Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Представником позивача [PERSON] - адвокатом Пилипчуком В.Ф. 13 листопада 2019 року було подано до Любешівського районного суду Волинської області позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП до Моторного (транспортного) страхового бюро України, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 жовтня 2018 року о 15 годині 30 хвилин на автодорозі Т-0311 в с.Седлище, Любешівського району, Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту ДТП), за участю автомобіля марки "AUDI-Q7", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та за участі трактора МТЗ-82, під керуванням [PERSON] , внаслідок якої автомобіль позивача [PERSON] зазнав значних механічних пошкоджень. Рішенням Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року[PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №83-2018 від 02 листопада 2018 року, експерта Семенюка В.М. , матеріальний збиток досліджуваного автомобіля марки "AUDI-Q7" внаслідок ДТП становить 144758,11 грн.. Тому з урахування вказаного вище, норм ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ЗУ "Про страхування", а також ЦК України представник позивача просить суд: 1)стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту МТСБУ) та [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 144758,11 грн.; 2)стягнути з МТСБУ та [PERSON] на користь [PERSON] витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження в розмірі 4000,00 грн.; 3)стягнути з МТСБУ та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50000,00 грн.; 4)стягнути з МТСБУ та [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В поданому МТСБУ до Любешівського районного суду відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Купар І.Ю. просив у позові [PERSON] до МТСБУ про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - відмовити повністю за безпідставністю. Вказав, що відповідно до п.41.1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі по тексту Закону №1961-IV)МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Ствердив, що шкода заподіяна трактором МТЗ-82, який у розумінні п.1.5 вказаного вище Закону не являється транспортним засобом. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача [PERSON] - адвокат Пилипчук В.Ф. позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження та понесених позивачем судових витрат, які складаються із судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відмовився від позову в частині стягнення моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стверджуючи, що [PERSON] відшкодував [PERSON] завдану ним моральну шкоду. Представник відповідача МТСБУ - адвокат Купар І.Ю. в судовому засіданні в режимі відеоконференції надав пояснення аналогічні викладеним у його відзиві на позовну заяву. В частині позовних вимог [PERSON] до МТСБУ просив відмовити у повному обсязі за безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи міститься відповідна судова повістка, яка надсилалася [PERSON] за місцем його реєстрації. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля "AUDI-Q7", реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до частин 5 та 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, доказом, що підтверджує факт завдання шкоди [PERSON] відповідачем [PERSON] , є постанова Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року, яка набрала законної сили 22 квітня 2019 року, згідно з якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На підтвердження розміру завданої шкоди автомобілю марки "AUDI-Q7", реєстраційний номер [NUMBER] , позивачем надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №83-2018 від 02 листопада 2018 року. Даний висновок експерт Семенюк В .М. підтвердив під час допиту в судовому засіданні 11 листопада 2019 року у справі №162/452/19 (провадження №2/162/191/2019), що було досліджено під час розгляду даної цивільної справи. Таким чином в суді беззаперечно доведено, що розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, який підлягає відшкодуванню [PERSON] становить 144758,11 гривень. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Відповідно до п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування, зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 41.1 статті 41 Закону №1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України (стаття 21 Закону №1961-IV). У статті 1 Закону 1961-IV вказано, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: пункт 1.5 наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Стаття 34 Закону України "Про дорожній рух" визначає, що державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Окрім того дана стаття вказує, що трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка, інші механізми - підлягають відомчій реєстрації центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі у порядку, визначеному Постановою КМУ №694 від 8 липня 2009 року. Законом передбачено наступні коригуючі коефіцієнти, залежно від типу транспортного засобу, а саме: ?легковий автомобіль; ?причепи до легкових автомобілів; ?автобуси; ?вантажні автомобілі; ?причепи до вантажних автомобілів; ?мотоцикли та моторолери. Таким чином, спецтехніка за своєю суттю навіть не є транспортним засобом, Закон не вимагає оформлення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності для спецтехніки, а тому шкода, завдана у процесі її експлуатації має відшкодовуватись винною особою або роботодавцем винної особи на загальних підставах, які встановлюються цивільним законодавством України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2019 року справа №295/5514/17. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з цим, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, в тому числі шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч.1 ст.1188 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу, на час вчинення ДТП застрахована у Волинському обласному управлінні ПрАТ "УПСК", строк дії з 19 квітня 2018 року до 18 квітня 2019 року включно. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , на час вчинення ДТП не застрахована, оскільки Законом не передбачене страхування транспортного засобу, щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч.1 ст.2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутність такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, трактор у розумінні Закону України "Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів" - не є транспортним засобом, а відтак МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, не може відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення страхового відшкодування з МТСБУ на користь [PERSON] .. Позовні вимоги [PERSON] до МТСБУ не підлягають до задоволення у зв`язку з їх безпідставністю. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Представник позивача в судовому засіданні заявив вимогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну майнову шкоду, у випадку встановлення під час судового розгляду відсутності підстав стягнення з МТСБУ на користь [PERSON] страхового відшкодування за шкоду завдану внаслідок ДТП. Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). В порядку ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки' роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК). Потерпілий подав докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Враховуючи вказане вище, оскільки факт завдання шкоди відповідачем [PERSON] , встановлено постановою Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року та наявність у позивача [PERSON] права на відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 144758,11 грн.. Щодо судових витрат. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені позивачем судові витрати на оплату послуг експерта в розмірі 4000,00 гривень, на підтвердження чого надається копія квитанції до прибуткового касового ордера №83 від 02 листопада 2018 року. Як убачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2216 гривень, який слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, що передбачено ч.9 ст.141 ЦПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Як убачається із доданих письмових доказів: договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 листопада 2019 року, розрахунку послуг професійної правничої допомоги, квитанції до прибуткового касового ордера від 12 листопада 2019 року позивач сплатив адвокату Пилипчуку Віктору Федоровичу (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №253 від 31 липня 2003 року) кошти в загальній сумі 17550,00 грн. на оплату правничої допомоги, яка відповідно акту виконання робіт складається з: 5500,00 грн. - складання позовної заяви із ксерокопіюванням додатків та направленням до розгляду в Любешівський районний суд Волинської області; 1500,00 грн. - оформлення та направлення адвокатських запитів; 2000,00 грн. - надання правової інформації, консультації та роз`яснення з правових питань; 1500,00 грн. - ознайомлення та ксерокопіювання матеріалів справи у Любешівському районному суду; 7050,00 грн. - надання правничої (правової) допомоги у Любешівському районному суді. У свою чергу, суд зазначає, що ряд послуг, які були надані адвокатом позивачу не є доцільними, дублюють одна одну, не потребують спеціальних професійних навиків (надання правової інформації, консультації та роз`яснення з правових питань, оформлення та направлення адвокатських запитів, ознайомлення та ксерокопіювання матеріалів справи у Любешівському районному суді). При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує, що розгляд даної справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі, в якій було проведено два судових засідання, оскільки дана справа є справою незначної складності. Підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже усі документи, необхідні для складання і подання до суду позовної заяви, були у позивача в наявності, при цьому надання консультації з приводу виниклих правових питань, опрацювання документів наданих клієнтом, охоплюється підготовкою проектів процесуальних документів, а тому додаткових витрат не потребують. Відтак, доцільність та обґрунтованість витрат позивача в частині надання консультації з приводу виниклих правових питань, опрацювання документів наданих клієнтом за таких обставин не відповідає складності справи. Крім того, в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які відомості щодо відповідей наданих підприємствами, установами, організаціями на адвокатські запита. Разом з цим суду незрозуміло якого роду, кому та в якому вигляді адвокатом Пилипчуком В .Ф. надавалась правнича (правова) допомога у Любешівському районному суді Волинської області, при тому, що позивач [PERSON] не був присутнім в залі судових засідань під час розгляду справи. Тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17550,00 грн.. Водночас, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового відшкодування позивачеві за рахунок відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5500,00 грн.. Отже, враховуючи вищевикладене, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5500,00 грн.. Оскільки в судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Пилипчук В.Ф. відмовився від позову в частині стягнення з відповідачів на користь [PERSON] моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому в цій частині позовних вимог, відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, провадження в даній цивільній справі слід закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Outcome: partial