєстрі за № 1140, спадкова справа № 18/2015, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки площею 0,1110 га, кадастровий номер якої - 0510900000:00:001:0975, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.12.2015 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П., зареєстроване в реєстрі за № 1142, спадкова справа № 18/2015, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки площею 0,9913 га, кадастровий номер якої - 0510900000:00:001:0365, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 2. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] до яких входять: житловий будинок літ. А, підвал літ. П/А, веранда літ. а, хлів літ. Б, вбиральня літ. Г, колодязь літ.К, огорода № 1, басейн літ. Д; - нежитлових будівель та споруд загальною площею 2229,6 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] , до яких входить: майстерня літ. А загальною площею 1129,4 кв.м., навіс літ. а, кузня літ. Б загальною площею 83 кв.м., склад літ. В загальною площею 136,5 кв.м., склад літ. в, убиральня літ. Д, естакада літ. Ж, майстерня літ. М,М1,М2 загальною площею 880,7 кв.м., ганок, криниця літ. К, криниця літ. Н, огорожа № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, ворота № 4; - земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510900000:00:001:0974, яка розташована по [ADDRESS] ; - земельної ділянки площею 0,1110 га, кадастровий номер 0510900000:00:001:0975, яка розташована по [ADDRESS] ; - земельної ділянки площею 0,9913 га, кадастровий номер 0510900000:00:001:0365, яка розташована по [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що 03.08.1980 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, протягом якого вони набули у спільну сумісну власність нерухоме майно. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частку вказаного нерухомого майна, яке останній заповів відповідачу. В грудні 2017 року їй стало відомо про те, що відповідач в нотаріальному порядку оформила право власності на вказане нерухоме майно, в тому числі на належну їй частку в спільному сумісному майні набутим за час шлюбу, а тому вона просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом №№ 1134, 1136, 1138, 1140, 1142 від 15.12.2015 року, згідно яких відповідач є спадкоємцем вказаного нерухомого майна, а також визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна так як її право на вказане майно не визнається та оспорюється іншими особами. Ухвалою суду від 03.05.2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 17.05.2019 року відповідач подала відзив на позовну заяву, узагальнені доводи якого зводяться до того, що вона повністю визнає пред`явлений позов та не заперечує проти ухвалення рішення в підготовчому провадженні. 22.05.2019 року до суду надійшла заява [PERSON] , яка мотивована тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування частки нерухомого майна від 19.09.2017 року, він є власником 53/100 частки нежитлових будівель та споруд, а також земельної ділянки, на якій розташоване вказане нерухоме майно, що розташовані по [ADDRESS] та буле подароване йому колишньою дружиною [PERSON] . За таких обставин [PERSON] зазначає, що рішення у даній справі може вплинути на його майнові права, а тому просить залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 24.05.2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено [PERSON] . 29.05.2019 року до суду надійшли пояснення [PERSON] щодо позову, узагальнені доводи якого зводяться до того, що позовні вимоги про скасування оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину мають бути спрямовані до нотаріуса, який їх видав. В свою чергу, [PERSON] , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, є власником частини спірного майна, зокрема будівлі майстерні літ. "А" та навісу літ. "а", що розташовані по [ADDRESS] , у яких ним проведено ремонтно-будівельні роботи, а тому він не може бути позбавлений права власності, гарантованого Конституцією України та ЦК України. Також, [PERSON] зазначає, що вищезазначена будівля майстерні та навісу не є спільним майном подружжя позивача та її покійного чоловіка [PERSON] , оскільки були набуті ним для здійснення підприємницької діяльності та належало йому на праві особистої приватної власності. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки остання була обізнана із фактом відкриття спадщини. За таких обставин [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. 04.06.2019 року до суду надійшла заява-пояснення позивача [PERSON] щодо пояснень третьої особи [PERSON] , узагальнені доводи якої зводяться до того, що спірне майно є спільним майном подружжя набутим за час шлюбу, а не особистим майном покійного [PERSON] . В свою чергу [PERSON] є власником лише частини спірного нерухомого майна, а саме 53/100 часток, будівлі майстерні літ. "А" та навісу літ. "а", що розташовані по [ADDRESS] , а його посилання на те, що ним було проведено ремонтно-будівельні роботи не відповідають дійсності, оскільки згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації було проведено будівництво (реконструкцію) будівлі по [ADDRESS] , тобто за спільні кошти позивача та її покійного чоловіка. Також, позивач зазначає, що строк позовної давності нею пропущено не було, оскільки про порушення свого права вона довідалася в грудні 2017 року. За таких обставин, з урахуванням заяви відповідача про визнання позову, позивач просить ухвалити рішення. 06.06.2019 року до суду надійшла заява третьої особи [PERSON] про застосування строків позовної давності, оскільки позивач була обізнана із фактом відкриття спадщини, а також про наявність заповіту згідно з яким її покійний чоловік [PERSON] усе своє майно заповів своїй доньці, однак до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва на частку у спільному майні подружжя не зверталася. Ухвалою суду від 21.06.2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено [PERSON] , оскільки він також є власником частини нерухомого майна, що розташоване по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.08.2019 року накладено арешт на спірне нерухоме майно право на яке зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 18.09.2019 року в прийнятті визнання відповідачем позову відмовлено,підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні просять суд визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 15.12.2015 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П., зареєстровані в реєстрі за № 1136, 1134, 1138, 1140, 1142. Також просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку майна, що було набуто позивачкою та її покійним чоловіком [PERSON] у сумісному сімейному житті, а саме: житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами; нежитлових будівель та споруди, які розташовані по [ADDRESS] (майстерні, кузня, навіс, склади, естакада та інше); земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер якої - 0510900000:00:001:0974, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,1110 га, кадастровий номер якої - 0510900000:00:001:0975, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,9913 га, кадастровий номер якої - 0510900000:00:001:0365, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вважає, що вона та її чоловік працювали день і ніч на дітей, а тепер на старості років вона не має ні до чого права, тому вона звернулась до суду із даним позовом. Про те, що покійний чоловік - [PERSON] склав заповіт на доньку [PERSON] позивачка знала, оскільки разом вирішували про заповіт та прийняли з чоловіком рішення половину майна, яка належала чоловікові оформити на доньку [PERSON] , так як чоловік почав хворіти. У сім`ї завжди було все на довірі між ними. [INFO] помер чоловік [PERSON] .. Це горе вона ледве пережила, сильно плакала та жила на пігулках. Рік була як неадекватна. Після смерті [PERSON] вона пішла до нотаріуса [PERSON] і взнала про існування заповіту. Нотаріус її запитувала, чи буде вона оформляти спадщину? [PERSON] відповіла, що їй свідоцтва не треба і вона відмовилася від його отримання, щоб пізніше прийти і оформити належне їй майно. Від майна позивачка не відмовлялася, а відмовилася від отримання свідоцтва. У 2017 році на новий 2018 рік при переїзді на іншу квартиру, [PERSON] допомагала дочці перевозити речі. При цьому у неї випали з пакету документи і там вона побачила, що у документах зазначено, що все майно дочка - [PERSON] оформила на себе. Пізніше, коли дочка розірвала шлюб з чоловіком, тоді вона взнала, що її донька подарувала все майно своєму чоловікові - [PERSON] . Ще за життя чоловіка [PERSON] , зять - [PERSON] користувався всім майном, як член сім`ї. Покійний [PERSON] навчив зятя всієї роботи, як рідного сина. Донька [PERSON] деякий час була не адекватна, оскільки хворіла на рак. На її думку зять використав цей момент та уговорив [PERSON] подарувати все належне їй майно йому. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 17.05.2019 року подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] у якому зазначила, що позов визнає повністю та не заперечує проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні, а також просить справу розглянути у її відсутність. Свої пояснення мотивувала тим, що смерть батька у матері викликала глибокі переживання та депресивний стан. Тому вона змушена була всьому давати раду та швидко оформила на себе майно як спадкове. Хоча на справді це майно належить матері - 1/2 частка, а відкрилася спадщина лише на 1/2 частку, а вона оформила на себе по спадщині повністю все майно. Думала, що так і має бути, оскільки все майно було зареєстровано за батьком. Проте тільки зараз зрозуміла, що незалежно від того на кому зареєстровано майно, воно належить на праві спільної сумісної власності обом подружжям, частки кожного із них є рівними - по 1/2. Проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишина О.П., в судовому засіданні пояснила, що 05.05.2015 року до неї звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] . Спадщина відкрилася після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . 01.09.2015 року до неї звернулася [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] . також [PERSON] повідомила, що їй відомий зміст заповіту. Вона як нотаріус роз`яснила [PERSON] про те, що на протязі шести місяців її відмова може бути відкликана. [PERSON] прочитала заяву яку сформувала нотаріус зі слів [PERSON] , оскільки в законодавстві конкретики немає, а заява формується на підставі наданих документів. Це стандартна процедура. Про наслідки нотаріус роз"яснила, після чого [PERSON] показала своє волевиявлення підписом заяви. Потім через деякий час прийшла [PERSON] з пакетом документів. [PERSON] не повідомила нотаріуса про те, що спадщина після смерті її батька є - спільним сумісним майном подружжя. Нотаріус зареєструвала все відповідно до стандарту, завела спадкову справу, після чого 15.12.2015 року видала свідоцтва про право на спадщину по заповіту на [PERSON] . Третя особа [PERSON] , та його представник адвокат Поворознюк Б.М. в судовому засіданні проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити, при цьому послалися на обставини викладені у письмових пояснення третьої особи [PERSON] та представника. Також пояснили, що [PERSON] мала подати позов до [PERSON] .. [PERSON] , нотаріуса Юрчишиної О.П. У позивачки були всі можливості оформити спадщину, вона була повідомлена нотаріусом про прийняття спадщини її донькою. [PERSON] знала, що донька оформляє всю спадщину після [PERSON] .. [PERSON] особисто возив [PERSON] до нотаріуса. [PERSON] їздила на роботу і усвідомлювала всі свої дії і наслідки. [PERSON] зробив ремонт в складі "А" і змінив його цільове використання. [PERSON] вже 10 років займається підприємницькою діяльности використовуючи майно, яке йому подарувала дружина [PERSON] . Потім сторони розлучилися. Інтервал між даруванням і розлученням два роки. За таких обставин позивач [PERSON] та його представник адвокат Поворознюк Б.М. вважають, що даний позов позивач подала саме через те, що [PERSON] та [PERSON] розлучилися. Вважають, що відсутні буть які законні підстави для задоволення позову, тим більше, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Сільченко О.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. При цьому пояснив, що він підтримує позицію третьої особи [PERSON] та його представника адвоката Поворознюка Б.М., яка є обгрунтованою та належним чином мотивованою. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. 03.08.1980 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 108, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 39, т. 1). 03.02.1997 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , а 08.09.2000 року проведено державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] (а.с. 134, 135, 145-159, 167, 168, т. 1). [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років в місті Хмільнику Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.67, т.1). За життя [PERSON] набув у власність наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння [ADDRESS] виконавчого комітету Хмільницької міської ради народних депутатів Вінницької області від 08.01.1997 року, виданим на підставі рішення виконкому Хмільницької міської Ради народних депутатів № 10 від 31.01.1997 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовленим станом на 22.03.2006 року КП "ВООБТІ", інвентаризаційна справа № 4394, реєстровий № 4214 (а.с. 40, 42-46, т.1); нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 2229,6 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] , до складу яких входить: майстерня літ. "А", загальною площею 1129,4 кв.м., навіс літ. "а", кузня літ. "Б", загальною площею 83 кв.м., склад літ. "В", загальною площею 136,5 кв.м., склад літ. "в", убиральня літ. "Д", естакада літ. "Ж", майстерня літ. "М", М1", "М2", загальною площею 880,7 кв.м. ганок, криниця літ. "К", криниця літ. "Н", огорожа номер 1, огорожа номер 2, огорожа номер 3, ворота номер 4, що підтверджується: договором купівлі-продажу нерухомості від 30.12.2000 року, пеосвідченим приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко О.Л., зареєстровано втреєстрі за № 65 та реєстраційним посвідченням ВООБТІ від 02.04.2001 року; декларацією про готовність об"єкта до експлуатації від 26.12.2011 року; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 744097, серія та номер: [NUMBER] , САЕ 873891 виданим 25.02.2013 року (індексний номер: 744097) зареєстрованого у реєстраційній службі Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області; витягом з Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу: 744676 від 25.02.2013 року (копії а.с. 47-53, 53-57, 136-137, т.1); земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 797368 від 16.11.2011 року, виданим на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Хмільницької міської ради від 28.04.2011 року та витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0503559082015 від 20.11.2015 року, державна реєстрація демельної ділянки 07.12.2011 року (а.с. 58-60, т.1); земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,1110 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 797369 від 07.12.2011 року, виданим на підставі рішення 9 сесії 6 скликанняХмільницької міської ради від 28.04.2011 року та витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0503559072015 від 20.11.2015 року, державна реєстрація демельної ділянки 07.12.2011 року (а.с. 61-63, т.1); земельну ділянку для комерційного використання площею 0,9913 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 219439 від 18.01.2010 року, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційний № 2467 від 04.10.2006 року та витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0503559062015 від 20.11.2015 року, державна реєстрація демельної ділянки 18.01.2010 року (а.с. 64-66, т.1). Згідно висновку ТОВ "Подільський експертний центр" про вартість № 5 від 05.02.2019 року загальна вартість вказаного вище нерухомого майна станом на лютий 2019 року становить 1814000 гривень ( а.с. 78-93, т.1). [PERSON] заповітом від 26.04.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмільницького районного ьнотаріального округу Юрчиною О.П., зареєстрованим у реєстрі за № 257, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів - [PERSON] , [INFO] (а.с. 68. т. 1, а.с.12, т.2). Листом приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Юрчишиної О.П. № 336/02-19 від 03.07.2019 року повідомлено, що після смерті [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 18/2015 (а.с.1, т.2). При цьому, з матеріалів спадкової справи № 18/2015 (а.с. 2-100, т.2) встановлено: 05.05.2015 року заяву про прийняття спадщини подала донька померлого [PERSON] - [PERSON] (а.с. 5, т.2); [PERSON] 01.09.2015 року подала заяву про відмову від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та про те, що їй відомий зміст заповіту [PERSON] (а.с. 17, т. 2). Також матеріалами спадкової справи № 18/2015 встановлено, що 15.12.2019 року [PERSON] приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] , в тому числі: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житлові будівлі та споруди розташовані по [ADDRESS] до яких входить: майстерня літ. "А", загальною площею 1129,4 кв.м., навіс літ. "а", кузня літ. "Б", загальною площею 83 кв.м., склад літ. "В", загальною площею 136,5 кв.м., склад літ. "в", убиральня літ. "Д", естакада літ. "Ж", майстерня літ. "М", М1", "М2", загальною площею 880,7 кв.м. ганок, криниця літ. "К", криниця літ. "Н", огорожа номер 1, огорожа номер 2, огорожа номер 3, ворота номер 4, зареєстровано у реєстрі за № 1134 (а.с.52-57, т.2); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яки розташований по [ADDRESS] , зареєстровано у реєстрі за № 1136 (а.с. 58-65, т.2); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий № 0510900000:00:001:0974, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у реєстрі за № 1138 (а.с. 66-72, т.2); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,1110 га., кадастровий № 0510900000:00:001:0975, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у реєстрі за № 1140 (а.с.73-79, т.2); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для комерційного використання площею 0,9913 га, кадастровий № 0510900000:00:001:0365, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у реєстрі за № 1142 (а.с.80-88, т.2). Згідно договору дарування частки нерухомого майна від 19.09.2017 року [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] прийняв у дарунок - 53/100 часток з належних дарувальнику 987/1000 часток нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS] . Відчужувана за цим договором частка складається з: майстерні загальною площею 1129,4 кв.м., зазначеної в документі, що посвідчує право власності літерою "А" та навісу літера "а", та становить 520/1000 часток від цілого об`єкту нерухомого майна. Даний договір 19.09.2017 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 13497905109 (а.с. 110-112, т.1). Також, згідно договору дарування земельної ділянки від 19.09.2017 року [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку площею 0,2237 га, кадастровий номер 0510900000:00:001:1439, в межах згідно з планом, розташовану по [ADDRESS] . Даний договір 19.09.2017 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1306705205109 ( а.с. 113-115, т. 1). При цьому, судом також встановлено, що [PERSON] з 18.03.2008 року є фізичною особою-підприємцем (а.с. 131-133, т. 1). Також, встановлено, що третя особа у справі [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14.02.2007 року по 09.01.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 09.01.2019 року у справі № 149/3067/18 (а.с. 116, т.1). Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.02.2017 року НВО 385250 [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) 13/1000 частки нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS] , а саме склад літ. "В" загальною площею 42,6 кв.м.(а.с. 171, т.1.). Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 368 ЦК України в редакції 2003 року, а також діючого до 2004 року Закону України "Про власність" від 07.02.1991 № 697-ХІІ (ч. 1 ст. 17), спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 3 серпня 1980 року до 10.03.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого серед іншого набули у власність наступне майно: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] до яких входять: житловий будинок літ. А, підвал літ. П/А, веранда літ. а, хлів літ. Б, вбиральня літ. Г, колодязь літ.К, огорода № 1, басейн літ. Д; - нежитлові будівлі та споруди загальною площею 2229,6 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] , до яких входить: майстерня літ. А загальною площею 1129,4 кв.м., навіс літ. а, кузня літ. Б загальною площею 83 кв.м., склад літ. В загальною площею 136,5 кв.м., склад літ. в, убиральня літ. Д, естакада літ. Ж, майстерня літ. М,М1,М2 загальною площею 880,7 кв.м., ганок, криниця літ. К, криниця літ. Н, огорожа № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, ворота № 4; - земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510900000:00:001:0974, яка розташована по [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,1110 га, кадастровий номер 0510900000:00:001:0975, яка розташована по [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,9913 га, кадастровий номер 0510900000:00:001:0365, яка розташована по [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно, є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, позивач [PERSON] має право на 1/2 частки у спільному майні подружжя, а спадщина, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , складається лише з Ѕ частки майна, набутого подружжям під час шлюбу. Доводи третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та їх представників про те, що нерухоме майно, зокрема будівля майстерні розташованої по [ADDRESS] та земельна ділянка, не є спільним майном подружжя [PERSON] та її покійного чоловіка [PERSON] , оскільки дане майно набуто приватним підприємцем [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності, було майном фізичної особи-підприємця [PERSON] і належало покійному на праві особистої приватної власності, не заслуговують на увагу і є безпідставними, так як право власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, презуміюється і заперечувати це право міг лише сам [PERSON] , як би спір з приводу цього виник за його життя. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Юрчишиною О.П. 05.05.2015 року зареєстровано заяву доньки померлого [PERSON] - [PERSON] про прийняття спадщини та заведено спадкову справа № 18/2015. [PERSON] 01.09.2015 року подала нотаріусу заяву в якій зокрема вказала: " [INFO] помер мій чоловік [PERSON] , [PERSON] , від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя відмовляюсь та повідомляю, що мені відомий зміст заповіту". У позовній заяві, письмових поясненнях та відзивах та під час судового засідання позивач [PERSON] стверджує та наполягає на тому, що вказаною заявою від 01.09.2015 року вона не відмовлялася від права на належну їй частку у спільному майні подружжя, а лише відмовилася на той час від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Саме так вона зрозуміла роз"яснення нотаріуса щодо змісту вказаної заяви і саме так їй роз"яснювала це нотаріус. Вона не очікувала і не могла очікувати, що нотаріус на підставі такої заяви видасть свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно подружжя - її та її покійного чловіка [PERSON] , про що їй стало відомо випадково в грудні 2017 року. Відповідач [PERSON] в своїх письмових відзивах та поясненнях вказала, що смерть батька у матері викликала глибокі переживання та депресивний стан. Тому вона змушена була всьому давати раду та швидко оформила на себе майно як спадкове. Хоча насправді це майно належить матері - 1/2 частка, а відкрилася спадщина лише на 1/2 частку. А вона оформила на себе по спадщині повністю все майно та як думала, що так і має бути, оскільки все майно було зареєстровано за батьком. Проте тільки зараз зрозуміла, що незалежно від того на кому зареєстровано майно, воно належить на праві спільної сумісної власності обом подружжям, частки кожного із них є рівними - по 1/2. Постановою Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі№ 569/12587/15-ц сформовано правову позицію у у аналогічних правовідносинах. Статтями 34, 71 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. У пункті 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, зазначено, що одержання частки у спільному майні є правом того із подружжя, хто є живим. Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна. Апеляційний суд, дослідивши матеріали спадкової справи № 469/2008, заведеної Другою рівненською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [PERSON], встановив, що у заяві від 25 жовтня 2008 року [PERSON] не зазначила, що відмовляється від одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя з тих підстав, що майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Таким чином, подана нею заява від 25 жовтня 2008 року не має наслідком входження 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] до спадщини після [PERSON]. Оскільки підставою для видачі одному з подружжя свідоцтва про право власності на частку у спільному майні після смерті іншого з подружжя є заява такої особи, яку [PERSON] подала 31 жовтня 2014 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність у державного нотаріуса Другої рівненської державної нотаріальної контори підстав відмовляти [PERSON] у видачі свідоцтва, право на отримання якого вона має відповідно до статей 34, 71 Закону України "Про нотаріат". Таку ж правову позицію застосував Верховний суд 08.04.2020 року у аналогічній справі № 130/2319/17-ц. Установивши, що земельна ділянка площею 3,8121 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521055300:06:002:0078, яка знаходиться за адресою: Браїлівська селищна рада, Жмеринський район, Вінницька область, та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , набуті [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, оскільки протилежного не доведено, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що вказане майно було спільним сумісним майном подружжя. Статтями 34, 71 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одно із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. У разі, якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Відповідно, заява одного із подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого, як його особистого майна. Також Верховний Суд у вказаній вище постанові вказав, що враховуючи наведені положення закону, а також зміст заяви [PERSON] від 09 червня 2015 року, а саме: "від видачі свідоцтва про право власності на частку в спільній сумісній власності подружжя я відмовляюсь", суди безпідставно не врахували, що [PERSON] не вчинила дій з відмови від своєї власності, яка складалась із Ѕ частини спільного сумісного майна. Таким чином, подана нею заява від 09 червня 2015 року не змінює правового статусу спірного майна як сумісного майна подружжя, та не має наслідком входження належної їй Ѕ частини земельної ділянки та житлового будинку до складу спадщини [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] у заяві поданій нотаріусу 01.09.2015 року зі змістом: " [INFO] помер мій чоловік [PERSON] , [PERSON] , від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя відмовляюсь..." не вказала в ній, що спадкове майно є особистою приватною власністю спадкодавця, що свідчить про те, що приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу безпідставно та протиправно видано свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом на 1/2 частку належну позивачці [PERSON] у спільному майні подружжя. Тому суд, приймає та уваги та вважає обгрунтованим та доведеним твердження позивачки [PERSON] , що звертаючись до нотаріуса з заявою від 01.09.2015 року вона не відмовлялася від права на належну їй частку у спільному майні подружжя, а лише відмовилася на той час від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Саме так вона зрозуміла роз"яснення нотаріуса щодо змісту вказаної заяви і саме так їй роз"яснювала це нотаріус. Вона не очікувала і не могла очікувати, що нотаріус на підставі такої заяви видасть свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно подружжя - її та її покійного чловіка [PERSON] , про що їй стало відомо в грудні 2017 року. При цьому суд також обгрунтовує такий свій висновок в цій частині і статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, де передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Доводи третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та їх представників, зокрема і посилання на постанову Верховного Суду від 28.08.2019 року усправі № 695/5181/14-ц, не спростовують тих фактів та обставин, а також підстав для застосування відповідних правовідносин, на підставі яких суд прийшов до таких висновків. Щодо заяви третьої особи [PERSON] про застосування наслідків позовної давності, застосування наслідків його спливу та відмови у позові, суд прийшов до наступного. Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Дійсно, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте, відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, з заявою про застосування позовної давності до винесення судом рішення може звернутися лише сторона у спорі як суб`єкт цивільних (майнових) відносин, а не учасник судової справи. Тобто, з заявою про застосування позовної давності до винесення судом рішення може звернутися лише відповідач [PERSON] , яка з такою заявою до суду не зверталася, а третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не може звертатися до суду з заявою про застосування позовної давності. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи позивачки [PERSON] про те, що вона в грудні 2017 року дізналася про те, що її дочка [PERSON] стала власницею всього спадкового майна, і того що належало спадкодавцю [PERSON] , і того що належало їй, відповідачем [PERSON] не заперечуються і визнаються і іншими учасниками справи не спростовані. Інше іншими учасниками справи, в тому числі і третіми особами та їх представниками в під час судового розгляду не доведено та судом не встановлено, а тому суд вважає, що позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про захист свого цивільного права та інтересу у строк визначений ст. 257 ЦК України. Таким чином позовні вимоги в частині позовних вимог [PERSON] про визнаннячастково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині визнання за позивачкою [PERSON] права власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя, то суд прийшов до висновку, що позивач обгрунтовано звернулася до суду за захистом свої прав та інтересів, так як її право на 1/2 частку у спільному сімісному майні подружжя оспорюється і не визнається, а відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 15 ЦК України також гарантовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, суд може і має право захистити цивільні права та інтереси особи, зокрема і шляхом визнання права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України). Таким чином, так як позивачкою [PERSON] та її представником доведено обставини, які мають значення для даної справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, судом належним чином та у обсязі достатньому для ухвалення законного та обгрунтованого рішення у справі мотивовано та обгрунтовано свої висновки, суд вважає за можливе позовні вимоги позивачки [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved