Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту з майна, належного Гегедюш [PERSON] . Позовну заяву мотивує тим, що 27 серпня 2008р. між ВАТ «КРЕДОБАНК» (правонаступник - ПАТ «КРЕДОБАНК») та [PERSON] був укладений Кредитний договір №83/19-18-2008 за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 52 000,00 доларів США зі строком користування до 27.08.2028р. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, [PERSON] та [PERSON] 27.08.2008 року укладено Договір купівлі-продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д. за реєстровим №1659 предметом якого є квартира [ADDRESS] . 27.08.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки №85/19-19-2008 за умовами якого поручитель зобов`язувався відповідати перед банком за виконання боржником - [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за Кредитним договором. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2011р., яке набуло законної сили 30.08.2012р., солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість у розмірі 481 843,22 грн., 1700,00 грн. судових витрат та 120,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення на користь ПАТ «Кредобанк». 29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відповідно до чинного законодавства України укладено Договір факторингу, згідно умов якого відбулося відступлення/купівля продаж права вимоги за Кредитним договором №83/19-18-2008 від 27.08.2008р., що укладений між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] , а відтак ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло право нового кредитора до [PERSON] . Окрім того, 16.12.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відповідно до чинного законодавства України укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки за умовами якого до нового іпотеко держателя перейшли права первісного іпотеко держателя за укладеним договором іпотеки. 15.02.2013р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Позивач зазначає, що станом на 07.11.2017р. заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» складає - 2 619 014, 17 грн. Позивач вказує на те, що згідно усної інформації від ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» їй відомо, що між ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» було укладено договір факторингу та договір про відступлення прав вимог за договором іпотеки. 13 грудня 2017 року між нею, [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» було укладено договір відступлення прав вимог за кредитним договором б/н відносно кредитного договору №83/19-18-2008 року від 27.08.2008р. укладеним між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк». 13 грудня 2017 року між нею, [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» було укладено договір про відступлення прав за Договором іпотеки б/н, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстровано в реєстрі за №1213. Позивач зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, іпотекодержателем нерухомого майна квартири [ADDRESS] є [PERSON] , а відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження , обтяжувачем нерухомого майна квартири [ADDRESS] є [PERSON] Позивач вказує на те, що предмет іпотеки обтяжений арештами державного виконавця, зокрема: - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 15-32028778, 05.04.2012р., МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, реєстраційний номер обтяження: 12462203; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 15-28803047, 04.10.2011р., МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, реєстраційний номер обтяження: 12463560. Враховуючи вищенаведене позивач зазначає, що іпотекодержатель майна [PERSON] обмежена своїм правом на власний розсуд розпоряджатися законними правами щодо предмету іпотеки у відповідності до умов Договору іпотеки та ЗУ «Про іпотеку». Вважає, що як іпотекодержатель внаслідок накладення арешту на майно, що знаходиться в іпотеці, не може реалізувати права на переважне задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок такого майна, а відтак з посиланням на норми ЗУ " Про іпотеку", ст. ст. 46 , 59 ЗУ "Про виконавче провадження" просить зняти арешти з нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , які накладені: - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 15-32028778, 05.04.2012р., МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, реєстраційний номер обтяження: 12462203; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 15-28803047, 04.10.2011р., МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, реєстраційний номер обтяження: 12463560. В судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача адвокат Мельник Я.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним, вказав на те, що іпотекодержателем майна є [PERSON] , а власником іпотечного майна відповідач [PERSON] Наголосив на приписах ЗУ "Про іпотеку" та на приписах ч.ч. 1,5 ст. 59 ЗУ " Про виконавче провадження" , згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Звернула увагу суду на те, що позивач не підтвердив належними доказами перехід права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих обставин. Окрім того, вважає заявлені вимоги передчасними, відповідач не оспорює право іпотекодержателя на переважне задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок іпотечного майна. Звернула увагу на приписи ст. 59 ЗУ " Про виконавче провадження" , згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Проте, позивач не заявляє вимог про визнання права власності на це майно. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа, Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча про час та місце розгляду даної справи був належним чином повідомлений. В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії: 18.05.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду; 05.03.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду зупинено провадження в справі до розгляду заяви про відвід судді; 16.05.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду поновлено провадження у справі. 24.06.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням осо-би, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуаль-них прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 27 серпня 2008р. між ВАТ «КРЕДОБАНК» (правонаступник - ПАТ «КРЕДОБАНК») та [PERSON] був укладений Кредитний договір №83/19-18-2008 за умовами якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 52 000,00 доларів США зі строком користування до 26.08.2028р. (копія приєднана до матеріалів справи). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором між Банком, [PERSON] та [PERSON] 27.08.2008 року укладено Договір купівлі-продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д. за реєстровим №1659 (копія приєднана до матеріалів справи) предметом якого є квартира [ADDRESS] . Як встановлено судом, 27.08.2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки №85/19-19-2008 ( копія договору поруки додана до матеріалів справи) за умовами якого Поручитель зобов`язувався відповідати перед Банком за виконання боржником - [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за Кредитним договором. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2011р., яке набуло законної сили 30.08.2012р., з [PERSON] , [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість у розмірі 481 843,22 грн., 1700,00 грн. судових витрат та 120,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення . На підставі даного рішення для примусового виконання 22.11.2012 року судом видано виконавчий документ відносно боржника [PERSON] та [PERSON] , які скеровані до Державної виконавчої служби. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 15.02.2013р. здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа виданого 22.11.2012 року, з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», копія ухвали додана до матеріалів справи. Як встановлено судом, 13 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» було укладено договір відступлення прав вимог за кредитним договором б/н відносно кредитного договору №83/19-18-2008 року від 27.08.2008р. укладеним між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк», копія договору долучена до матеріалів справи. 13 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» було укладено договір про відступлення прав за Договором іпотеки , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстровано в реєстрі за №1213 , копія договору долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 112757093 від 04.02.2018 року , а саме відносно [PERSON] накладено арешт на все нерухоме майно, за наступними записами: номер запису про обтяження 23661383 (спеціальний розділ) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано 04.05.2012 року, підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 15 - 28803047, виданий 04.10.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все майно; реєстраційний номер обтяження : 12463560. номер запису про обтяження 23661286 (спеціальний розділ) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано 04.05.2012 року, підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 15 - 32028778, виданий 05.04.2012, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все майно, реєстраційний номер обтяження : 12462203; 04.10.2011 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого документа постанови № АТ1 - 034860 від 03.07.2011 року в межах виконавчого провадження №28803047 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] ( а.с. 118); 05.04.2012 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-490/11 від 14.03.2012 року в межах виконавчого провадження №32028778 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] ( а.с. 117). Як встановлено судом, за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 19.08.2019 року, стан виконавчого провадження №32028778 - завершено; Як встановлено судом, за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 19.08.2019 року, стан виконавчого провадження №28803047 - завершено, результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП наявні при матеріалах справи. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за № 112757093 від 04.02.2018 року - іпотекодержателем нерухомого майна - квартира, за адресою [ADDRESS] - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження - обтяжувачем нерухомого майна - квартира, за адресою [ADDRESS] - [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 112757093 від 04.02.2018 року власником нерухомого майна - квартира, за адресою [ADDRESS] є [PERSON] Відносини, що склалися з приводу зняття арешту майна регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеже-ний у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не забо-ронені законом, зокрема із правочинів. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особис-того немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі -Закон про виконавче провадження). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернен-ням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановле-них цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи за-перечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвален-ні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути під-тверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказу вання. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встано-вити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсут-ність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутріш-нього переконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наяв-них у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно -правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства уплощині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на яку посилається позивач при зверненні до суду , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності наце майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняттяарешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не за-криваючи провадження у справі. За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Суд звертає увагу на те, що позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача до суду не звертався. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати ьпорушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). В ході розгляду справи встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна на яке державним виконавцем накладено арешти, відповідач не накладав арешт на нерухоме майно та не в його інтересах накладено арешт на майно. Отже, на думку суду, не доведено факт порушення невизнання чи оспорення прав свобод чи інтересів позивача саме вказаним ним відповідачем. Судом встановлено, що 04.10.2011 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого документа постанови № АТ1 - 034860 від 03.07.2011 року в межах виконавчого провадження №28803047 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] ( а.с. 118);Зазначена постанова була прийнята державним виконавцем за заявою стягувача - Держава (а.с. 118) 05.04.2012 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-490/11 від 14.03.2012 року в межах виконавчого провадження №32028778 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] ( а.с. 117).Зазначена постанова була прийнята державним виконавцем за заявою стягувача - ПАТ "Універсал Банк" (а.с. 118) Позивачем також не було надано суду доказів оскарження даних постанов. Постанови є чинними та в судовому порядку не оскаржувались. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ч.ч.1,5 ст. 59 ЗУ " Про виконавче провадження". Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до вимог частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже, позивач не позбавлений права звернутись із відповідним позовом до суду саме із такими позовними вимогами. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є зняття арештів з нерухомого майна: квартири, за адресою [ADDRESS] , що накладені за постановами головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, з огляду на порушення вказаним забезпеченням прав позивача як іпотекодержателя квартири. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку , що вказане нерухоме майно на час накладення арештів від 04.10.2011 року та від 05.04.2012 року перебувало під іпотекою , тому накладення арештів на таке майно є порушенням прав Банку, -іпотекодержателя, правонаступником якого є позивач, на переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Разом з тим суд звертає увагу на те, що не відповідачем [PERSON] накладено арешт на майно та не в його інтересах, відповідач не був ініціатором арештів майна, відповідач є власником майна на яке накладено арешт, а відтак не доведено факт порушення невизнання чи оспорення прав свобод чи інтересів позивача саме вказаним ним відповідачем. Окрім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 40 ЗУ " Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Суд звертає увагу, що за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 19.08.2019 року, стан виконавчого провадження №32028778 та №28803047 - завершено, отже у відповідності до приписів ч.ч.1,2 ст. 40 ЗУ " Про виконавче провадження", про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа. На думку суду позивачем не було заявлено вимоги до всіх відповідачів, які мають відповідати за цим позовом, у зв`язку із чим у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав незалучення всіх належних відповідачів у справі. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивач не довів в ході судового розгляду справи, що наявність зазначених арештів на нерухоме майно перешкоджає йому розпоряджатися законними правами щодо предмету іпотеки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене , з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи, що заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача, згідно ст. 51 ЦПК України, можлива лише за клопотанням позивача заявленого до закінчення підготовчого провадження, однак таких клопотань від сторони позивача до закінчення підготовчого провадження не надійшло, представник позивача заявив про відсутність таких клопотань, зважаючи на те, що в ході судового розгляду не доведено факт порушення невизнання чи оспорення прав свобод чи інтересів позивача саме вказаним ним відповідачем [PERSON] , з огляду на системний аналіз положень ст.ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», приймаючи до уваги відсутність відкритих виконавчих проваджень, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Outcome: dismissed