Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг", товариства з обмеженою відповідальністю "Майсейфеті", публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору купівлі-продажу від 08.11.2013 року на придбання товару на суму 16988,82 грн. недійсним, розірвання договору про надання споживчого кредиту № 20066117836 від 08 листопада 2013 року та стягнення моральної шкоди в солідарному порядку з товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг" та публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в розмірі 7000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що він відкликав згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту в чотирнадцятиденний строк, після чого з вимогою повернути кошти Банку позивач звернувся до ТОВ «Чернігівторг», так як товар ним не було отримано, однак відповіді не надійшло. Позивачу стало відомо, про наявність накладної № 40002780 від 08.11.2013 року про придбання товарів на суму 16988,82 грн, однак він не підписував вказану накладну, а тому вважає, що договір купівлі-продажу від 08.11.2013 року є недійсним в силу положень ст.. 203, 215 ЦК України, та як застосування наслідку недійсності договору купівлі-продажу, договір споживчого кредиту повинен бути розірваний, оскільки діями відповідачів завдана моральна шкода позивачу, яку оцінює в 7000грн, він просить її стягнути з відповідачів. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Чернігівторг» у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивач отримав товар, а отже обов'язок його за договором купівлі-продажу є виконаним. Представники відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю "Майсейфеті", публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, у зв'язку із чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» 08 листопада 2013 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2006617836 на придбання товарів і послуг у ТОВ «Чернігівторг» та товариства з обмеженою відповідальністю «Майсейфеті» на загальну суму 17188 грн 82 коп. (а.с. 7-10). Згідно із специфікацією до договору про надання споживчого кредиту № 2006617836 від 08.11.2013 року. ПАТ «ОТП Банк» перерахувало ТОВ «Чернігівторг» 18988 грн в рахунок оплати товару, згідно із рахунку-фактури № 40003471 від 08.11.2013 року, а саме: ґрунтовки «Церезит», фарби - ґрунтовки СТ-16 «церезит», затирки «Церезит», суміші «Артісан», стяжки «Мастак PRO» для підлоги (а.с. 58-59). Договором про співробітництво, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Чернігівторг» від 13.02.2013 року визначений порядок співробітництва у сфері споживчого кредитування ПАТ «ОТП Банк» покупців ТОВ «Чернігівторг» (а.с. а.с. 54-56). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Пунктом 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту № 2006617836, з метою контролю за цільовим використанням кредитних коштів, Банк перераховує суму кредиту на користь продавця в рахунок оплати товару. Тобто ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" покладає обов'язок щодо повернення коштів банку саме на позичальника, а не продавця товарів та послуг. Отже, відкликавши згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту, саме позивач зобов'язаний був одночасно повернути грошові кошти отримані за цим договором. В свою чергу ПАТ «ОТП Банк» повідомив, що виконав свої зобов'язання за договором та перерахував грошові кошти в оплату обраного товару. Відповідно до до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до видаткової накладної № 40002780 від 08 листопада 2013 року, [PERSON] отримав товар від ТОВ «Чернігівторг», а саме: ґрунтовку «Церезит», фарби - ґрунтовки СТ-16 «церезит», затирки «Церезит», суміші «Артісан», стяжки «Мастак PRO» для підлоги на загальну сімі 16988,82 грн. Отже, видаткова накладна № 40002780 від 08.11.2013 р. ну суму 16988.82 грн. є підтвердженням укладення договору купівлі - продажу між [PERSON] та ТОВ «Чернігівторг». Згідно із висновком експерта № 300 від 08.05.2014 року, підпис розміщений у графі «Одержав(ла) [PERSON]» у видатковій накладній № 40002780 від 08 листопада 2013 року виписаний ТОВ «Чернігівторг» на суму 16988,82 грн, ймовірно виконано не [PERSON], а іншою особою (а.с. 81-89). Відповідно до ч. ч. 1. 2, 3, 4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно із п. 10 Постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Частина 1 ст. 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, отже, у ст.. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Висновок же експерта № 300 від 08.05.2014 року викладений не в категоричній формі, а в ймовірній, а отже не є доказом того, що видаткова накладна № 40002780 від 08 листопада 2013 року підписана не відповідачем. Водночас, відповідно ч. 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Інших доказів, які б підтверджували позовні вимоги [PERSON] суду не надані. Крім того слід зазначити, що позовні вимоги заявлені до ПАТ «ОТП Банк» щодо розірвання договору про надання споживчого кредиту № 20066117836 від 08 листопада 2013 року, як наслідок недійсності договору купівлі - продажу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки ПАТ «ОТП Банк» не є стороною договору купівлі-продажу та виконало свої зобов'язання в повному обсязі. Оскільки позивачем не доведено, що видаткова накладна підписана не ним, а також те, що [PERSON] не мав наміру укладати договір купівлі-продажу з ТОВ «Чернігівторг», тобто його волевиявлення не було вільним, відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, розірвання договору про надання споживчого кредиту та стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed