Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до державного підприємства "Дослідне господарство "Новоселівське", стверджуючи, що 20 червня 1980 року була прийнята на посаду діловода відділу кадрів до державного підприємства "Дослідне господарство "Новоселівське" та працювала на різних посадах до 20 травня 2013 року. Наказом №34к від 20 травня 2013 року була звільнена згідно ст. 38 КЗпП у зв'язку з виходом на пенсію, але розрахунок з нею в день звільнення не був проведений. По даний час державне підприємство "Дослідне господарство "Новоселівське" заробітну плату не виплатило. Також позивачка стверджувала, що їй була заподіяна моральна шкода в розмірі 10000,00 грн. Позивачка просила суд стягнути з державного підприємства "Дослідне господарство "Новоселівське" її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 11885,46 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 20 травня 2013 року по 12 грудня 2013 року в розмірі 8295,20 грн., а всього стягнути 20180,46 грн., а також стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю Кузьонний О. І. в судове засідання не з'явився, надав заперечення, в яких позов визнав частково, заперечував проти задоволення вимог у частині стягнення середнього заробітку у частині затримки розрахунку, оскільки ухвалою господарського суду Одеської області порушено провадження про визнання банкрутом державного підприємства "Дослідне господарство "Новоселівське" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. А отже з цього вбачається, що вини підприємства у прострочені розрахунків не має. Також заперечував проти задоволення вимог у частині відшкодування моральної шкоди, тому що докази спричинення позивачці моральної шкоди у матеріалах справи відсутні. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі,суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 20 червня 1980 року була прийнята на посаду діловода відділу кадрів до державного підприємства "Дослідне господарство "Новоселівське". Наказом №34к від 20 травня 2013 року була звільнена згідно ст. 38 КЗпП у зв'язку з виходом на пенсію. Згідно довідки державного підприємства "Дослідне господарство "Новоселівське" №11/06 від 20 січня 2014 року заборгованість заробітній платі [PERSON] станом на 20 січня 2014 року становить 11776,15 грн. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Оскільки відповідач не провів розрахунок у визначені законом строки, тому вимога позову щодо стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає задоволенню. Підлягає також задоволенню вимога позивача щодо виплати їй середнього заробітку за час затримки проведення з нею повного розрахунку. Згідно ст.ст.116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач не провівши з позивачкою повний розрахунок у день звільнення 20 травня 2013 року зобов'язаний за час затримки розрахунку нести відповідальність у вигляді сплати середнього заробітку за період з 20 травня 2013 року по 12 грудня 2013 року, що складає 8853,39 грн. (207 х 42,77=8853,39 де 207 - це кількість прострочених днів, а 42,77- середньоденна заробітна плата). Приймаючи до уваги те, що позивачка просила стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку з 20 травня 2013 року по 12 грудня 2013 року в розмірі 8295,00 грн., а також те, що суд не може виходити за межі поставлених позивачем позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі - 8295,00 грн. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, залежно від характеру дій відповідача у спірних правовідносинах, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, ступеня вини особи, яка заподіяла шкоду та з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір цього відшкодування відповідно до ст. 23, 276 ЦК України, що регулюють спірні правовідносини, має бути визначений в розмірі 500,00 гривень.

Outcome: partial