Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернулось ПАТ "Ідея Банк" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказано, що 09/12/2010 р. між ПАТ "Плюс Банк", правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк", та відповідачкою було укладено кредитний договір № Ю84.024.72694., на умовах якого відповідачка отримала позику в сумі 4592 зі сплатою 30% річних, на строк вказаний в договорі. Позивач вказує, що відповідачка не виконала обов`язок щодо своєчасного повернення позики, а тому просить стягнути з неї заборгованість в примусовому порядку. В заяві від 27/03/2014 р. представник позивача просив суд розглянути дану справу без його участі; не заперечує проти заочного розгляду справи В судове засідання повторно не з`явилась відповідачка. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що 09/12/2010 р. між ПАТ "Плюс Банк", правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк", та відповідачкою було укладено кредитний договір № Ю84.024.72694., на умовах якого відповідачка отримала позику в сумі 4592 зі сплатою 30% річних, на 14 місяців; у разі прострочення зобов`язання з оплати позики договором передбачено сплату пені. Відповідно до змін до статуту ПАТ "Плюс банк" від 11/08/2011 р. його назву змінено на ПАТ "Ідея Банк". Відповідно до розрахунку позивача станом на 08/01/2014 р. заборгованість відповідачки перед позивачем складає 6512 гривень, з яких 260 гривень віндикаційні витрати, 3365,11 гривень пені, 520,43 гривень простроченого боргу, 2353,62 гривень прострочених процентів. Графіком щомісячних внесків за спірним кредитним договором відповідачка повинна сплачувати позику 14 платежами. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 1 ст. 1049 ЦК України вказано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В п. 2 ст. 625 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак відповідач не подав заперечень на позов або розрахунків, які б спростовували розрахунки позивача. Відповідно до п. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином судом встановлено, що свої обов`язки за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала і з неї підлягає стягненню сума заборгованості, яка розрахована позивачем. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку його виконання. Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається у разі вчинення боржником дії, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. Наслідком переривання строку позовної давності, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, є перебіг строку позовної давності заново, а відповідно - до нового строку не зараховується час, що минув до моменту його переривання. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", а також згідно із імперативним приписом п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Позивач вказує, що відповідач здійснив останній платіж 26/03/2012 року. Відтак, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Вказаний строк давності є присічним, а тому не підлягає поновленню незалежно від поважності причин його пропуску. Разом тим ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено частинами 12 та 13 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" № 3795-VI від 22 вересня 2011 року. Пунктом 2 прикінцевих положень цього Закону передбачено, що його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, тобто до 16 жовтня 2011 року. Однак, договір між позивачем та відповідачем було укладено раніше - до цієї дати, а отже чинні на даний час положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якими встановлено заборону вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не застосовуються до відносин, що виникли на підставі укладеного між договору. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було подано заяви про застосування строку позовної давності, підстави для його застосування згідно із п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні. Відповідно до п. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивач не надав суду розрахунку процентів та пені, відповідно у суду відсутня можливість перевірити обґрунтованість відповідного розрахунку або здійснити його самостійно. Відповідно до позовної заяви прострочений борг відповідачки становить 520,43 гривень, на які нараховано пеню в сумі 3365,11 гривень, при тому що збитки у виді віндикаційних витрат становлять 260 гривень та проценти в сумі 2366,46 гривень. Таким чином позивач не надав суду розрахунку щодо строку нарахування процентів та пені, правових підстав їх нарахування, а пеня і проценти значно перевищують розмір збитків. В п. 1 ст. 3 ЦК України вказано, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Так, право на судовий захист цивільного права передбачає можливість для суду перевірити правильність нарахування позивачем сум до стягнення з відповідача, однак у зв`язку з невиконанням позивачем свого обов`язку щодо доказування підстав позову та обґрунтованості вимог до відповідача, суд позбавлений можливості перевірити правильність таких нарахувань. Відсутність у суду можливості перевірити правильність обчислення вимог до стягнення з відповідача прямо пов`язана з неможливістю стягнути з відповідача грошові кошти, які не підлягають стягненню, які не обґрунтовані договірними обов`язками відповідача. Крім цього не є розумною, добросовісною та справедливою вимога позивача про стягнення з відповідача 2366,46 гривень процентів та 3365,11 гривень пені за умов 520,43 гривень основної суми боргу та 260 гривень збитків. В п. 1 ст. 13 ЦК України вказано, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (п. 2 ст. 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України вказано, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Так, в п. 3 ст. 16 ЦК України вказано, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 13, 16, 629, 1049, 1050, ст. 61 ЦПК України суд, -

Outcome: approved