Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою 20.01.2014 року та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 374,35 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою суду від 15.12.2015 року за заявою позивача позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 374,35 грн., завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - залишені без розгляду (а.с. 160,161). В зв'язку з відшкодуванням страховою компанією матеріальної шкоди в розмірі 259,70 грн., позивач та її представник просили стягнути з відповідача [PERSON] 10 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог вказували, що 08.09.2013 року мала місце ДТП за участю [PERSON], який керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, здійснив небезпеку, здійснив наїзд на [PERSON], в результаті чого їй було заподіяно легкі тілесні ушкодження. В зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, позивачу було завдано фізичний біль, душевні переживання. В результаті ушкодження здоров'я, звичний для [PERSON] спосіб життя змінився, оскільки вона змушена була лікуватися, вживати заходів для захисту своїх порушених прав, оскільки відповідач жодної допомоги не надав, тому розмір моральної шкоди оцінено в 10000 грн. Не заперечували, що до страхової компанії з вимогами про відшкодування моральної шкоди [PERSON] не зверталася в силу своєї необізнаності. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень стверджувала, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на випадок ДТП була застрахована, а отже вимоги позивача пред'явлені до неналежного відповідача. Крім цього, стверджувала про недоведеність причинного зв'язку між отриманими позивачем тілесними ушкодженнями та діями [PERSON], зокрема у зв'язку з відмовою [PERSON] своєчасно пройти судово-медичне обстеження та експертизу. Визнання його винуватим за ст.. 124 КУпАП ще не є доказом того, що внаслідок ДТП отримані тілесні ушкодження, адже за вказаною статтею передбачена відповідальність за спричинення пошкодження транспортних засобів. Тому вважала, що вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставні. Представник третьої особи - ПрАТ "СК "Уніка" [PERSON], в ході судового засідання підтвердив, що станом на 08.09.2013 року ПрАТ "СК "Уніка" та [PERSON] перебували у договірних відносинах по обов'язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності [PERSON], як водія транспортного засобу ДАЧІЯ-ЛОГАН АЕ 1176 СО. [PERSON] звернулася до ПрАТ "СК "Уніка" з заявою про відшкодування матеріальної шкоди, у зв'язку з чим їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 259,70 грн. З будь-якими іншими заявами, в тому числі про відшкодування моральної шкоди, [PERSON] до ПрАТ "СК "Уніка" не зверталася. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, якими вони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказом в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним. Серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів закон передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні встановлено, що 08.09.2013 року о 14 годині, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Леніна в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом створив небезпеку та здійснив наїзд на пішохода [PERSON], залишивши після цього місце ДТП, що підтверджується постановою Криворізького районного суду від 14.11.2013 року у справі № 177/3280/13-п (а.с. 7), яка в силу ч.4 ст. 61 ЦПК України є обов'язковою для суду при вирішенні спору про цивільно-правові наслідки дій особи, щодо якої її ухвалено. Факт належності вказаного автомобіля на праві власності [PERSON] не заперечувалося сторонами та що видно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження за № 12013040450001009 (а.с. 11 вказаних матеріалів). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] при керуванні автомобілем [NUMBER] , станом на 08.09.2013 року була застрахована ПрАТ "СК "Уніка", згідно договору страхування АЕ 704166 від 17.11.2012 року зі строком дії до 16.11.2013 року, що підтверджується повідомленням МТСБУ (а.с. 110-111) та письмовими поясненнями ПрАТ "СК "Уніка" (а.с. 131-132). За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до ЄРДР, однак провадження закрито постановою старшого слідчого СВ Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 11.10.2013 року, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, зокрема через не встановлення ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень [PERSON], через її неявку для проходження судово-медичної експертизи (а.с. 8-10). Вказана постанова слідчого не оскаржена, що не заперечували представники сторін та позивач. В результаті вказаної ДТП [PERSON] було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівого ліктьового суглобу, що підтверджується висновком спеціаліста № 3078 від 09.12.2013 року (а.с. 13) та висновком експерта № 1473 від 09.07.2014 року (а.с. 57-58), в яких зафіксовано характер тілесних ушкоджень, їх тяжкість та підтверджено вірогідність їх виникнення при обставинах даної ДТП. Наявність у позивача інших тілесних ушкоджень, які б перебували у причинному зв'язку з вказаною ДТП, зокрема у вигляді ЧМТ та забою грудної клітини, перед судом не доведена. Як вбачається з довідки травмпункту № 2 Криворізької МКЛ № 2 ДОР № 006230/9104 від 08.09.2013 року (а.с. 11) [PERSON], на підставі її скарг, було поставлено попередній діагноз: забій, забійна рана лівого ліктьового суглобу, ЗТГ, забій грудної клітини та ЗЧМТ, з яких підтвердження знайшов лише діагноз: забійна рана лівого ліктьового суглобу, що підтверджується вище вказаними висновками спеціаліста та експерта (а.с. 138) та результатами огляду лікарів (а.с. 138 зворот). Допитаний в судовому засіданні експерт Бондаренко стверджував, що в медичних документах [PERSON] не зафіксовані інші тілесні ушкодження, об'єктивні ознаки ЗЧМТ та ЗГТ - відсутні. Також підтвердила, що не виключена можливість утворення забійної рани лівого ліктьового суглобу у потерпілої [PERSON] при механізмі ДТП та відповідає даті 08.09.2013 року. Допитана як свідок сімейний лікар [PERSON] суду пояснювала, що вона надавала медичну допомогу [PERSON] в 2013 році, яка вказувала на те, що тілесні ушкодження вона отримала внаслідок ДТП. Свідок [PERSON] також підтвердила той факт, що вона бачила, як [PERSON] витягували з під автомобіля, яким керував [PERSON] [PERSON] і сам [PERSON] в своїх поясненнях, які містяться в матеріалах кримінального провадження за № 120130404500010009 підтвердив те, що він рухаючись заднім ходом відчув удар в задню частину автомобіля, та вийшовши з автомобіля, позаду автомобіля побачив [PERSON], яка сиділа на землі. Крім того, в постанові про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 14.11.2013 року зазначено чітко, що саме він скоїв наїзд на пішохода [PERSON], постанова не оскаржена, набрала чинності та є преюдиційною. Заперечення представника [PERSON], в частині не доведення наявності причинного зв'язку між протиправними діями [PERSON] та легкими тілесними ушкодженнями [PERSON], у вигляді забійної рани лівого ліктьового суглобу, суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються сукупністю вище вказаних доказів, досліджених у судовому засіданні. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Стаття 1187 ЦК України, визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено факт протиправних дій [PERSON] по керуванню джерелом підвищеної небезпеки, в результаті яких, було заподіяно ушкодження здоров'ю [PERSON] Отримані ушкодження, а саме забій ліктьового суглобу, який потребував накладення 2 швів (а.с. 33-34), спричинив фізичний біль позивачу, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди з вини [PERSON] Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON], суд враховує характер допущеного порушення, яке є необережним, ступінь вини [PERSON], характер та тяжкість отриманих тілесних ушкоджень, які є легкими, ступінь фізичного болю та страждань, яких зазнала позивач в результаті ушкодження здоров'я, їх тривалість,та виходячи з принципів розумності і справедливості, вважає, за необхідне визначити розмір моральної шкоди заподіяної [PERSON] 2 000 грн. Також в результаті протиправних дій [PERSON], позивачем було понесено матеріалі збитки в розмірі 259,70 грн. - на придбання медикаментів, які відшкодовані страховою компанією (а.с. 14,140), а також витрати на оплату послуг за видачу висновку спеціалісті в розмірі 114,65 грн. (а.с. 13,14), але за заявою позивача вимоги майнового характеру в розмір яких входить і сума 114,65 грн., залишені без розгляду (а.а.161). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до преамбули Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент укладення договору страхування), вказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 вказаного Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Стаття 22 Закону (в редакції чинній на момент укладення договору), передбачала, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України . При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Пункт 9.3 ст. 9 Закону визначає, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Тобто, на страховика Законом, який діяв на момент зазначеної ДТП, покладався обов'язок відшкодувати моральну шкоду в розмірі що не перевищує 5000 грн. (100000 грн. ліміт страхової суми за шкоду заподіяну здоров'ю потерпілого х 5% / 100%), решту має сплачувати винна особа. В порушення вказаних вимог Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач не звернулася до ПрАТ "СК "Уніка" з заявою про відшкодування моральної шкоди, не звернулася і до суду з вказаними вимогами до ПрАТ "СК "Уніка", хоча розмір моральної шкоди визначений судом складає 2 000 грн., тобто знаходиться в межах лімітів визначених п. 22.3 ст. 22 Закону. Натомість позивач пред'явила вказаний позов до [PERSON], який в даному випадку лише у разі недостатньої суми в межах ліміту страхової компанії мав би сплатити тільки різницю. Але сума моральної шкоди визначена судом не перевищує ліміт, визначений вищеназваним законом. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову до [PERSON], що не позбавить позивача права на звернення до страхової компанії, або суду з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed