Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за додатковою угодою від 30.07.2012 року до договору про надання банківських послуг від 11.01.2006 року, яка виникла станом на 10.09.2014 року, в розмірі 9867,52 грн.. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що відповідно до вишевказаної додаткової угоди від 30.07.2012 року, відповідач отримала кредит у розмірі 4123,60 грн. у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну картку, зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем не виконуються умови додаткової угоди, у зв»язку з чим, станом на 10.09.2014 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача - Щирий А.М. підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив задовольнити їх з підстав викладених в позовній заяві, а також заявив, що він не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» (а.с.50). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено наступне. Зі статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.38) вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". 30 липня 2012 року між позивачем і відповідачем укладено додаткова угода № 1 до договору про надання банківських послуг від 11.01.2006 року SAMDN20000005302229(4149625313017822) (далі Додаткова угода № 1), яка була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником ([PERSON].) зобов'язань за договором про надання банківських послуг від 11.01.2006 року SAMDN20000005302229(4149625313017822). Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 відповідачу було зменшено розмір заборгованості розмір заборгованості по пені на 1004,52 грн та на час підписання Додаткової угоди № 1 встановлено, що заборгованість за договором становить 4123,62. Вишевказану заборгованість, відповідно до п.1.3. Додаткової угоди № 1 відповідач повинен був погасити 30.07.2013 року, шляхом внесення щомісячного платежу в розмірі 378,54 грн. з «25» по «30» число кожного місяця. Відповідно до п.1.6.1. Додаткової угоди № 1 термін повернення кредиту, зазначений в п.1.2. є 31-й день з моменту такого порушення. Пунктом 1.6.3 Додаткової угоди № 1 встановлено, що починаючи з наспного дня, який слідує за днем повернення кредиту. Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Пунктом 1.6.4 Додаткової угоди № 1 передбачена сплата позичальником Банку штрафу у розмірі 1004,63 грн.. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором 4149625313017822 від 30.07.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 10 вересня 2014 року (а.с.6), заборгованість відповідача перед банком становить 9867,52 грн, з яких: 3798,69 грн - заборгованість за кредитом; 110,03 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 4954,17 грн - заборгованість з пені за несвоєчасне повернення кредиту; 1004,63 грн - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим 1.6.4 Додаткової угоди № 1. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved