Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, судові витрати просить покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2007 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та відповідачем укладено договір банківського рахунку, 19.08.2008 року укладено додатковий договір. Відповідно до умов договору банк зобов'язувався надати грошові кошти, а клієнт - повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі 5000 грн. на весь строк дії картки, але не довше строку перебування клієнта в трудових (цивільно-правових) відносинах з Львівським державним медичним коледжем. За умовами договору, клієнт за користування кредитом сплачує процентну ставку, визначену тарифами банку, проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості по кредиту за ставкою, визначеною договором, за методом «факт/360» з моменту видачі кредиту до дати його повернення, проценти сплачуються щомісяця при поступленні коштів на рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховуються, у випадку дострокового погашення кредиту клієнт зобов'язаний одночасно повністю сплатити проценти, нараховані за останній місяць, за прострочення сплати платежів передбачено сплату пені, кошти вносяться на визначений рахунок. Відповідач своїх зобов'язань за даним договором не виконав. 04.02.2014 року відповідачу було надіслано претензію з вимогами повернути несплачену суму заборгованості за додатковим договором, однак жодної реакції не було. Станом на 24.04.2014 року сума заборгованості по договору від 19.08.2008 року складає 8506,04 грн., з яких 4361,83 грн. неповернута сума кредиту, 4144,12 грн. - прострочені відсотки, та 4173,32 грн. пені по простроченій заборгованості у відповідності до додаткового договору, а всього 12679,38 грн. На підставі наведеного змушений звернутись в суд для захисту свого майнового права та інтересу. У заяві від 25.04.2017 року уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 13328,65 грн., з яких 4361,83 грн. неповернута сума кредиту, 4245,02 грн. - прострочені відсотки, та 4721,80 грн. пеня, нарахована за період з 23.03.2016 року по 22.03.2017 року. Представник позивача в судовому засіданні 07.06.2017 року уточнені позовні вимоги підтримав, в судове засідання 15.08.2017 року не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання 15.08.2017 року не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В ході судового розгляду були заслухані пояснення відповідача, а тому підстав для винесення заочного рішення суд не вбачає. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як зазначив позивач та не заперечив відповідач під час розгляду справи, 14.09.2007 року між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк", та [PERSON] укладено договір банківського рахунку (карткові рахунки) № [NUMBER]. Судом встановлено, що 19.08.2008 року між ВАТ "Кредобанк" та [PERSON] на підставі п.3.5. договору банківського рахунку (карткові рахунки) № [NUMBER] від 14.09.2007 року укладено додатковий договір предметом стало зобов'язання банку надати клієнту грошові кошти (кредит) для здійснення операцій з використанням платіжних карток у розмірі та на умовах, обумовлених договором, з кореспондуючим зобов'язанням клієнта повернути кредит і сплатити проценти. Кредитний ліміт по договору встановлюється в розмірі 5000,00 грн. на весь строк дії платіжної картки, яка видається на підставі Договору банківського рахунку (карткові рахунки) № [NUMBER] від 14.09.2007 року, але не довше строку перебування клієнта в трудових (цивільно-правових) відносинах з Львівським державним медичним коледжем. Умовами додаткового договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує банку процентну ставку, визначену тарифами банку (п.3.1); проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості по кредиту за ставкою, визначеною Договором, за методом "факт/360" з моменту видачі кредиту до дати його повернення (п.3.2); клієнт сплачує проценти щомісяця при поступленні коштів на рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховуються проценти (п.3.3); у випадку дострокового погашення кредиту клієнт зобов'язаний одночасно повністю сплатити проценти, нараховані за останній місяць (частину останнього місяця) (п.3.4); у випадку прострочення сплати клієнтом платежів, передбачених договором, на вимогу банку клієнт сплачує пеню (п.3.5). Пунктом п. 3.8 додаткового договору встановлювалося, що клієнт на виконання своїх зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті процентів, неустойки перераховує та/або вносить готівкою кошти на рахунок в банку № [NUMBER]. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за додатковим договором клієнт крім відшкодування збитків, сплачує банку пеню за кожен день прострочки в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в умовах договору, що передбачалося у п.5.1 додаткового договору; за невиконання взятих на себе зобов'язань клієнт, крім сплати пені, відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду (п.5.2). У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як зазначив позивач, заборгованість відповідача станом на 24.04.2014 року згідно договору від 19.08.2008 року складає 8506,04 грн., з яких 4361,83 грн. - неповернута сума кредиту; 4144,21 грн. - прострочені відсотки; крім того, пеня за простроченою заборгованістю відповідача становить 4173,34 грн. З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 01.02.2017 року відповідач дані позовні вимоги визнав та просив реструктуризувати суму заборгованості. В ході судового розгляду справи представник позивача 25.04.2017 року подав заяву про стягнення загальної суми заборгованості у розмірі 13328,65 грн., згідно розрахунку якої станом на 22.03.2017 року неповернута сума кредиту становить 4361,83 грн., сума нарахованих відсотків згідно графіку - 4245,02 грн., а також пеня по простроченій заборгованості відповідача за період з 23.03.2016 року по 22.03.2017 року складає 4721,80 грн. У зв'язку із тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань станом на 22.03.2017 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 13328,65 грн., що стверджується відповідним розрахунком заборгованості. Жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved