Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень, посилаючись на те, що 04.05.2020 року близько 16.25 годин позивач разом зі своїм сином направились до супермаркету «АТБ», який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Корольова, 33а. В тамбурі супермаркету у позивача виник конфлікт з жінкою в масці та окулярах, яка була одягнута в уніформу співробітників мережі супермаркету «АТБ», в подальшому було з`ясовано прізвище жінки - [PERSON] . В 16.31 годин у зв`язку з агресивною поведінкою жінки та погроз позивач зателефонував «102», в 17.08 годин в зв`язку неявкою робітників поліції,[PERSON] повторно зателефонував «102». В 17.30 годин приїхав патрульний автомобіль і позивач повідомив поліцейських про обставини подій. Однак, працівники поліції запропонували [PERSON] звернутись в райвідділ поліції з заявою щодо протиправних дій жінки, а відносно позивача склали протокол про адміністративне правопорушення за ст.44-3 КпАП України (знаходження в громадському місці без засобів безпеки). За результатами розгляду справи №947/13005/20 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності постановою Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року закрито провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. 19.06.2020 року [PERSON] звернувся до Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення адмінправопорушення і нападу на нього 04.05.2020 року. За результатами розгляду його заяви був складений протокол щодо [PERSON] . Постановою Київського райсуду м.Одеси від 17.08.2020 року провадження у справі №947/21585/20 відносно [PERSON] закрито за ст.38 КпАП України. Таким чином, на думку позивача, бездіяльність працівників УПП в Одеській області призвела до того, що винна особа уникнула відповідальність. Одночасно, складання неправомірного протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , спричинило позивачу матеріальну шкоду, оскільки він був схвильований, стривожений, принижений, зазнав фізичного болю та моральних страждань, які полягали у протиправній поведінці [PERSON] та працівників УПП в Одеській області. Позивач був вимушений прикладати значних зусиль щоб довести незаконність дій працівників УПП в Одеській області, звертатись за допомогою до адвоката. Все це потребувало часу, коштів та спричинило позивачу перебування в стані постійного стресу, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача - адвокат Губський А.В. до судового засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, повідомлявся, надав до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Департаменту патрульної поліції до судового засідання не з`явився, повідомлявся, надав до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Головного управління національної поліції в Одеській області до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 04.05.2020 року в тамбуре супермаркета «АТБ» між [PERSON] та [PERSON] (співробітник супермаркету) виник конфлікт щодо відсутності у позивача засобів особистої безпеки. В результаті конфлікту [PERSON] було викликано поліцію та складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого - 04.05.2020 року о 17.10 годин [PERSON] знаходився за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Корольова,33 у громадському місці, а саме - в приміщенні магазину «АТБ», без засобі особистої безпеки: маски та рукавичок, чим порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 та правил щодо карантину людей, спричиненого короно вірусом СОVID-19. А також, позивачу було пропоноване звернутись з відповідною заявою до райвідділу щодо дій [PERSON] 09.06.2020 року постановою Київського районного суду м. Одеси(справа №947/13005/20)адміністративне провадження по справі відносно [PERSON] за ст..44-3 КпАП України закрито, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 19.06.2020 року [PERSON] звернувся до Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення адмінправопорушення і нападу на нього 04.05.2020 року [PERSON] . За результатами розгляду його заяви був складений протокол щодо [PERSON] відповідно якого 04.05.2020 року приблизно 16.25 годин [PERSON] знаходячись в приміщенні магазину «АТБ» за адресою: м.Одеса, вул..Ак.Корольова, 33 вибила з рук у [PERSON] телефон, чіплялась до нього, кричала, чим порушила громадський порядок і спокій громадян, скоїла дрібне хуліганство. Постановою Київського райсуду м.Одеси від 17.08.2020 року провадження у справі №947/21585/20 відносно [PERSON] закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст.38 КпАП України. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом. Між тим, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд не вбачає таких ознак порушення права позивача з боку відповідачів, які могли б стати підставою для застосування судового захисту в межах пред`явленого позову. Вимоги цього позову витікають з неправомірного, на думку позивача, складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КпАП України. В силу означеного положення цивільного законодавства незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується шкода, яка завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (ч. 1 ст. 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, як випливає із частини 2 ст. 1176 ЦК України. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Цей порядок відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розповсюджується на заподіяння фізичній особі шкоди внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Як випливає із змісту наведеної статті Закону, він впорядковує порядок відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду у випадках, передбачених частиною 1 ст. 1176 ЦК України. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, за змістом статті 2 Закону, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Як випливає з наведених положень цивільного законодавства, коло випадків, коли відшкодування заподіяної громадянинові шкоди відбувається незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, є вичерпним і наведені позивачем обставини не підпадають під це коло. Разом з тим, будь-яких даних, про незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", так само, як і незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу позивачем до суду не надано. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КпАП України, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КпАП України таке питання може бути вирішено лише судом. За таких обставин, оскільки позивачем не доведено незаконності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, якими йому було заподіяно шкоду, що є підставою для її відшкодування, отже відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім того, позивач не звертався до суду із скаргами на бездіяльність працівників УПП в Одеській області, а також із позовнимивимоги про визнання дій працівників УПП в Одеській області протиправними, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed