Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він мав трудові відносини з відповідачем з 25.03.2003 року, де працював на посаді голови правління ЖБК «Мотозаводець -4» до 30.01.2015 року. На момент звільнення, згідно ст.116 КЗпП України, з ним повинні були провести остаточний розрахунок, а саме виплату компенсації за невикористану відпустку за періоди: з 01.10.2004 по 30.09.2005 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2005 по 30.09.2006 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2006 по 30.09.2007 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2007 по 30.09.2008 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2008 по 30.09.2009 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2009 по 30.09.2010 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2010 по 30.09.2011 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2011 по 30.09.2012 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2012 по 30.09.2013 роки - 24 календарних дні; з 01.10.2013 по 30.09.2014 роки - 24 календарних дні; та 8 днів за період з 01.10.2014 по 30.09.2015 роки. В загальному кількість невикористаної відпустки становить 248 календарних днів, але розрахунок не було проведено, та компенсацію при звільнені виплачено не було. Такі дії відповідача є незаконними, порушують вимоги законодавства та його права. Враховуючи це, звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь невиплачену компенсацію за 248 днів невикористаної відпустки в сумі 20 420 грн. 32 коп. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що ЖБК «Мотозаводець -4» не заперечує факту наявності заборгованості перед позивачем по виплаті компенсації за невикористану відпустку на момент його звільнення, проте, представник ЖБК «Мотозаводець -4» не погоджується з термінами та розміром належних звільненому працівникові сум, зазначених позивачем у позовній заяві. Також представник позивача зазначила, що правлінням ЖБК «Мотозаводець -4» позивачу нараховано компенсацію за невикористану відпустку в суму 4768 грн. 86 коп. за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, яку позивачу листом від 23.03.2015 року було запропоновано отримати в касі правління ЖБК «Мотозаводець -4», проте позивач, з невідомих причин відмовляється отримувати дану суму компенсації, у зв'язку з чим представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Крім того, представник відповідача просить суд врахувати фінансовий стан товариства та відсутність фінансової можливості виплатити позивачу зазначену ним у позові суму грошової компенсації за невикористану відпустку. Просила врахувати її заперечення на позовну заяву, та надані нею документи. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають частковому задоволенню. В суді встановлено, що позивач [PERSON] працював в ЖБК «Мотозаводець -4» з 25.03.2003 року до 30.01.2015 року на посаді голови правління ЖБК «Мотозаводець -4» до моменту звільнення. Наказом №1 від 30.01.2015 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням з 31 січня 2015 року. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен в зазначений в цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. При звільненні згідно Наказу Голови правління ЖБК «Мотозаводець -4» №1 про звільнення [PERSON], та розрахунково - платіжної відомості з нарахування компенсації невикористаних відпусток [PERSON] по ЖБК «Мотозаводець -4», складеної бухгалтером ЖБК «Мотозаводець -4» та підписаної головою правління ЖБК «Мотозаводець -4» - Павловою Т.Є., [PERSON] було нараховано компенсацію в порядку норм чинного законодавства України: - за період роботи з 01.10.2004 року по 30.09.2005 року - 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2005 року по 30.09.2006 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2006 року по 30.09.2007 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2007 року по 30.09.2008 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2008 року по 30.09.2009 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2009 року по 30.09.2010 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року - 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи з 01.10.2014 року по 31.01.2015 року - 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки; Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, до оплати компенсації невикористаної відпустки за враховану кількість 248 днів, підлягає сума, що становить 10 207 грн. 17 коп. Судом встановлено, що при звільненні позивача відповідач здійснив нарахування належних йому сум за невикористану відпустку за період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року, яка складає 56 календарних днів. Вказана кількість днів невикористаної відпустки була встановлена відповідачем з урахуванням вимог КЗпП України, Закону України "Про відпустки", та розрахункових листів із заробітної плати [PERSON] За встановлену кількість днів невикористаної відпустки відповідачем було нараховано до виплати позивачу при його звільненні компенсацію у розмірі 4768 грн. 86 коп. Дане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розрахунково - платіжної відомості з нарахування компенсації невикористаних відпусток [PERSON] та листа від 23.03.2015 року, адресованого позивачу з пропозицією отримати в касі правління ЖБК «Мотозаводець -4» нараховану компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4768 грн. 86 коп. Проте позивач, не погоджуючись з нарахованою до виплати при його звільненні компенсацією у розмірі 4768 грн. 86 коп. відмовляється її отримувати в касі ЖБК «Мотозаводець -4», про що зазначив під час дачі пояснень у судовому засіданні. По даній справі спірним є питання відповідності визначеної відповідачем суми компенсації за невикористану відпустку, а саме: позивач вважає, що йому мали виплатити компенсацію за 248 днів невикористаної відпустки, виходячи з того, що це загальна кількість днів невикористаної ним відпустки за період з 2004 року по 2015 рік, за вказаний період він не ходив у відпустку, а тому має отримати грошову компенсацію у розмірі 20 420 грн. 32 коп. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав до матеріалів справи копію розрахунку за підписом лише бухгалтера [PERSON], яка в свою чергу даний розрахунок складала за Наказом позивача [PERSON] (а.с.7,10). Однак, даний розрахунок не може враховуватися судом, оскільки оформлений не належним чином. Враховуючи, що даний розрахунок не був затверджений та підписаний головою ЖБК «Мотозаводець -4», суд в судовому засіданні під час розгляду справи витребував у відповідача належним чином завірену розрахунково - платіжну відомість з нарахування компенсації невикористаних відпусток [PERSON] по ЖБК «Мотозаводець -4». Відповідачем надано до справи таблицю, яка містить розширені дані про те, як перевірялася, з'ясовувалася кількість днів невикористаної позивачем відпустки. З даної таблиці слідує, що в період з часу прийняття позивача на роботу - з 25.03.2003 року до 30.01.2015 року позивач займав посаду у відповідача голови правління ЖБК «Мотозаводець -4». За період часу роботи позивач у відпустки не ходив, у зв'язку з чим на момент його звільнення невикористана відпустка становить 248 днів. За враховану кількість 248 днів, згідно розрахунку підлягає сума, що становить 10 207 грн. 17 коп. Під час дачі пояснень у судовому засіданні представник відповідача зазначила, що при звільненні позивача відповідач здійснив нарахування належних йому сум за невикористану відпустку за період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року, яка складає 56 календарних днів, що до виплати становить 4768 грн. 86 коп., які знаходяться в касі ЖБК «Мотозаводець -4», проте позивач відмовляється дану суму отримувати. Отже, визначена відповідачем кількість днів невикористаної відпустки - 56, за які позивачу здійснено нарахування при звільнені, підтверджена наданими до справи документами зі сторони відповідача. Статтею 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Тобто, мова йде про виплату компенсації за початковий робочий період. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" - якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. В результаті розгляду справи в суді було встановлено та підтверджено поясненнями сторін і наданими документами, що позивач з 2004 року по час звільнення - 31.01.2015 року не ходив у відпустки, заяв на відпустки за вказаний період не писав. Позивач підтвердив, що він не звертався до керівництва з проханням надати йому відпустки в зазначені періоди. Тобто, є встановлений той факт, що позивач з 2004 року не перебував у відпустках саме з його вини чи його небажання. Жодного посилання чи доказу того, що відповідач не надавав на прохання позивача відпустки, заперечував наданню позивачу відпусток чи якимось чином перешкоджав цьому - суду не було надано. Враховуючи це та зазначені вище вимоги законодавства, нарахування та виплата компенсації за невикористану відпустку позивачу мала бути здійснена і така виплата частково була нарахована відповідачем при звільненні позивача, але не здійснена з причин, незалежних від відповідача, оскільки позивач свідомо відмовляється отримувати нараховану суму за період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року, яка складає 56 календарних днів, що до виплати становить 4768 грн. 86 коп. Викладене вище свідчить про те, що позивач має право на отримання компенсації за роки, що передували звільненню (з 2004 по 2012 роки), що в свою чергу свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Достовірність встановлених обставин підтверджується поясненнями позивача та представника відповідача, наданими у справу учасниками процесу копіями протоколів загальних зборів ЖБК та розрахунків нарахування, виплати заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки тощо, з додатками. Положеннями ст.4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до вимог ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Положеннями ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до положень підпункту 2.2.12 пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України 13.01.2004р. №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004р. за №114/8713, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять до оплати за невідпрацьований час оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних(основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей,у розмірах, передбачених законодавством. Так як має місце різне визначення заробітної плати, дане в КЗпП України, Законі України «Про оплату праці», Інструкції зі статистики заробітної плати, з урахуванням положень ст.4 КЗпП України суд вважає переважним визначення, надане в Кодексі законів про працю України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так як суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток не визначені як заробітна плата ст.94 та главою 7 Кодексу законів про працю України, враховуючи приписи ч. 2 ст. 233 КЗпП України , компенсація за невикористану відпустку не відноситься до складу заробітної плати. Під час розгляду справи суд з'ясовував, що з 2004 року до 30.01.2015 року працюючи на посаді голови правління ЖБК «Мотозаводець -4» і до моменту звільнення, позивач у щорічні відпустки не ходив. Кількість днів невикористаної відпустки становить - 248. За 56 днів невикористаної відпустки відповідачем позивачу була нарахована компенсація у розмірі 4768 грн. 86 коп. Неоплаченими є 192 дні невикористаної відпустки. Згідно розрахунково - платіжної відомості з нарахування компенсації невикористаних відпусток [PERSON] по ЖБК «Мотозаводець -4», за враховану кількість 248 днів, згідно розрахунку підлягає сума, що становить 10 207 грн. 17 коп. Оскільки позивачу відповідачем частково нарахована компенсація у розмірі 4768 грн. 86 коп., а відтак до виплати підлягає 5438 грн. 31 коп. (10 207,17 - 4768,86 =5438,31). Оскільки відповідачем при звільненні позивача не була здійснена компенсація за невикористані відпустки, дана компенсація у розмірі 5438 грн. 31 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заявленої компенсації за невикористану відпустку у сумі 5438 грн. 31 коп. Судові витрати піддягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial