Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

03.07.2017 року Кредитна спілка «Орізон» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [INFO] ([NUMBER]) в якій просить суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON], [INFO] ([NUMBER]) на користь Кредитної спілки «Орізон» (ЄДРПОУ 34815234) заборгованість за кредитним договором № 45 від 27.06.2008 року в сумі 30333,21 грн. з яких: 17366,14 грн. залишок нарахованих та несплачених відсотків за періоди часу з 12.02.2009 року до 30.06.2011 року та з 15.05.2012 року до 31.05.2017 року; 12967,07 грн. інфляційні збитки, 3% річних за періоди часу з 01.07.2008 року до 31.05.2015 року та 31.12.2015року до 05.12.2016 року та судових витрат в сумі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.06.2008 року. між Кредитною спілкою "Орізон" та [PERSON] був укладений кредитний договір №45. На підставі даного договору, відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 5600 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, з відсотковою ставкою 42% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно не виконав умови кредитного договору 22.12.2009 року Шевченківським районним судом м.Львова ухвалено судове рішення про стягнення з [PERSON] на користь КС "Оріон" заборгованості за кредитним договором в сумі 7075,64 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28.11.2013 року у задоволенні позову Кредитної спілки «Орізон» до [PERSON] про відшкодування збитків відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 30.01.2014 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] в користь Кредитної спілки «Орізон» 2055,58 грн. (дві тисячі п'ятдесят п'ять грн. 58 коп.) у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором та 129,94 грн. судових витрат, всього - 2 185,52 грн. ( дві тисячі сто вісімдесят п'ять грн. 52 коп.), в решті позову відмовлено. У зв'язку з тим, що відповідач станом на день подачі позову до суду не виконав вищезгадані судові рішення та на даний час продовжує користуватись залишком тіла кредиту тому просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не прибув, однак головою правління Кредитної спілки «Орізон» Чумак О.В. скеровано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, щодо винесення заочного рішення не заперечує /а.с.41/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та за згодою представника позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до наступного висновку з підстав. У судовому засіданні встановлено, що 27.06.2008 року між Кредитною спілкою "Орізон" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №45, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 5600 грн., строком на 12 місяців та сплатою 42% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом /а.с.3-4/. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, заочним рішенням від 22.12.2009 року Шевченківським районним судом м.Львова ухвалено стягнуто з [PERSON] на користь КС "Оріон" заборгованості за кредитним договором в сумі 7075,64 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28.11.2013 року у задоволенні позову Кредитної спілки «Орізон» до [PERSON] про відшкодування збитків відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 30.01.2014 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] в користь Кредитної спілки «Орізон» 2055,58 грн. (дві тисячі п'ятдесят п'ять грн. 58 коп.) у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором та 129,94 грн. судових витрат, всього - 2 185,52 грн. (дві тисячі сто вісімдесят п'ять грн. 52 коп.), в решті позову відмовлено /а.с.9-12/. Пунктом 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якщо її право не було порушене (упущена вигода). Від дати планового закриття кредиту до даного часу існує непогашена відповідачем заборгованість в сумі 5 600 грн. Неповернення позичальником вчасно коштів, які були видані йому як фінансовий кредит, призводить до того, що фінансова установа несе фінансові витрати (збитки). Відповідно до Закону України «Про кредитні спілки» та статуту кредитна спілка надає кредити своїм членам за рахунок залучених внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Надані відповідачу кошти залучені з коштів вкладників кредитної спілки, яким нараховуються проценти про депозитних вкладах. Діюча відсоткова ставка на довгостроковий депозит у 2009 році становить 22% річних, які позивач виплатив своїм вкладникам. Згідно п. 3.1 укладеного сторонами договору плата за користування кредитом становить 42 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Відтак, нараховані за рішенням кредитного комітету проценти відповідно до умов договору між сторонами підлягають стягненню з відповідача, який порушив свої зобов'язання за кредитним договором між сторонами, що узгоджується зі змістом ст. 625 ЦК України. У відповідності до вищезгаданих норм Цивільного кодексу України, суд вважає, що наявність судових рішень про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Крім цього аналогічне трактування закону зазначене у ч. 1, 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин". За змістом положень ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для вис- новку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення. Враховуючи наведене, беручи до уваги розрахунок суми заборгованості, представлений позивачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім цього, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір

Outcome: partial