Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

09.07.2019 у провадження Соломянського районного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВТОР ГРУП", [PERSON] про повернення боргу. Так, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму неповернутої позики у розмірі 55 272,00 грн., пеню за прострочення виконання зобовязання у розмірі 223 851,60 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору про надання поворотної відсоткової фінансової допомоги від 14.09.2016 [PERSON] отримав від позивача для потреб ТОВ "ЄВРОВТОР ГРУП" суму еквіваленту 3000 дол. США, та зобовязався повернути суму позики до 14.12.2017. Зазначено, що розпискою від 07.11.2017 [PERSON] підтвердив наявність не повернутого боргу у розмірі, еквівалентному 2300 дол. США, та зобовязався особисто повернути решту боргу у розмірі, еквівалентному 2300 дол. США, до 01.01.2018, однак, станом на дату звернення до суду із зазначеним позовом, відповідачі не повернули борг у розмірі, еквівалентному 2100 дол. США. Пояснено, що офіційний курс гривні до долару США за даними НБУ станом на день подання позову, складає 26,32 грн. за 1 дол. США, а тому з відповідачів на його користь підлягає стягненню борг у розмірі 2100 дол. США, що еквівалентно 55 272,00 грн. Крім того, позивач посилався на те, що п. 1.7 договором передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми фінансової допомоги кредитором, нараховується пеня, що становить 0,5 % від загального розміру фінансової допомоги за кожен день прострочки, починаючи з 14.12.2016. Зазначено, що загальний розмір позики становить 3000 дол. США, що еквівалентно 78 960,00 грн. Тому, позивач вважає, що з відповідачів на його користь також підлягає стягненню пеня станом на 04.07.2018 за прострочення виконання зобовязання 567 днів у розмірі 223 851,60 грн. з розрахунку 78 960 *0,5*567 днів. Ухвалою судді від 13.07.2018 відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 06.02.2019 на адресу суду від представника позивача надійшла позовна заява у новій редакції, в якій останній вказав відповідачем у справі [PERSON], третьою особою - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВТОР ГРУП", та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму неповернутої позики у розмірі 55 272,00 грн., суму пені за прострочення виконання зобовязання 223 851, 60 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні 20.02.2019 представником позивача було надано детальний розрахунок пені, та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму неповернутої позики у розмірі 55 272,00 грн. та пеню у розмірі 190 412,04 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. та судовий збір у розмірі 2791,00 грн. Також в матеріалах справи наявна заява представника позивача, в якій зазначено, що він не заперечує проти заочного розгляду справи. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, беручи до уваги позицію сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Третя особа у судове засідання не зявилася, будучи повідомленою про розгляд справи належним чином. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.09.2016 між [PERSON] (кредитор) та ТОВ «ЄВРОВТОР ГРУП» в особі директора [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання поворотної відсоткової фінансової допомоги, за умовами якого позичальнику було надано фінансову допомогу у розмірі 3000 дол. США, для поповнення його обігових коштів. Згідно п.п. 1.5. договору вказана фінансова допомога надається строком на три місяці з дати укладення договору та передачі фінансової допомоги позичальнику, до 14.12.2017. Вказаний в цьому пункті строк може бути продовжений за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору. Як вбачається з розписки [PERSON] від 07.11.2017, останній підтвердив, що згідно з договором про надання поворотної відсоткової фінансової допомоги від 14.09.2016 він взяв у [PERSON] в борг 3000 дол. США терміном на три місяці з 14.09.2016. До 14.12.2016 виплатив відсотки, що становить 15 % від загальної суми боргу, у розмірі 450 дол., на дату 07.11.2017 частково повернув борг у сумі 700 дол. Зобовязується сплатити решту суми, яка складає 2300 дол. до 01.01.2018. В судовому засіданні позивач зазначив, що 07.03.2018 відповідачем було також повернуто йому борг у сумі 200 дол. США, однак, про зазначене розписки не складалося. У звязку з наведеним вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на його користь борг у розмірі 2100 дол. США, що згідно офіційного курсу гривні до долару США за даними НБУ станом на день подання позову, 06.07.2018, еквівалентно 55 272,00 грн. Судом встановлено, що представником позивача 19.06.2018 відповідачу було направлено вимогу про повернення боргу у розмірі 2100 дол. США, однак дана вимога виконана не була. В силу вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 14.1.257. Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Поворотній фінансовій допомозі у Цивільному кодексі України відповідає договір позики, особливості укладання якого врегульовані статтями 1046 - 1053 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відтак, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частинами 1, 2 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Пунктом 2 ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, якийвидається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України встановлено, що угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вищезазначене кореспондується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на наведене суд вважає обґрунтованим вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь боргу у розмірі 2100 дол. США, що згідно офіційного курсу гривні до долару США за даними НБУ станом на день подання позову, 06.07.2018, еквівалентно 55 272,00 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 190 412,04 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Пунктом 1.7 договору про надання поворотної відсоткової фінансової допомоги від 14.09.2016 передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми фінансової допомоги кредитором, нараховується пеня, що становить 0,5 % від загального розміру фінансової допомоги за кожен день прострочки, починаючи з 14.12.2016. Згідно наданого стороною позивача розрахунку, пеня за період з 14.12.2016 по 04.06.2018 становить 190 412,04 грн., а саме: за період з 14.12.2016 по 07.11.2017 129 494,40 грн. (3000 дол. США*0,5%*328 днів), за період з 07.11.2017 по 07.03.2018 36 321,60 грн. (2300 дол. США*0,5%*120 днів ), за період з 07.03.2018 по 04.06.2018 24 596,04 грн. (2100 дол. США*0,5%*89 днів). Наданий розрахунок перевірений судом та є арифметично вірним. Однак, як вбачається з матеріалів справи, з зазначеним позовом позивач звернувся 06.07.2018, а не 04.06.2018, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог та задовольняє вимогу позивача про стягнення пені за період з 14.12.2016 по 04.06.2018 у розмірі 190 412,04 грн. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Що стосується стягнення судових витрат на користь позивача, то слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2791,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2456,63 грн.

Outcome: approved