Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] , якого представляє адвокат Парфан Т.Д., звернувся до Верховинського районного суду із позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,1727 га, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, селище Верховина, що належить на праві власності [PERSON] , вчинений 23.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, таким, що не підлягає виконанню. Понесені судові витрати просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обгрунтовує, що 10.01.2007 року між позивачем - [PERSON] і відповідачем - АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №IFVWGA00000025, згідно з яким Банк зобов`язався надати Позичальнику кошти в сумі 17500 доларів США. 02.02.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Верховинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього 15067, 14 доларів США, що за курсом національної валюти складає 383308,04 грн. заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Верховинського районного суду від 11.12.2017 року відмовлено банку в задоволенні цього позову, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.04.2018 року. У подальшому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 23.07.2019 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,1727 га, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область селище Верховина, що належить на праві власності [PERSON] , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, задовільнити вимоги Банку про стягнення боргу згідно з кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025в сумі 26640 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 739031 гривень. Посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 ЗУ "Про нотаріат", оскільки нотаріусом не було встановлено безспірності заборгованості та порушення порядку вчинення виконавчого напису, позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 25.08.2020 року дана позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з підготовчого засідання. Ухвалою суду від 20.10.2020 року вказану позовну заяву на стадії підготовчого засідання залишено без розгляду. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.11.2020 року задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Парфана Т.Д., ухвалу Верховинського районного суду від 20.10.2020 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Дана справа Івано-Франківського апеляційного суду поступила до Верховинського районного суду 30.11.2020 року. Ухвалою Верховинського районного суду від 03.12.2020 року вказану справу, яка повернулася з Івано-Франківського апеляційного суду, прийнято до розгляду зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 12.01.2021 року підготовче провадження в даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Оскільки у ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачена можливість суду вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів тільки у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином , то ухвалами суду від 27.01.2021 року та 23.02.2021 року судові засідання у даній справі було відкладено (а.с. 206, 214, 223-224, 209,228). У судове засідання 15.03.2021 року не з`явилися позивач [PERSON] та його представник - адвокат Парфан Т.Д., які просили дане судове засідання проводити без їх участі (а.с.239-240). До суду також не з`явилася третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яка про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, подала заяви про проведення судового розгляду цієї справи 27.01.2021 року, 23.02.2021 року, 15.03.2021 року без її участі з обов`язковим направленням їй копії судового рішеня (а.с.216-219, 235-236). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. До суду не з`явився представник відповідача - АТ КБ «ПриватБанк», який про місце, дату та час проведення судових засідань повідомлений належним чином (а.с. 206, 214, 223-224, 238), у відзиві просив дану справу розглядати у його відсутності. (а.с.68). Відповідач подав до суду відзив на дану позовну заяву (а.с. 65-68), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, обґрунтовуючи тим, що виконавчий напис нотаріусом вчинено відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1999 року №1172. Суд, заслухавши 23.02.2021 року вступне слово представника позивача - адвоката Парфана Т.Д., повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Встановлено, що 10.01.2007 року між позивачем - [PERSON] і відповідачем - АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №IFVWGA00000025, згідно з яким Банк зобов`язався надати Позичальнику кошти в сумі 17500 доларів США на термін до 09.01.2017 року (а.с.191-193). 10.07.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюком І.І. Відповідно до п.33.2, п.33.1,п.33.3 вказаного договору, саме нерухомим майном [PERSON] , в тому числі земельною ділянкою [NUMBER] площею 0,1727 га, що знаходиться в селищі Верховина Івано-Франківської області, забезпечується виконання зобов`язань останнього за кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025 (а.с.194-196). 02.02.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Верховинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього 15067, 14 доларів США, що за курсом національної валюти складає 383308,04 грн. заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025.Рішенням Верховинського районного суду від 11.12.2017 року відмовлено банку в задоволенні цього позову (а.с.104-107), яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.04.2018 року (а.с.97-100). У подальшому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 23.07.2019 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,1727 га, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область селище Верховина, що належить на праві власності [PERSON] , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, задовольнити вимоги Банку про стягнення боргу згідно з кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025в сумі 26640 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 739031 грн. (а.с.34). Таким чином, на момент вчинення нотаріусом Бондар І.М. виконавчого напису від 23.07.2019 року набрало законної сили рішення Верховинського районного суду від 11.12.2017 року, яким відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025. Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року скасовано вищевказану постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.04.2018 року та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.97-100). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.07.2020 року знову ж таки залишено без змін рішення Верховинського районного суду від 11.12.2017 року (а.с.89-95). Ухвалою Верховного Суду від 28.08.2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АК КБ «ПриватБанк» на рішення Верховинського районного суду від 11.12.2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21.07.2020 року (а.с.102-103). Також встановлено, що у березні 2019 року [PERSON] звернувся до Верховинського районного суду з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов`язання за кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025, зобов`язання видати довідку про відсутність заборгованості за вказаним договором. Рішенням Верховинського районного суду від 12.11.2019 року цей позов задоволено частково, визнано припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025 та в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 169-171). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.02.2020 року скасовано рішення Верховинського районного суду від 12.11.2019 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, а постановою Верховного Суду від 25.11.2020 року скасовано постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12.02.2020 року та рішення Верховинського районного суду від 12.11.2019 року залишено в силі (а.с.172-176). У ст.ст.15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі N 6-887цс17, а також Верховним Судом у постанові від 06.05.2020 року у справі N 320/7932/16-ц, у якій відповідачем був ПАТ КБ «Приватбанк», та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна. На підставі вищевикладеного вбачається, що при вчиненні нотаріусом оспорюваного виконавчого напису у боржника [PERSON] не було безспірної заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025, та був наявний невирішений по суті спір за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов`язання за кредитним договором від 10.01.2007 року №IFVWGA00000025 і зобов`язання видати довідку про відсутність заборгованості за вказаним договором, що є підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач та його представник, окрім того, просять стягнути з відповідача 27600 грн. витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим 18.02.2021 року подано до суду докази з цього приводу, а саме: -копію детального опису послуг наданих [PERSON] в рамках договору про надання правової допомоги від 01.08.2018 року у справі №938/380/20 за його позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, згідно з яким вартість послуг про надання правової допомоги становить 27600 грн., в тому числі підготовка і подання позовної заяви - 5000 грн., участь у судових засіданнях - 8000 грн., підготовка до судових засідань 2500 грн., підготовка процесуальних документів - 2100 грн., гонорар успіху - 10000 грн (а.с.222); -копію квитанції до прибуткового касового ордера №4/02 від 18.02.2021 року, з якої вбачається, що адвокат Парфан Т.Д. на підставі договору про надання правової допомоги від 01.08.2018 року отримав від [PERSON] кошти в сумі 17600 грн (а.с.222); -копію витягу з електронної пошти « [INFO] » про направлення 23.02.2021 року на електронну адресу «[INFO] » вищевказаних доказів витрат позивача на правову допомогу (а.с.225). Ухвалою суду від 23.02.2021 року вказані докази направлено відповідачу, якому також роз`яснено, що 1) відповідно до ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; 2) запропоновано відповідачу скористатися своїм правом доведення у даній справі неспівмірності витрат на правничу допомогу, про що подати до Верховинського районного суду в строк до 08.03.2021 відповідні клопотання та докази; 3) відкладено судовий розгляд цієї справи на 15.03.2021 року о 16.30 год. Указану ухвалу з доказами витрат позивача на правничу допомогу направлено відповідачу, які ним отримано електронною поштою 25.02.20021 року (а.с. 225,232-233,241) та Укрпоштою - 05.03.2021 року (а.с.238). Станом на 15.03.2021 року до Верховинського районного суду (ні через електронну пошту, ні через Укрпошту) від відповідача не поступило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у цій справі. Оскільки від відповідача не поступило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у цій справі у зв`язку з їх неспівмірністю, то суд вважає, що витрати в сумі 17600 грн., які позивач вже оплатив адвокатові за підготовку і подання позовної заяви, участь у судових засіданнях, підготовки до судових засідань, підготовки процесуальних документів, підлягають стягненню з відповідача. З приводу стягнення з відповідача гонорару успіху в сумі 10000 грн., то слід згадати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка відображена в постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171 гс19, згідно з якою сплата адвокату «гонорару успіху» можливе тільки на підставі угоди між ним та клієнтом, в якій сторони передбачили саме такий вид гонорару адвокату. Вивченням договору про надання правової допомоги, укладеного 01.08.2018 року між адвокатом Парфаном Т.Д. та [PERSON] , (а.с. 35, 120), встановлено, що цією угодою сторонами не передбачено сплату адвокату так званого «гонорару успіху», у зв`язку з чим сума в розмірі 10000 грн., як «гонорар успіху», не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, уч. 6 ст. 141 ЦПК України закріплено, що, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевказане, з відповідача слід стягнути судовий збір, який справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2020 року становить 840,80 грн. Судовий збір повинен бути стягнутий за реквізитами Верховинського районного суду саме: отримувач коштів:ГУК в.Ів.-Фр.об./ТГВерховина/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 899998, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача:UA398999980313101206000009622, код класифікації доходів бюджету:22030101. З врахуванням наведеного, ст.ст.15,16, 18, ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved