Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

16 травня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що у період з 19 квітня 2002 року по 01 серпня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час цього шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. З початку 2013 року сторони припинили спільне проживання та фактичні сімейні відносини. Дитина залишилась проживати з позивачкою [PERSON] Відповідач будь якої соціальної допомоги на утримання сина він не надає, у вихованні участі не приймає, з початку 2013 року взагалі не спілкується а ні з нею, а ні з сином. Посилаючись на те, що дозвіл батька сина на виїзд дитини за межі України отримати неможливо, просила про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України за кордон до Туреччини та Єгипту дитини разом з нею на період з липня місяця 2018 року по лютий місяць 2019 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник служби у справах дітей [PERSON] в судовому засіданні також не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за своєї відсутності, відкладення судового засідання не надав. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 19 квітня 2002 року по 01 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі який було розірвано за рішенням Новобузького районного суду миколаївської області від 01.08.2014 року. (а.с.7) Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим виконкомом Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області ( а.с.6). 20.02.2015 року позивач по справі зареєструвала шлюб із [PERSON], після чого змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8) Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON], діючи в інтересах неповнолітнього сина, посилалась на те, що виїзд дитини за межі України носить тимчасовий та короткостроковий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією, а має на меті провести дитині курс оздоровлення та відпочинку. Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України для тимчасового перебування в Турецькій Республіці чи Єгипті не встановлено. Однак отримати від батька нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон разом з матір`ю неможливо, оскільки встановити зв'язок із ним неможливо. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно вимог ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За загальними правилами, встановленими ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України громадян України" від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністру України від 27 січня 1995 року № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового). Разом з тим, з позову вбачається, що у матері неповнолітнього [PERSON] є можливість для організації відпочинку та оздоровлення дитини за кордоном. Однак відсутність згоди батька для цього необґрунтовано обмежує її права на виховання дитини та обмежує її можливість як матері надати дитині достойні умови життя та розвитку. Крім того, дане питання було розглянуто на засіданні органу опіки та піклування при Новобузькій РДА Миколаївської області та 02.07.2018 року ухвалено висновок про відсутність заперечень даного органу, щодо виїзду неповнолітнього [PERSON] на відпочинок до країн Туреччини та Єгипту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон України без згоди батька та в його супроводі, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню його здоров'я та розвитку. Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію. Однак через припинення відносин з відповідачем позивачка не може домовитися з ним про порядок виїзду сина за межі України і отримати нотаріально посвідчену згоду на такий виїзд. Це суперечить інтересам дитини, яка позбавляється вказаних можливостей. За такого, дослідивши докази у справі, суд виходить з наявності підстав, передбачених ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька у період з 04 липня 2018 року по 01 лютого 2019 року. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору.

Outcome: approved