Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (а. с. 76-80), просили визнати за ними право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначали, що вони тривалий час, більше 30 років, постійно проживають у квартирі [ADDRESS] , що знаходиться на території Державної організації "Резиденція "Залісся" (далі - ДО "Резиденція "Залісся"), та належить відповідачу, зокрема, [PERSON] - із 1987 року, [PERSON] - із 1989 року, тобто з народження. Вказували, що [PERSON] є пенсіонером за віком, на даний час їй уже виповнилося 64 роки, у зазначену вище квартиру вона вселилася як цивільна дружина [PERSON] , який тривалий час працював майстром лісу та лісником у ДО "Резиденція "Залісся". [INFO] у них народився син [PERSON] , який постійно проживає з народження у цьому будинку. [PERSON] , проживаючи у вказаному житловому будинку, працювала у ДО "Резиденція "Залісся" на різних посадах, про що свідчать записи у її трудовій книжці. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті вони, [PERSON] та [PERSON] , постійно проживають у квартирі [ADDRESS] , що знаходиться на території ДО "Резиденція "Залісся" та належить відповідачу. Заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг вони не мають. У березні 2018 року вони звернулися до відповідача ДО "Резиденція "Залісся" із заявою, у якій, посилаючись на зазначені обставини, просили надати їм документи для реєстрації місця проживання у зазначеному будинку, у який вони вселилися на законних підставах як члени сім`ї працівника ДО "Резиденція "Залісся" та у якому проживають тривалий час. Проте, їхню заяву залишено без задоволення, тому вони змушені були звернутися до суду. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , вважають, що оскільки вони у квартиру [ADDRESS] вселилися на законних підставах як члени сім`ї наймача цього службового житла [PERSON] , якому вказана квартира була виділена під час його перебування у трудових відносинах з ДО "Резиденція "Залісся", після його смерті [INFO] постійно проживають у цій квартирі, тому вони відповідно до положень ст. 64 ЖК Української РСР (далі - ЖК УРСР) набули законне права користування цим службовим житловим приміщенням та реєстрацію в ньому свого місця проживання. Позивач [PERSON] і [PERSON] та їхній представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити заявлені ними позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ДО "Резиденція "Залісся" Онопрієнко З.В. у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] до 06 липня 2017 року була зареєстрованою в [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] до 18 квітня 2009 року у тому ж населеному пункті по [ADDRESS] , про що свідчать відмітки в їхніх паспортах. Померлому цивільному чоловікові позивача [PERSON] - [PERSON] ордер на вселення у спірне службове житлове приміщення не видавався. Враховуючи відсутність ордера, правові підстави для укладення договору найму житла відсутні. Також зазначала, що оскільки [PERSON] ордер на його проживання у спірному будинку [ADDRESS] " не видавався, до суду щодо визнання за ним права користування спірним службовим житловим приміщенням не звертався, зареєстрованим у даному будинку він не був, підстави для визнання за позивачами права користування спірним службовим житловим приміщенням відсутні. Просила суд у задоволенні позову відмовити. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що з 1987 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали вони разом у квартирі [ADDRESS] по вулиці Рожнянське лісництво. Під час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивачі, [PERSON] та [PERSON] , із вказаної квартири № 1 будинку № 6 не виселялися та постійно там проживають по даний час. Також суд встановив, що [PERSON] , з яким позивач [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1987 року, працював майстром лісу та лісником Заліського державного лісомисливського господарства, правонаступником якого є відповідач ДО "Резиденція "Залісся". За місцем роботи йому було надано вказане службове житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] (інв. № 10323023 ) по вулиці Рожнянське лісництво, що знаходиться території ДО "Резиденція "Залісся", належить відповідачу та перебуває на його балансі. Із свідоцтва про народження позивача [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Із листа ДО "Резиденція "Залісся" від 28 березня 2018 року за вих. № 93 вбачається, що заборгованості за утримання будинку за інвентарним № 10323023, у якому мешкає позивач [PERSON] відсутня. Договір найму даного будинку із [PERSON] не укладався. Вказаний будинок № 10323023 має статус службового житла. Обстеження цього будинку проводилося, обвал будинку не загрожує. Із листа ДО "Резиденція "Залісся" від 24 квітня 2018 року за вих. № 120 видно, що рішенням виконавчого комітету Броварської районної ради народних депутатів Київської області від 11 липня 1983 року за № 312 усі житлові приміщення, які на той час належали Заліському державному лісомисливському господарству, із 30 грудня 2005 року господарство має назву ДО "Резиденція "Залісся", віднесені до службових, у тому числі житловий будинок, який стояв на балансі за інвентарним номером 10323023. Свідок [PERSON] , який зареєстрований та проживає на території [ADDRESS] ), у судовому засіданні показав, що після закінчення навчання його та [PERSON] направили на роботу у Заліське державне лісомисливське господарство, виділили їм службове житло, чи видавали їм ордера він не пам`ятає, облік проживаючих на території ДО "Резиденція "Залісся" громадян вівся у книзі господарства. Із 1987 року [PERSON] став проживати разом із [PERSON] , у 1989 році у них народився син [PERSON] , з того часу позивачі постійно проживають на території ДО "Резиденція "Залісся". Чи був зареєстрованим [PERSON] за місцем свого постійного проживання йому невідомо. Свідок [PERSON] , який зареєстрований та проживає на території [ADDRESS] ), у судовому засіданні показав, що [PERSON] до дня смерті працював у Заліському державному лісомисливському господарстві, із 1987 року постійно проживав зі своєю дружиною [PERSON] на території ДО "Резиденція "Залісся" у будинку № [ADDRESS], у 1989 році у них народився син [PERSON] , позивачі постійно проживають у вказаному будинку по даний час та нікуди не виїжджали. Після смерті у 2001 році [PERSON] позивачів із вказаного будинку ніхто не виселяв та вони продовжують проживати у зазначеній квартирі по даний час. У ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зазначені вище обставини справи щодо роботи [PERSON] майстром лісу та лісником Заліського державного лісомисливського господарства, отримання ним під час роботи спірного службового жилого приміщення - квартири [ADDRESS] , тривалого проживання [PERSON] та [PERSON] як членів сім`ї [PERSON] у виділеному йому службовому житловому приміщенні по даний час, відсутності заборгованості по оплаті позивачами житлово-комунальних послуг, сторонами, зокрема, представником відповідача ДО "Резиденція "Залісся", у суді не заперечувалися, тому суд вважає, що згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. Із трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що вона з 01 квітня 1997 року по 31 жовтня 2012 року, тобто більше десяти років, працювала у ДО "Резиденція "Залісся" на різних посадах, зокрема, сторожем, опалювачем, робітником по лісокультурних роботах. Із трудової книжки позивача [PERSON] видно, що 19 вересня 2007 року його прийнято на роботу в ДО "Резиденція "Залісся" на посаду лісника в Рожнянське лісництво, 18 жовтня того ж року його звільнено з роботи у зв`язку із призивом на строкову військову службу, після проходження строкової військової служби 04 листопада 2008 року він повернувся на роботу в ДО "Резиденція "Залісся" та працював майстром лісу в Рожнянському лісництві до 01 жовтня 2012 року, звільнений з роботи із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Спір між сторонами виник з приводу користування [PERSON] та [PERSON] службовим житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , у якій позивачі тривалий час постійно проживають, та реєстрації їхнього місця проживання в цьому житлі. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо користування позивачами службовим житловим приміщенням, регулюються главою 3 ЖК УРСР (Користування службовими жилими приміщеннями), постановою Ради Міністрів Української РСР "Про службові жилі приміщення" від 04 лютого 1988 року № 37, якою затверджено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР. У ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно із ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122 ЖК УРСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЖК УРСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. За змістом ч. 1 ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення. У Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР "Про службові жилі приміщення" від 04 лютого 1988 року № 37, визначено, що лісничий, помічник лісничого, єгер, майстер лісу, лісник мають право на отримання службового житлового приміщення (п. 9). Порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду і користування ними визначає Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР "Про службові жилі приміщення" від 04 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення). Згідно із п. 2 цього Положення службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Відповідно до п. п. 15, 16 даного Положення службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Згідно із п. 27 вказаного Положення наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім`ї. Наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Суд встановив, що померлому працівникові Заліського державного лісомисливського господарства, правонаступником якого є відповідач ДО "Резиденція "Залісся", [PERSON] під час роботи виділялося спірне службове житло - квартира [ADDRESS] , право користування цим службовим житловим приміщенням він набув на законних підставах. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у вказане службове житлове приміщення вселилися як члени сім`ї наймача, право користування цим службовим жилим приміщенням вони набули правомірно. Доводи відповідача ДО "Резиденція "Залісся" про те, що ордер на вселення [PERSON] у спірне службове житлове приміщення не видавався, договір найму цього службового житла із ним не укладався, у даному приміщенні він зареєстрованим не був, висновків суду щодо правомірності вселення [PERSON] у зазначене службове житло, у зв`язку з характером його трудових відносин, не спростовують. Доказів на спростування правомірності вселення у спірне службове житлове приміщення позивачів [PERSON] і [PERSON] відповідачем ДО "Резиденція "Залісся" суду не надано, факт їхнього проживання тривалий час у квартирі [ADDRESS] " відповідачем не заперечується. Відмітки про реєстрацію місця проживання за іншою адресою, без фактичного проживання там позивачів, не свідчить про відсутність правових підстав для визнання за ними права користування спірним службовим житловим приміщенням. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини щодо правомірного вселення позивачів [PERSON] та [PERSON] у спірне жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] , тривалого, більше 30 років, проживання позивачів у даному службовому приміщенні, своєчасну оплату ними житлово-комунальних послуг за користування цим житлом, а також факт роботи позивача [PERSON] більше десяти років у ДО "Резиденція "Залісся" та її вік, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] ґрунтується на вимогах закону, обґрунтованість заявлених вимог ними в суді доведена, тому позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. У п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року, визначено, що документами, що підтверджують, право на проживання в житлі, є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. Виходячи з наведених вище правових норм, суд вважає, що після набуття цим рішенням суду про визнання за позивачами права користування квартирою [ADDRESS] законної сили, позивачі [PERSON] та [PERSON] матимуть можливість зареєструвати в установленому законом порядку своє місце проживання за вказаною вище адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved