Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом, в якому ставить питання про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 117000,00 грн. та судового збору в розмірі 1762 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 27.12.2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 13800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 13442,84 грн., заборгованість по процентам у сумі 103557,16 грн. Уповноважений представник позивача в судовому засіданні зазначила, що відповідач, відповідно до виписки по картковому рахунку, картою користувався неодноразово. Відповідачем заборгованість по кредитному договору не сплачена на момент звернення до суду із зазначеним позовом, у зв'язку з чим уповноважений представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. Уповноважений представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав. Вважає, що банк пропустив строк звернення до суду з даними вимогами. Оскільки [PERSON] припинив користуватися послугами банку з квітня 2014 року тому, що відділення банку було зачинено і термін дії картки якою відповідач користувався закінчився у жовтні 2014 року, однак банк звернувся до суду із позовом лише у 2018 році, тому представник відповідача вважає, що на момент звернення позивача із позовом вже минув строк звернення до суду із зазначеним позовом, у зв'язку з чим вважає що позов не підлягає задоволенню. Що стосується відсотків нарахованих за користування кредитом, то уповноважений представник відповідача їх вважає завищеними, оскільки умови кредитування не відповідають нормам чинного законодавства. Окрім того [PERSON] не був належним чином обізнаний щодо підняття відсоткової ставки. Також позивач не надає жодного доказу щодо того, що відповідач саме з наданими до позову умовами та правил надання банківських послуг ознайомлений. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 27.12.2010 року отримував картку № [NUMBER] яка діяла до останнього календарного дня жовтня 2014 року. Також, суд зазначає, що пролонгація договору полягає в продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, якщо інше не передбачено договором, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, отже така дія як пролонгація договору не є разовою, а діє до розірвання сторонами договору, що кореспондується з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 1.1.7.42 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що цитата: «Стороны признают, что действие Договора прекращается в момент закрытия последнего Счета/Вклада Клиента, открытого в рамках Договора либо подпадающего под действие Договора, а также при окончании использования услуг Банка, предусмотренных Договором. При наличии у Клиента к моменту закрытия последнего счета Клиента непогашенной задолженности перед Банком по Договору, в том числе задолженности по овердрафту, а также задолженности по оплате комиссий Банка, действие Договора прекращается после полного погашения такой задолженности.». Окрім того, відповідачем і представником відповідача не надано будь-яких доказів щодо не відповідності тих умов, які надані позивачем до позовної заяви тим умовам, які отримав відповідач при укладанні Договору. У зв'язку із чим, суд не приймає аргументи сторони відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом. При цьому, суд погоджується із доводами представника позивача щодо звернення позивача із позовом до суду в межах строку позовної давності. Таким чином, оскільки Договором не встановлено що строк погашення заборгованості по кредиту відповідає строку дії кредитної картки, відповідачем не виконано всіх умов Договору, з урахуванням положень ч. 5 ст. 261 ЦК України, суд доходить висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущений, тому у цій частині вимог відповідача слід відмовити. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 27.12.2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 13800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 27.12.2010 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] встановив, що станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 117000 грн. 00 коп., з них 13442грн. 84 коп. - заборгованість за кредитом, 103557грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а. с. 6-8). Окрім того, встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором б/н від 27.12.2010 року не виконав та станом на 30.09.2017 року має заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту 13442,84 грн., що підтверджується розрахунком позивача, тож в цій частині позов підлягає задоволенню. Окрім цього, суд погоджується з тим, що банком неправомірно збільшено процентну ставку з огляду на наступне. Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що проценти за користування кредитними коштами відповідачу нараховувались за період з 27.12.2010 року по 31.08.2014 року, виходячи із процентної ставки 30,00% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, виходячи із процентної ставки 34,8% річних, а з 01.04.2015 року по 30.09.2018 року, виходячи із 43,2%. Загальна сума нарахованих процентів становить 103557 грн. 16 коп. (а.с. 6-8). Із матеріалів справи убачається, що відповідачем 27.12.2010 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі (а.с.10). Із цієї заяви випливає, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.10). Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється та змінюється за рішенням банку. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в розмірі, встановленому Тарифами банку. Одночасно, п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка. Однак, представником позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, тобто письмово, не пізніш як за календарних 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься ставка. У кредитному договорі не встановлено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Окрім того, представником позивача не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення. Посилання на п. 1.1.3.2.3. договору, де встановлений порядок повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (а.с.17-зворот), а саме: банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9. цього договору, якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови, не заслуговують на увагу, оскільки ця умова договору щодо повідомлення клієнта суперечить порядку, передбаченому законом у ст. 1056-1 ЦК України, звужуючи права клієнта банку, а відтак є нікчемною. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 30,00% і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника. Адже у цій справі зміст умов та правил надання банківських послуг передбачає інформування позичальника про зміну тарифів. Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року. За змістом ст. 1048 ЦК України проценти за договором позики є платою за користування кредитними коштами, тому суд повинен стягнути проценти на день з'явлення вимоги позивачем, виходячи із погодженої з відповідачем відсоткової ставки, тобто 30,00% річних. Отже, з розрахунку заборгованості убачається, що в період з 30 квітня 2014 року по 30 вересня 2017 року відповідач [PERSON], кредитною карткою не користувався, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснював (а. с. 6-8), тому підстави для нарахування йому з 01 вересня 2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 34,80% на місяць, а з 01 квітня 2015 року - 43,20% на місяць відсутні. Також з розрахунку заборгованості убачається, що станом на 28.04.2014 року у відповідача відсутній залишок простроченої заборгованості за наданням кредитом (тілом кредиту). Таким чином, для з'ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, за період з 30.04.2014 року по 30.09.2018 року суд бере заборгованість по тілу кредиту на 30 квітня 2014 року (з моменту припинення відповідачем користування кредитною карткою), що становить 13442,84 грн. (13121,61 грн. - поточна заборгованість + 321,23 грн. - прострочена заборгованість), перемножує на 30,00% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобов'язання з 30 квітня 2014 року по 30 вересня 2017 року. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 13790,11 грн. (13442,84 х 30,00% : 360) х 1231 день прострочки. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 30 вересня 2017 року у розмірі 13790,11 грн. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанції про сплату судового збору на загальну суму 1762,00 грн. (а.с.42), то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 410,12 грн. (27232,95/117000,00)*1762).

Outcome: partial