Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

17.07.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, на обгрунтування якої вказала, що вона та відповідач в період з 20 липня 1991 по 24 квітня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 14 червня 1994 року відповідачем, як стороною договору купівлі-продажу, було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що дане нерухоме майно є спільною власністю подружжя. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було оформлено на Маріупольській універсальній товарній біржі за біржовим контрактом №2212 від 14 червня 1994 року між відповідачем [PERSON] з однієї сторони, як покупця квартири та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, як продавців. 17 липня 2007 року рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] оформлено на Маріупольській універсальній товарній біржі за біржовим контрактом №2212 від 14 червня 1994 року між відповідачем [PERSON] з однієї сторони, як покупця квартири та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, як продавців квартири був визнаний дійсним та визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що наразі відповідач [PERSON] згідно документів є єдиним власником спірної квартири [ADDRESS] . В червні 2020 року позивач звернулась до відповідача з пропозицією подарувати свої частки квартири їх спільному сину [PERSON] , на що відповідач відмовився та заявив, що квартира повністю належить йому, і таким чином відповідач добровільно відмовився визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири. Враховуючи наведене, просить суд визнати право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за нею, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі. Ухвалою суді від 20.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху та визначено час для сплати судового збору. Ухвалою суду від 12.11.2020 року у цивільній справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні. 16 грудня 2020 року від відповідача надійшла заява про залучення до участі по справі в якості третьої особи ЗАТ «ОТП БАНК», оскільки квартира за вказаною адресою знаходиться в заставі ЗАТ «ОТП БАНКУ», на підставі договору іпотеки №3-858 від 03 вересня 2007 року по оснвному зобов`язанню за договором кредиту № ML 102/533/2007 від 03 вересня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП БАНК» та відповідачем в період шлюбу з позивачкою. Кредит в сумі 20\~000 долларів США використовувався для нужд сім`ї та до теперішнього часу не погашений. Ухвалою Жовтневого районного суду від 20 січня 2021 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «ОТП БАНК». Ухвалою суду від 16.03.2021 року закрито підгтовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Самодерженкова Т.О. заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини, а саме , що квартира перебуває в іпотеці та борг за кредитним догвором на цей час у повному обсязі не погашено. Зазначив, що дійсно квартиру було придбано у період шлюбу. Треття особа Акціонерне товариство\~"ОТП Банк" в судове засідання не прибула, судом неодноразово повідомлялася про розгляд справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, пояснень за позовом суду не надано, будь-яких самостійних вимог щодо майна, яке перебуває в іпотеці не заявлено. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1991 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Доецької області від 24 квітня 2013 року було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 06 травня 2013 року. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Доецької області від 17.07.2007 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений на Маріупольській універсальній товарній біржі за біржовим контрактом №2212 від 14 червня 1994 року між відповідачем [PERSON] з однієї сторони, як покупця квартири та [PERSON] і [PERSON] був визнаний дійсним та визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно влаником квартири [ADDRESS] зазначено відповідача [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] та у реєстрі міститься запис про заборону відчудження зазначеного майна на підставі договору іпотеки від 03.09.2007 року. Відповідно до кредитного договору від 03.09.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачем [PERSON] останнім отримано кредитні кошти у сумі 20000 доларів США на споживчі цілі, строк повернення кредиту 04.09.2017 року. За договром іпотеки від 03.09.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачем [PERSON] предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] до повернення кредиту. Стаття ст. 15 ЦК Українипередбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно достатті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК Українипередбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи зст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком відповдно до вимог ЦПК України. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні норми містить ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~, відповідно до якої майно,набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наведеного слідує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період часу з 20 липня 1991 року по 06 травня 2013 року, у період шлюби придбали спірну квартиру, що не оспорюється сторонами. Отже, вищевказане нерухоме майно було, яке набуте відповідачем під час зареєстрованого із позивачем шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між сторонами на момент придбання спірного майна фактично були припиненні шлюбні відносини та майно придбано за особисті кошти відповідача або позивача. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] поширюються право спільної сумісної власності подружжя, а тому заявлені позовні вимоги [PERSON] є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4ст. 65 СК Українидоговір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладанні кредитного договору одним із подружжя (ст. 1054 ЦК України) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, хоча банки зазвичай і вимагають підтвердження волі другого з подружжя щодо цього правочину. Однак кредитний договір не належить до договорів, які передбачені в ст.65 СК України, в якій йдеться про правочини щодо спільного майна подружжя. Це пояснюється тим, що укладення кредитного договору не стосується спільного майна подружжя. До того, як банк надасть кошти клієнтові, у останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошей. Таким чином той з подружжя, хто укладає кредитний договір, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних, а не речових правовідносин. Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов`язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч.3 ст.61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" (на цей час АТ "ОТП Банк") та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позивальнику кредит в іноземній валюті в сумі 20000 дол. США, строком до 04.09.2017 року зі сплатою відсотків, комісії у порядку і на умовах, визначених цим договором . З пояснень сторін встановлено, що також підтверджується умовами Договору про надання кредиту, кредит був наданий позичальнику для його особистих потреб. Також, 03.09.2007 року міжЗАТ "ОТП Банк" (на цей час АТ "ОТП Банк") та відповідачем [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , договір посвідчено приватним нотаріусом Апалько М.Ю У той же час судом встановлено, що зобов`язання з кредитним договором 03.09.2007 року станом на день розгляду справи повністю не виконані. Вищевказане свідчить про те, що дані Договори були складані в інтересах сім`ї. На спростування даних обставин позивачем та відповідачем належних та допустимих доказів суду не надано. \~ \~ \~ \~При цьому, суд не може погодитись із запереченнями відповідача, який вважає неможливим поділ майна подружжя, яке перебуває в іпотеці банку, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Стаття 65 Кодексу встановлює, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд встановив, що кредит був отриманий відповідачем в інтересах сім`ї під час шлюбу, а отже вони ж обидва фактично є і позичальниками, і іпотекодавцями за договорами, укладеним від імені відповідача з банком. \~ \~ \~ \~Стаття 9 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодавець може відчужувати предмет іпотеки тільки за згодою іпотекодержателя. Разом з тим, самого по собі розпорядження предметом застави під час поділу майна між подружжям, як співвласниками, не відбувається, оскільки власники цього майна не змінюються, а визначаються лише їх частки. Відтак, порушень прав банку, як іпотекодержателя, внаслідок поділу предмету іпотеки між подружжям суд не вбачає, переважне його право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки зберігається. \~ \~ \~ \~До вказаної правової позиції дійшов Верховний суд у своїй постанові у справі №522/17048/15-ц. \~ \~ \~ \~Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на 1/2 частини спірної є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 4340,80 грн.

Outcome: approved