Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору та просив суд: - іпотечний договір від 30.05.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" особі Відділення "Одеської регіональної дирекції" ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № [NUMBER].- визнати недійсним; - виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна предмет іпотеки - домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані в реєстрі за № [NUMBER] та № [NUMBER]. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечувала і просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, доказів поважності відсутності суду не надали. Треті особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, доказів поважності відсутності суду не надали. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.05.2008 р. між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" м. Київ, в особі Відділення "Одеської регіональної дирекції" ПАТ "ВТБ Банк" м. Одеса, та фізичною особою - підприємцем [PERSON]. м. Одеса укладено Генеральну угоду № 36, за умовами якої банк прийняв на себе зобов`язання надавати фізичній особі - підприємцю [PERSON] м. Одеса кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї угоди. Загальний розмір позичкової заборгованості фізичної особи - підприємця [PERSON] м. Одеса за наданими в рамках цієї угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 1 000 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту. 02.06.2008 р. на підставі цієї Генеральної угоди між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк»м. Київ та фізичною особою - підприємцем [PERSON] м. Одеса укладено Кредитний договір № 13.79-36/08-СК зі змінами та доповненнями. Предметом цього договору є надання банком фізичній особі - підприємцю [PERSON] м. Одеса кредиту в сумі 2 000 000 грн. зі строком користування по 06 червня 2017 р. Окрім того, згідно з Генеральною Угодою № 37 від 30.05.2008 року з Додатком № 1 від 08.12.2010 року Відкрите акціонерне товариство ..ВТБ Банк", назва якого згодом була змінена на Публічне акціонерне товариство „ВТБ Банк", зобов'язалося надати [PERSON] кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитними договорами, договорами про надання овердрафту. договорами про відкриття кредитної лінії, укладених в межах цієї Угоди і які є її невід"ємною частиною, в межах ліміту кредитування у розмірі, що не перевищує суми, еквівалентної 1 000 000,00 дол.США. На виконання умов цієї Генеральної Угоди 27.06.2008 року між позивачем і відповідачем [PERSON]І, був укладений кредитний договір № 13.88-37/08-СК з Додатками №№ 1,2, згідно з якими позивач надав [PERSON] кредит в сумі 200 000,00 дол. США на строк користування по 26.06.2015 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентного ставкою у розмірі 17 % річних, розмір яких згодом був збільшений до 18 % річних, а потім зменшений до 14 % річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення капіталу та процентів, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 26.06.2015 року. Крім того, на виконання умов згаданого Генеральної Угоди, 18.08.2008 року між позивачем і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 13.97-37/08-СК з Додатками №№ 1.2, згідно з якими позивач надав [PERSON] кредит в сумі 200 000.00 дол. США на строк користування до 08.08.2015 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 17 % річних, розмір яких згодом був збільшений до 18 % річних, а потім зменшений до 14 % річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення капіталу та процентів, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним -и 08.08.2015 року. Окрім того, в забезпечення виконання вказаних кредитних договорів 30.05.2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № [NUMBER], предметом якого є домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER], за адресою: [ADDRESS]. Проте, на момент укладення вказаного вище договору іпотеки та кредитних договорів в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], були прописані малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], які й на даний час там проживають. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Таким чином, малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO] є такими, що постійно мешкали за адресою: [ADDRESS], на момент реєстрації договору іпотеки від 30.05.2008 року. Щодо необхідності попередньої згода органів опіки та піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, суд зазначає наступне. Відповідно статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На протязі 2015-2016 років Верховним Судом України сформовано наступні правові позиції: - у відповідності до правової позиції постанови Верховного суду України у справі № 6-3005цс15, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору; - у відповідності до правової позиції Верховного суду України у справі №6-396ц15 від 01.07.2015 року, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування усіма судами України визначено про те, що за змістом статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна; - у відповідності до правової позиції постанови Верховного суду України у справі №6-2976цс15 від 27.04.2016 року, що відповідно до ст.360-7 ЦПК Україниє обовязковою для застосування усіма судами України визначено про те, що згідно зістаттями 177 СК України та 17Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Таким чином, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на укладення Іпотечного договору від 30 травня 2008 року, предметом якого є домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], в якому проживали та були зареєстровані діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], є підставою для визнання такого договору недійсним в порядку 203, 215 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved