Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» с.Нова Прилука Липовецького району Вінницької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: земельної ділянки площею 3,3326 га, кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки площею 3,3326 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області. 10.10.2012 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» с.Нова Прилука Липовецького району Вінницької області було укладено договори оренди землі, зареєстровані у відділі Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 14.12.2017 року за №052168904006525 та за №052168904006522. В свою чергу в січні 2017 року, відповідач, надав їй нові договори оренди земельних ділянок, які були укладені 03.09.2016 року, предметом яких є оренда цих самих земельних ділянок, які вже перебувають в оренді, а саме земельні ділянки: - кадастровий номер [NUMBER], розміром 3, 3326 га.; - кадастровий номер [NUMBER], розміром 3, 3326 га. Право оренди згідно нових договорів, було зареєстровано 17.10.2016 року відділом надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області. Вважає, що договори оренди земельних ділянок від 03.09.2016 року, укладені між нею та відповідачем є недійними, оскільки право оренди на ці ділянки виникло у відповідача ще з 14.12.2012 року і до цих пір воно не припинено, як і не припинено термін дії самих договорів оренди, які діють до 10.10.2017 року, а тому зобов'язання по цих договорах повинні виконуватися відповідно до ст. 526 ЦК. Враховуючи те, що зобов'язання по договорам оренди від 10.10.2012 року не припинені тому нові договори оренди земельних ділянок від 03.09.2016 р. суперечать ст.526 ЦК України ст.ст. 13, 24 Закону України «Про оренду землі», так як орендодавець не може передати в оренду земельну ділянку новому договору, коли ця сама земельна ділянка вже перебуває в оренді на підставі іншого договору оренди і зобов'язання по цьому договору оренди не припинено. Крім цього укладені нові договори оренди землі від 03.09.2016 року, абсолютно не спрямовані на настання правових наслідків, що ними обумовлені, зокрема, відповідно до п. 20 цих договорів «Об'єкт за договором оренди землі вважається переданим Орендареві з моменту державної реєстрації права оренди», хоча ці земельні ділянки не можуть бути передані згідно нового договору, так як вони вже були передані договорами оренди від 10.01.2012 року відповідно до п. 21 цих договорів, що підтверджується відповідними доданими до цих договорів актами приймання-передачі земельних ділянок. Крім цього, підставою недійсності нових договорів оренди землі від 03.09.2016 року є укладення їх під впливом обману, оскільки під час виплати орендної плати за 2016 рік в с.Чернятин Калинівського району Вінницької області відповідач надав їй для підписання нові договори оренди землі, мотивуючи це тим, що попередні договори оренди закінчилися, тим самим ввівши її в оману. В свою чергу, з урахуванням її похилого віку, вона не пам'ятала про строк договорів оренди від 10.10.2012 року, а тому довірилася відповідачу та уклала нові договори оренди від 03.09.2016 року. За вказаних обставин вона вимушена звертатись в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Катрич П.С. позовні вимоги підтримали, з мотивів наведених у позові. Суду пояснили, що 03.09.2016 року [PERSON] уклала договори оренди земельних ділянок з ТОВ «Прилуцьке» на строк 10 років. Договір підписувала власноручно, однак умови договору оренди їй ніхто не роз'яснював, вважала, що розписується в одержанні орендної плати. На час підписання договорів оренди землі від 03.09.2016 року не знала, що не закінчився строк дії договорів, укладених між нею та ТОВ «Прилуцьке» на вказані земельні ділянки від 10.01.2012 року. На даний час вона позбавлена права вільно розпоряджатися своєю земельною ділянкою, що є порушенням ст.41 Конституції України. Крім того, в нових договорох оренди відсутнє посилання на припинення старих договорів. Тому в даному випадку новація відсутня. Претензій щодо сплати орендної плати не має. Представник відповідача ТОВ «Прилуцьке», що діє на підставі довіреності Бурятинський В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з мотивів наведених у запереченні. Представник Могилів-Подільської міської ради Вінницької області на підставі довіреності Покима І.О. в судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення позивачки та її представника-адвоката Катрича П.С., представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, позивачка [PERSON] є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: земельної ділянки площею 3,3326 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що розташована на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого відділом земельних ресурсів у Калинівському районі 25.07.2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2007 року серія ВКВ №170281 реєстр №2973, державний нотаріус Калинівської державної нотаріальної контопри Василишина Л.В., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010889000013; земельної ділянки площею 3,3326 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що розташована на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого відділом земельних ресурсів у Калинівському районі 25.07.2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2007 року серія ВКВ №170282 реєстр №2975, державний нотаріус Калинівської державної нотаріальної контопри Василишина Л.В., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010889000012. 10.10.2012 року між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» с.Нова Прилука Липовецького району Вінницької області було укладено договори оренди землі строком на 5 років, зареєстровані у відділі Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 14.12.2017 року за №052168904006525 та за №052168904006522. В свою чергу 03.09.2016 року між позивачкою та відповідачем було укладено договори оренди землі, зареєстровані 17.10.2016 року відділом надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області на строк до 31 грудня 2026 року, з правом пролонгації, предметом яких є оренда цих самих земельних ділянок, які вже перебувають в оренді, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №№70711960, 70716784. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.14 та ст.18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається в письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. У відповідності до вимог ч.2 ст.604 ЦК України зобов?язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація - це угода сторін про те, що первісне зобов'язання припиняється, а між його учасниками виникає нове зобов'язальне правовідношення. Для того, щоб новація відбулася, сторони повинні обумовити в своїй угоді припинення зобов'язання, що раніше діяло і заміну його новим зобов'язанням. Оскільки нове зобов'язання скасовує старе, то новація припиняє всі додаткові зобов'язання, що забезпечують виконання колишнього зобов'язання, якщо сторони не обумовили, що ті продовжують свою дію. Однак, якщо має місце не новація, а проста зміна якоїсь умови договору (наприклад, подовження терміну його дії), то додаткові зобов'язання свою дію зберігають. Основна особливість новації полягає в тому, що при ній відбувається заміна зобов'язання: місце зобов'язання, що припинив своє існування, займає нове. Неодмінна вимога до новації - збереження суб'єктного складу зобов'язання (у первісному і знову виниклому зобов'язанні виступають той же кредитор і той же боржник). Для здійснення новації необхідно, щоб і первісне, і нове зобов'язання були дійсними. Якщо в силу яких-небудь зазначених у законі основ первісне зобов'язання повинне вважатися недійсним, то таким же буде і нове. На стороні, що посилається на новацію, лежить обов'язок у випадку суперечки довести угоду з цього приводу з іншою стороною зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а у відповідності до ч.2 ст.57 цього Кодексу ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює в ТОВ «Прилуцьке» інспектором по паях. Починаючи з серпня 2016 року ТОВ «Прилуцьке» перезаключало договори оренди. [PERSON] отримувала зерно в рахунок паю і їй було запропоновано перезаключити договори оренди земельних ділянок з ТОВ «Прилуцьке». Однак остання сказала, що подумає над цією пропозицією. В вересні 2016 року [PERSON] прийшла отримувати орендну плату і добровільно підписала нові договори оренди землі, при цьому їй було роз'яснено, що вона перезаключає договори оренди землі з підприємством. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона являється дочкою [PERSON] Влітку 2016 року ходили слухи, що ТОВ «Прилуцьке» перезаключоє договори оренди землі з орендодавцями. Вона разом з матір'ю [PERSON] подивились договори оренди від 10.10.2012 року і побачили, що вони дійсні до грудня 2017 року. У кінці серпня 2016 року мати отримувала зерно в ТОВ «Прилуцьке» і представники підприємства запропонували їй перезаключити нові договори оренди, проте остання відмовилась, мотивуючи тим, що строк дії попередніх договорів оренди закінчується лише у 2017 році. На початку грудня 2016 року до неї зателефонували працівники ТОВ «Прилуцьке» і сказали, що [PERSON] просила забрати у неї деякі документи. Коли вона прийшла до [PERSON], то остання повідомила, що мати у вересні 2016 року підписала договори оренди з ТОВ «Прилуцьке» строком на 10 років. Проте мати їй скакзала, що коли отримувала грошові кошти в рахунок паю у вересні 2016 року, то підписувала якісь документи, однак не розібралась, що підписувала, так як думала, що розписується за отримання грошових коштів. Під час підписання договорів оренди землі вона присутня не була, але з матір'ю був присутній її син [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він являється внуком [PERSON] У кінці серпня 2016 року він разом з бабусею отримував зерно в ТОВ «Прилуцьке». До них підійшла жінка і запропонувала бабусі перезаключити з даним підприємством нові договори оренди, проте остання відмовилась, мотивуючи тим, що строк дії попередніх договорів оренди закінчується лише у 2017 році. Потім бабуся ходила отримувати гроші в рахунок паю і сказала йому, що вона випадково підписала нові договори оренди. Під час підписання договорів оренди землі присутнім не був. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Із договорів оренди землі від 03.09.2016 року, копії яких долучено до матеріалів справи, вбачається, що оспорювані договори оренди земельної ділянки, укладені у письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію, позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивачки було спрямоване на укладання договорів оренди. Згідно ч. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Крім того, як вбачається з пояснень свідка [PERSON], наданих в судовому засіданні, [PERSON] знала, що строк дії договорів оренди землі від 10.10.2012 року закінчується лише в 2017 року, проте її волевиявлення було спрямоване саме на укладення договорів оренди землі. За вказаних обставин застосування ст. 230 Цивільного кодексу України у даному випадку неможливе. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із позовної заяви, позивачка вважає, що її право порушено тільки в зв»язку з тим, що строк дії договорів оренди від 10.10.2012 року не закінчився, хоча доказів, щодо порушення своїх прав до матеріалів справи не додала, а у відповідності до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доводи позивачки не є безумовною підставою для визнання правочинів недійсними в розумінні норм матеріального права, які містяться в статтях 203, 215 ЦК України та ніяк не порушує її права та законні інтереси. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, так як останні було укладено з дотриманням вимог Закону України "Про оренду землі" та іншими нормами чинного законодавства України і відповідно заявлений позов є безпідставний. Крім того, з пояснень позивачки вбачається, що її орендована земельна ділянка орендарем використовується за призначенням, їй своєчасно виплачується орендна плата та з претензіями щодо неналежного розрахунку за оренду земельної ділянки до ТОВ «Прилуцьке» остання не зверталась. Таким чином, судом не встановлено підстав недійсності правочинів, тому позовні вимоги позивачки не мають законних підстав для їх задоволення. Вирішуючи питання про зменшення розміру судового збору позивачці суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст. 82 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачка [PERSON] просить зменшити розмір судового збору з врахуванням її майнового стану з посиланням на те, що вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 1456 грн. Дослідивши матеріали справи та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання позивачки, оскільки зазначені нею підстави для звільнення від сплати судового збору не є достатніми. У той же час перебування позивачки на пенсії не є належною обставиною, яка б безумовно засвідчувала незадовільний майновий стан сторони по справі. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд вважає необхідним стягнути з позивачки в доход держави недоплачену суму судового збору в розмір 1070 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved