Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про\~\~звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], загальною площею 53,66 кв.м. житловою площею 34,95 кв.м., яка належить [PERSON], шляхом визнання права власності на вищевказане нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №0703/0108/71-370 від 18.01.2008 року в розмірі 1 323 814,81 грн. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом належним чином, заперечень до позовної заяви не надав, тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено наступне. 18.01.2008р. між ВАТ „Сведбанк, правонаступником якого є ПАТ „Сведбанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №0703/0108/71-370, згідно якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 46\~000 доларів США, зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом, на строк до 18.01.2038 року. В подальшому 14.05.2010 року кредитний договір було викладено у новій редакції. Також у кредитний договір вносились зміни договорами від 14.05.2010 року, від 20.01.2011 року, від16.02.2012 року, від 24.02.2012 року. Відповідно до п 1.2 кредитного договору кредитні кошти, призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання квартири [ADDRESS]. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно з ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 25.05.2012 року між ПАТ „Сведбанк, (який є правонаступником ВАТ „Сведбанк) та ПАТ „Дельта Банк було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ „Сведбанк відступив ПАТ „Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. У звязку з чим ПАТ „Дельта Банк набув статус нового кредитора за кредитним договором №0703/0108/71-370 від 18.01.2008 та іпотечним договором №0703/0108/71-370-Z-1 від 18.01.2008 року, укладеними між ВАТ „Сведбанк та [PERSON] [PERSON] не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо щомісячного погашення заборгованості та повернення кредитних ресурсів в обумовлені кредитним договором строки. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору за порушення терміну сплати Ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, в тому числі за день погашення простроченої заборгованості. Станом на 03.08.2015 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 1\~323\~814,81 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 1\~052\~812,75грн.; сума заборгованості за відсотками 200 888,40грн.; пеня 65\~886,59грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за кредитом 40,51грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 4186,56 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. 1046-1053 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18.01.2008 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та ВАТ „Сведбанк (Іпотекодержатель) було укладено Іпотечний договір №0703/0108/71-370-Z-1, із змінами та доповненнями, внесеними 14.05.2010 року (надалі Іпотечний договір), відповідно до якого іпотекодавець в забезпечення виконання зобовязань надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 53,66кв.м., житловою площею 34,95 кв.м. (надалі Предмет іпотеки), яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 18.01.2008 року за реєстровим №122. Статтею 7 Закону України „Про іпотеку встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 11 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежи та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним.). При настанні зазначених випадків іпотекодржатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. 11.08.2015р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, а саме в 30-денний строк, з дня отримання цієї вимоги, усунути порушення умов кредитного договору №0703/0108/71-370 від 18.01.2008р., шляхом сплати заборгованості за даним кредитним договором, у випадку не сплати заборгованості банк здійснить процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач вимоги банку не виконав, заборгованість не погасив. Відповідно до п. 12 іпотечного договору іпотекодавець має право обирати порядок звернення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України „Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України „Про іпотеку. Згідно ст. 37 Закону України „Про іпотеку іпотекодавець може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за рахунок виконання основного зобовязання. У п. 12.3 іпотечного договору міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України „Про іпотеку. Продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку. 7 червня 2014 року набув чинності\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з пунктом 1 цього\~Закону\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідач, [PERSON], згідно довідки Адресно-довідкового бюро УДМС в Запорізькій бласті, зареєстрований за адресою: [INFO], тобто квартира, яка є предметом іпотеки є місцем його постійного мешканя. У власності [PERSON] відсутнє інше нерухоме майно, крім предмету іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої\~статті 263 ЦК України). Відтак установлений\~Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього\~Закону. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього\~Закону. Така правова позиція\~викладена у постановах ВСУ від 27.05.2015 у справі №6-57цс15 ,від 20 січня 2016 року в справі № 6-482 цс 15 і в силу положень\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом визнання права власності на квартиру, підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та ст.ст. 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 525, 526, 543, 546, 572, 590, 591, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, суд, -

Outcome: approved