Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Перша вінницька державна нотаріальна контора, про зняття арешту з квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер батько позивача -[PERSON]. В 2016 році померла також мати позивача [PERSON]. Покійні батьки проживали разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Квартира належала їм на праві приватної власності. Під час оформлення спадщини на вказану квартиру, позивачу стало відомо, що на неї накладено арешт. В зв'язку з цим, [PERSON] звернувся до відповідача з проханням зняти арешт з квартири, надавши довідку про відсутність боргу по комунальним платежам, проте йому було відмовлено. Слід зазначити, що виконавче провадження відносно його батьків в органах ДВС відсутнє, як і заборгованість по комунальним платежам. Таким чином, позивач позбавлений можливості оформити спадщину та розпоряджатися спірною квартирою на власний розсуд, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений згідно з постановою державного виконавця Усової О.О. відділу державної виконавчої служби Замостянського райуправління юстиції м. Вінниці 6.02.2001р. Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження. Ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року клопотання позивача [PERSON] було задоволено та замінено неналежного відповідача Замостянський відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на належного відповідача - приватне підприємство «Бокуд», а Замостянський відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також залишити за ним судові витрати. Представник відповідача приватного підприємства «Бокуд» - [PERSON] позов визнала та не заперечила щодо його задоволення. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Першої вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], батьками позивача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З відміток в паспорті громадянина України, судом встановлено, що позивач [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 31 травня 2013 року (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року, виданого Виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] по 7/1000 частці (а.с. 12). З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 06.02.2001 року (а.с. 5), винесеної старшим державним виконавцем Усовою О.О. відділу Державної виконавчої служби Замостянського районного управління юстиції у м. Вінниці, вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1377, виданого 27.11.2000 року Замостянськи райсудом м. Вінниці, було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [INFO], який проживає - [ADDRESS], [PERSON], яка проживає в [ADDRESS]. Також заборонено здійснювати відчудження будь-якого майна, яке належить [PERSON], [PERSON]. Зі змісту даної постанови встановлено, що предметом вказаного виконавчого листа було стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ЖЕК № 17 2206 грн. 79 коп. заборгованості по квартплаті. Так, згідно відомості з Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна від 08.06.2017 року, судом встановлено, що на підставі постанови Замостянського ВДВС МУЮ від 06.02.2001 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Власником даної квартири є [PERSON] (а.с. 6). Отже, проаналізувавши вищевказані матеріали, суд прийшов до висновку, що ще в 2001 році на спірну квартиру було накладено арешт через заборгованість по квартплаті. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER], вбачається, що матір позивача [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 7). Також, матеріалами справи встановлено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 8). Матеріалами справи встановлено, що позивач звертався до Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області з проханням зняти арешт з майна боржника. Так, листом Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 13.09.2017 року, позивача було повідомлено про те, що згідно відомостей з АСВП станом на 13.09.2017р виконавчі документи про стягнення з [PERSON], [PERSON] на виконанні не перебувають (а.с. 14). Крім того, згідно довідки приватного підприємства «Бокуд» (що наразі обслуговує спірне житло) № 64 від 15.06.2017 року, станом на 01.06.2017 року борг по утриманню будинку, а саме квартири [ADDRESS], немає (а.с. 15). Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем спірної квартири, однак позбавлений можливості оформити спадщину через накладення арешту. Зазначений арешт накладався у період, коли власником нерухомого майна був не позивач, а його батьки, тобто до моменту набуття позивачем такого права власності, отже наразі зазначений арешт безпідставно перешкоджає позивачу реалізовувати належне йому право власності у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved