Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~звернулися до\~суду з\~позовом до\~АТ «Райффаізен\~Банк Аваль»,\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Форінт»,\~ [PERSON] ,\~Міськрайонного відділу\~державної виконавчої\~служби по\~Харківському району\~та місту\~Люботину Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Харківській області,\~ [PERSON] про\~розірвання іпотечного\~договору від 09.09.2004 року, укладений між АППБ "Аваль" та [PERSON] , посилаючись на те, що 09.09.2004 року був укладений спірний договір на забезпечення вимог іпотекодержателя АППБ "Аваль", що випливають з Генеральної кредитної угоди № 23 від 09.09.2004 року, укладеної між АППБ "Аваль" та [PERSON] , за умовами якої останній зобов`язався в строк до 09.09.2006 року повернути банку 100000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом та в разі необхідності неустойки. Предметом іпотеки є нежитлові приміщення літ. «П-1», загальною площею 172,9 кв. м., літ. «О-1», загальною площею 562,3 кв. м., літ. «Р-1», загальною площею 104,8 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.05.2011 року з [PERSON] стягнуто суму заборгованості та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові приміщення № 5-14, 11 літ. «М-1», загальною площею 241,2 кв. м., нежитлові будівлі літ. «Н-1», загальною площею 145,6 кв. м., літ. «П-1», загальною площею 172,9 кв. м., літ. «О-1», загальною площею 562,3 кв. м., літ. «Р-1», загальною площею 104,8 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року визначено початкову вартість предмету іпотеки в сумі 2\~284\~400 грн., виконавчий лист від 24.07.2012 року пред`явлено до виконання. 27.12.2006 року між ПАТ «Райффаізен\~Банк Аваль» та [PERSON] був підписаний Акт перевірки цільового використання кредитних коштів за договором від 12.09.2006 року, за яким [PERSON] отримав 230\~000 доларів США, кредитні кошти в сумі 146000 доларів США були призначені на придбання обладнання, згідно Акту кредитні кошти використовувались за цільовим призначенням. [PERSON] вважав, що в Акті була невірно визначена та підтверджена банком сума використаних коштів, документи на підтвердженні використання кредитних коштів відсутні в оригіналах, відомості в документації є суперечливими, підписані невідомими особами та не містять обов`язкових атрибутів; перевірка проводилась формально без огляду, тому порушуються права [PERSON] як майнового поручителя. Крім того, у приватного нотаріуса у справі існує особиста заява його дружини [PERSON] про надання згоди на передачу у заставу придбаного у шлюбі майна, однак [PERSON] не бачив, щоб дружина підписувала таку заяву, а позивач [PERSON] стверджує, що таку заяву не підписувала, що є підставою для розірвання іпотечного договору, у зв`язку з чим просили визнати розірваним договір іпотеки від 09.09.2004 року та скасувати заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені судом належним чином. Позивач [PERSON] неодноразово повідомлявся про дати призначених судових засідань, однак жодного разу в судове засідання не з`явився, надавав суду заяви про відкладення розгляду справи останні від 16.03.2020, 10.06.2020 у зв`язку з карантином та загрозою захворювання короновірусом, про причини неявки 28.08.2020, 03.11.2020, 15.12.2020, 04.02.2021, 23.03.2021 суду не повідомив. Позивач [PERSON] та її представник неодноразово повідомлялися про дати призначених підготовчих судових та судових засідань, однак жодного разу в судове засідання не з`явилася, надаючи суду заяви з проханням відкласти розгляд справи від 25.08.2020, 30.10.2020, 14.12.2020, 02.02.2021, 19.03.2021 у зв`язку з знаходженням в групі ризику на захворювання короновірусу з хронічним захворюванням та є інвалідом 1 групи. Представник відповідача ТОВ «ФК «Форінт» в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, надали відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутність підстав для припинення (розірвання) договору іпотеки, відсутність належних та допустимих доказів, спливу строків позовної давності (т. 1 а. с. 53-56, 59-60). Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, надали відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на зловживання позивачами своїми процесуальними правами, безпідставність позовних вимог, відсутність належних та допустимих доказів (т. 1 а. с. 119-126). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Міськрайонний ВДВС по Холодногірському рійону та м.Люботину ГТУЮ у Х/о в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Приватний нотаріус ХМНО Чуприна Г.О. в судове засідання не з`явилася, повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із урахуванням внесених змін, установлено на усій території України карантин до 31 липня 2020 року. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України. Разом з тим, само по собі посилання на встановлення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, без дійсної наявності перешкод, які виникли, у зв`язку з веденням такого карантину, у реалізації процесуальних прав учасниками процесу, що може вплинути на розгляд справи по суті, не має безумовним наслідком відкладення розгляду справи. Крім цього, суд звертає увагу на те, що на своєму засіданні 17 березня 2020 року Рада суддів України рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя, незважаючи на епідемію коронавірусу й карантин, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно Звернення Комітету з питань правової політики до громадян України щодо функціонування органів правосуддя на період карантину від 20 березня 2020 року Комітет Верховної Ради України з питань правової політики зазначив, що запропоновані Радою суддів України рекомендації не мають на меті обмеження громадян доступу до правосуддя, а покликані забезпечити епідеміологічну безпеку в судах. Запровадженні карантинні заходи, на які посилається заявник, не передбачають обмеження гарантованої статтею 33 Конституції України свободи пересування, зважаючи на що не вбачається будь-якого обґрунтування існування об`єктивних перешкод в участі у судовому засіданні, явку в яке не було визнано обов`язковою. Більш того, подання через канцелярію суду (а не через поштову чи кур`єрську службу) клопотання про відкладення судового засідання зумовлює висновок про безпідставність використання ситуації довкола запроваджених карантинних заходів, як приводу для затягування розгляду справи. Зважаючи на викладене, суд вважає, що неявка в судове засідання позивачів не є поважною. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, неявка яких не перешкоджає розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 18.08.1990 року, виданого Дзержинським відділом РАГС, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (т. 1 а. с. 14). Згідно Генеральної кредитної угоди № 23 від 09.09.2004 року, укладеної між АППБ "Аваль" та [PERSON] , останній зобов`язався в строк до 09.09.2006 року повернути банку 100000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом та в разі необхідності неустойки. (т. 1 а. с. 141-147). 09.09.2004 року на забезпечення вимог іпотекодержателя АППБ "Аваль", що випливають з Генеральної кредитної угоди № 23 від 09.09.2004 року, укладеної між АППБ "Аваль" та [PERSON] , за умовами якої останній зобов`язався в строк до 09.09.2006 року повернути банку 100000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом та в разі необхідності неустойки, був укладений договір іпотеки між АППБ "Аваль" та [PERSON] , предметом іпотеки були нежитлові приміщення літ. «П-1», загальною площею 172,9 кв. м., літ. «О-1», загальною площею 562,3 кв. м., літ. «Р-1», загальною площею 104,8 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] (т. 1 а. с. 12-13). 09.09.2004 року [PERSON] надана згода [PERSON] на передачу у заставу придбаного у шлюбі майна, заява № 3358, підпис [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г. О. (т. 1 а. с. 15). 08.06.2008 року [PERSON] надана згода [PERSON] на передачу у заставу придбаного у шлюбі майна, заява № 2269, підпис [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г. О. (т. 1 а. с. 65). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.05.2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.01.2012 року, з [PERSON] стягнуто суму заборгованості та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові приміщення № 5-14, 11 літ. «М-1», загальною площею 241,2 кв. м., нежитлові будівлі літ. «Н-1», загальною площею 145,6 кв. м., літ. «П-1», загальною площею 172,9 кв. м., літ. «О-1», загальною площею 562,3 кв. м., літ. «Р-1», загальною площею 104,8 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу із застосуванням процедури продажу з правом укладення від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою будь-якою особою-покупцем та надання банку всіх повноважень продавця. (т. 1 а. с. 17-20, 22-24). В матеріалах справи містяться копії квитанцій на ім`я [PERSON] до прибуткового касового ордеру № 185, № 58, № 186, видаткової накладної від 28.03.2007 року на придбання обладнання, договору від 20.09.2006 року на придбання обладнання, які перевірялися з метою з`ясування цільового використання кредитних коштів за договором від 12.09.2006 року. (т. 1 а. с. 27-31). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України. Як вбачається з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За змістом ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст.\~559\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Згідно з ч. ч. 2 4 ст.\~604\~ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 653ЦК\~України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). В силу частин 3, 4 ст. 653 ЦК якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається зі ст.\~654\~ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням немає. Відповідні висновки про застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080 цс 15 та від 13 березня 2017 року у справі № 6-224 цс17. В силу вимог статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України\~«Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України\~«Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателяна звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує самого факту укладення й дії договору аж до моменту його розірвання. Також продовжують діяти окремі його умови за зобов`язаннями сторін, спеціально передбачені для застосування в разі порушення зобов`язань і після розірвання договору, з огляду на характер останнього, за яким кредитор повністю виконав його умови до розірвання. Таким чином, вичерпний перелік підстав припинення іпотеки наведений в ст. 17 Закону України «Про іпотеку», припинення іпотеки шляхом розірвання іпотечного договору не передбачено законодавством України, враховуючи рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивачів, суд вважає відсутніми підстави для визнання договору іпотеки розірваним та розцінює дії позивачів як спосіб уникнути цивільної відповідальності. \~З огляду на вищенаведені норми права та встановлені судом обставини у цій справі, суд вважає, що оскільки у задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки розірваним судом відмовлено, тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо скасування записів обтяження нерухомого майна. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed