Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

у березні 2020 року АТ «Альфа-банк» звернувся суд з позовом про зняття з реєстраційного обліку та визнання осіб такими, що втратили право користування нерухомим майном. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" АТ "Альфа Банк" було оформлено право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 26,60 кв.м, житловою площею 17,30 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . За даними реєстру територіальної громади м. Києва за даною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також малолітня [PERSON] , [INFO] , яка набула право користування вказаним житловим приміщенням після укладення договору іпотеки, укладеного 27.04.2007 р. між ТОВ "УніКредит Банк" та [PERSON] . Позивач звернувся до відповідачів з вимогою звільнити вказане житлове приміщення, проте колишній власник продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Позивач вважає, що оскільки відповідачі не є власниками житла, а своїми діями порушують законні права АТ «Альфа Банк», вони підлягають виселенню. За таких підстав, позивач просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та малолітню [PERSON] , [INFO], такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] ., та зняти їх з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 37) Відповідачі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2007 року між ТОВ "УніКредит Банк" та [PERSON] укладено іпотечний договір № МRTG-000000002623/S, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № МRTG-000000002623 від 27 квітня 2007 року однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 5) Відповідно до ст. 9 вказаного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі - рішення суду, - виконавчого напису нотаріуса, - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов"язань по кредитному договору в порядку, визначеному законодавством України (в т.ч. статтею 37 Закону України "Про іпотеку") та умовами цього договору, - продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч. статтею 38 Закону України "Про іпотеку") та умовами цього договору. Вбачається, що 27 лютого 2020 року приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа - банк". (а.с. 9) В зазначеній квартирі зареєстровані: відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх малолтіня дитина [PERSON] , [INFO] . При цьому, малолтіня [PERSON] , [INFO], зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки. (а.с. 8) Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). У відповіддності зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира. Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст. 346 ЦК України є відчуження майна. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 156 ч. 4 ЖК України передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. За правилом п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач, обґрунтовуючи заявлені ним позовні вимоги, посилається на наявність у нього права власності, що зареєстроване у встановленому законом порядку, на спірну квартиру, набутого у встановленому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у іпотечному договорі, предметом якого була вказана квартира. Право користування квартирою у відповідачів прямо пов`язано і було похідним від наявного у них права власності на вказану квартиру, і разом з припиненням права власності на квартиру відповідачі втратили і складові такого права, в тому числі право розпорядження, користування та володіння майном. З набуттям позивачем права власності, право власності відповідачів на відчужене майно припинилося. Користування бувшими власниками квартирою для проживання без згоди нового власника обмежує права прозивача, як нового власника майна. Таким чином, порушені права власника підлягають захисту, і позивач має право вимагати усунення порушення його прав власника, зокрема, у обраний ним спосіб шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в цій частині. Що стосується позовних вимог АТ "Альфа - Банк" в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, то вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення про визнання осіб такми, що втратили право користування житловим приімщенням, є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку. По справі не встановлено будь-яких протиправних дій відповідачів, які б вимагали додаткового захисту прав позивача шляхом надання зняття їх з реєстраційного обліку, тому позов в цій частині є недоведеним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ «Альфа-Банк» підлягає до часткового задоволення. В порядку статті 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2 102, грн.

Outcome: partial