Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Універсал Банк") звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] які діють в інтересах неповнолітньої [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №001-2900/756-0347, відповідно умов якого, позивач надає відповідачу грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 127900 швейцарських франків на строк користування до 10 жовтня 2037 року зі сплатою річних відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ "Універсал Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки від 24 жовтня 2007 року, за умовами якого передає позивачу в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,90 кв.м., житловою площею 11,00 кв.м. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року стягнуто з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 1123974 грн. 54 коп. Відповідач [PERSON] дане рішення не виконує, в зв'язку з чим позивач звертається до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,90 кв.м., житловою площею 11,00 кв.м. шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження та виселення. Як вбачається з довідки за формою № 3 в квартирі за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,90 кв.м., житловою площею 11,00 кв.м. Враховуючи наведене та посилаючись на ст..ст. 16, 257, 258, 611, 1050, 1054 ЦК України просили заявлені позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідачі в судові засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутністю не надали, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечував проти вирішення справи таким чином. Треті особи - Святошинський районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві та Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає доцільним розглянути справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як встановлено судом, 24 жовтня 2007 року між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №001-2900/756-0347, відповідно умов якого, позивач надає відповідачу грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 127900 швейцарських франків на строк користування до 10 жовтня 2037 року зі сплатою річних відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ "Універсал Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки від 24 жовтня 2007 року, за умовами якого передає позивачу в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,90 кв.м., житловою площею 11,00 кв.м. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року стягнуто з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 1123974 грн. 54 коп. Відповідач [PERSON] дане рішення не виконує, в зв'язку з чим позивач звертається до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,90 кв.м., житловою площею 11,00 кв.м. шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження та виселення. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом свої зобов'язання за кредитним договором відповідач [PERSON] не виконує, як не виконує і рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року. При цьому, згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). А за змістом ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 4.1. договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобов'язання Іпотекодавця за цим договором. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, через неналежне виконання умов кредитного договору, позивач 20 травня 2014 року та 11 липня 2014 року листами повідомив відповідача, що ним прийнято рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення та про його добровільне звільнення житлового приміщення, однак дана вимога не була виконана. Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно зі ст. 41 ЗУ "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Таким чином, виходячи з викладеного та з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, стст. 33, 39 Закону України "Про іпотеку" суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що прийнятий Верховною Радою України 03 червня 2014 року Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та набувший чинності 07 червня 2014 року не може бути застосований до даних правовідносин, оскільки відповідачі в судові засідання не з'явивлись, відповідних доказів стосовно наявності підстав щодо застосування до нього вимог цього Закону не надали. Водночас, статтею 109 Житлового кодексу України визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки КПЕРЖФ "Житло Сервіс" за формою № 3 від 19 квітня 2013 року, в спірній квартирі зареєстровані три особи, а саме: [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON], з вказаної довідки вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі 05.07.2011 р. ( а.с. 26). Таким чином, судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в даній квартирі після укладання договору іпотеки. Статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу не є предметом іпотеки за іншими зобов'язаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду/лізинг/довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить. Що укладанням цього договору не порушенні права та/або інтереси третіх осіб, а також , у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість, в тому числі не порушені права дітей. Частино 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів, які підтверджують, що [PERSON] отримав згоду позивача на реєстрацію неповнолітніх осіб у спірному житловому приміщенні в розпорядження суду не надано. Таким чином, на думку суду відповідач [PERSON]. самостійно вчинив дії, які можуть погрішити житлові права як [PERSON] так і неповнолітньої [PERSON] 2010 р.н. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачі не виконують передбачені чинним законодавством вимоги щодо добровільного звільнення займаного ними приміщення, суд вважає, що вимоги позивача стосовно виселення відповідачів є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved