Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитного договору № 17ЕМК132007-840, від 01.02.2007 року, банк надав [PERSON] кошти в кредит в сумі 6000 доларів США строком до 01.08.2008 року. Виконання зобов'язань [PERSON] по вказаному кредитному договору забезпечувалося порукою [PERSON] У зв'язку із наявністю заборгованості за кредитним договором, позивач звернувся до відповідачів з вимогою погасити борг, однак заборгованість не була погашена, і станом на 07.05.2014 року борг за кредитним договором від 01.02.2007 року становить 10 128,28 доларів США. Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 128, доларів США та нараховану суму пені в розмірі 15 079,99 грн., покласти судові витрати на відповідачів у справі. Встановленим є те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 12.06.2014 року, але позов зареєстровано в канцелярії суду 01.07.2014 року. Представник позивача, згідно довіреності в справі, позов підтримав. Відповідачі позов не визнала, подали письмово викладені заперечення на позов та заяву-клопотання про застосування строків позовної давності до вимог по даній справі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступих підстав. Так, судом встановлено, що між ВАТ "КБ "Надра", яке змінило свою організаційно-правову форму на ПАТ "Комерційний Банк "Надра" та [PERSON], яка відповідно до Свідоцтва про зміну імені, змінила своє прізвище на [PERSON] 01.02.2007 року було укладено Кредитний договір № 17ЕМК132007-840, згідно якого позивач передав [PERSON] кошти в сумі 6000 доларів США, а остання взяла на себе зобов'язання повернути кредит до 01.08.2008 року, сплативши відсотки за користування кредитом 24 % річних. Відповідно до п.3.1.2.1. зазначеного кредитного договору погашення кредиту здійснюється за графіком, який є додатком №1 та невід'ємною частиною зазначеного кредитного договору. Встановлено, що кредитор передав позичальнику кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 6000 доларів США зі сплатою 24 % процентів річних. Наведене підтверджується Кредитним договором № № 17ЕМК132007-840 від 01.02.2007 року (а.с. 9 -11). В судовому засіданні було встановлено, що банк належним чином виконав свої зобов'язання по кредитному договору від 01.02.2007 р., передав позичальнику кошти, а [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання щодо належного і вчасного повернення кредитних коштів, допустила виникнення боргу, який станом на 07.05.2014 року становить 10 128,28 доларів США. Крім того, за порушення зобов'язання щодо повернення боргу, позивачем було розраховано пеню, розмір якої становить 15 079,99 грн. Наведені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором та розрахунком пені (а.с. 6-8). Судом встановлено, що 01.02.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки до кредитного договору № 17ЕМК132007-840. Відповідно до умов якого [PERSON], як поручитель, зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] її зобов'язань за кредитним договором № 17ЕМК132007-840. Дане підтверджено договором поруки (а.с.12-13). Судом встановлено, що позивач направляв в травні 2014 року відповідачам досудову вимогу із зазначенням суми простроченої заборгованості та вимогою погасити борг (а.с.14,15). Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з наступного. Цивільний Кодекс України визначає строк, у межах якого можливо звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, в судовому засіданні встановлено, що кінцевий термін повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором до 01.08.2014 року (п.1.3 Кредитного договору № 17ЕМК132007-840), але повернення кредитних коштів має здійснюватися за Графіком. Відповідно до розрахунку, наданого банком на підтвердження своїх позовних вимог, позичальник 12.12.2007 року здійснив останній платіж по заборгованості за кредитом, а в обумовлений строк до 02.01.2008р., позичальник не провела наступний платіж, тобто перестала виконувати свої щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно з нормою статті 526 ЦК Укпраїни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України)ю. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору" так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). А як вбачається з матеріалів даної справи позивач та позичальник [PERSON] встановили як строк дії договору - до 01.08.2008 року, так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів - щомісяця до першого робочого числа, згідно графіку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, позичальником 02.01.2008 року не було здійснено черговий платіж. У зв'язку із чим, як вбачається з розрахунку банку, з 02.01.2008 року у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. Як вже було зазначено вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 02.01.2008 року. Отже, умовами договору погашення кредитної заборгованості визначено місяцями. Тобто, поряд з установленням дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів за графіком), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Отже, позичальник у визначений строк, до 02.01.2008 року, не здійснила щомісячний черговий платіж, тобто з 03.01.2008 року починається перебіг строку. Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з даним позовом, лише, 30.05.2014., тобто має місце сплив позовної давності щодо позовної вимоги до відповідачів. Також, слід зауважити, що пропущений позивачем строк позовної давності, якщо, навіть, взяти до уваги й кінцевий строк виконання зобов'язання передбачений кредитним договором - 01.08.2008 р. Крім того, щодо позовної вимоги до відповідача [PERSON], як до поручителя, то слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. А також, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи та, як було встановлено судом, позивач не звернувся до поручителя з вимогою у шестимісячний строк від 02.01.2008 року, тобто після порушення боржником строку виконання зобов'язання (чергового платежу). А також, позивач не пред'явив вимогу до поручителя і в шестимісячний строк після дати виконання зобов'язання за кредитним договором - 01.08.2008 р. Позивач направив поручителю досудову вимогу щодо виконання зобов'язання за договором поруки в травні 2014 року та звернувся до суду з даним позовом в травні 2014 року, а отже, суд вважає, що в даному випадку порука припинена у відповідності до ст. 559 ЦК України . Таким чином, даючи аналіз зазначеним правовим нормам, суд приходить до висновку, що, дійсно, сплив строк позовної давності за вимогами по даному позову, та наведене вище є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed