Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у відповідності до кредитного договору № MKTWGA00000029 від 13.04.2006 р. [PERSON] надано кредит у сумі 124941 доларів США на термін до 12.04.2010 р. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання не виконав, а саме, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Станом на 23.07.2015 р. за ним рахується заборгованість у сумі 109606 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 119499.87 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 354278.57 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 5997.21 доларів США та заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 616830.46 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого позичальник та поручитель виступають як солідарні боржники. Банк направив відповідачам письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором № MKTWGA00000029, які ними не були задоволені. Представник позивача у судове засідання не зявився. Просить розглядати справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідачі та їхній представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. [PERSON] надав суду письмові заперечення, у яких просить відмовити у позові. Посилається на те, що відповідно до розрахунку заборгованості тіло кредиту в сумі 450 доларів США погашено до листопада 2007 року. Станом на 13.04.2010 р. в прострочену заборгованість віднесено всю суму тіла кредиту 119549.92 долари США та заборгованість по відсоткам - 876 доларів США, нарахованим на вказаний день, яка не погашена. У період з 2010 року по 2016 рік [PERSON] та [PERSON] не здійснили жодного платежу, повязаного з погашенням вказаного кредиту, оскільки у квітні 2010 року вони дали банку згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, протягом 2010-2013 роки банк не вчиняв жодних дій повязаних з реалізацією нерухомого майна, а звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. 24.09.2013 р. Тячівським районним судом було відмовлено у позові, у звязку з закінченням строків позовної давності. Кредитним договором чітко визначено строки погашення кредитної заборгованості для відсотків, винагороди та комісії визначено строк з 13.04.2016 р. по 12.04.2010 р. у сумі 440 доларів США, а для повернення тіла кредиту вказано строк до 12.04.2010 р. У розрахунку містяться недостовірні відомості про зарахування 11.03.2013 р. банком 50 доларів США на погашення пені та 50 доларів США на погашення тіла кредиту, але з 2010 року відповідачі не здійснювали жодних операцій повязаних з погашенням кредитної заборгованості. На підтвердження цієї банківської операції банком не надано ніяких підтверджуючих документів квитанції, примірника прибуткового касового ордеру або іншого документа, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Пунктом 5.1. кредитного договору визначено, що термін дії цього договору до повного виконання зобовязань, що суперечить п. 1.1. кредитного договору, де вказано термін користування кредитом до 12.04.2010 р., нормам чинного законодавства та ряду правових позицій, у яких чітко зазначено термін виконання зобовязання має бути визначений конкретною датою або подією. Умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх кредитних зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Представник відповідачів надав суду клопотання про застосування строків позовної давності щодо кожного з платежів окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 13.04.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKTWGA00000029, на підставі якого відповідач отримав кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 124941 доларів США на споживчі цілі. 14.04.2006 р.\~\~між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідачка взяла на себе зобовязання відповідати за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором № MKTWGA00000029. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з доказів доданих до матеріалів справи відповідач [PERSON] зобовязався повернути кошти\~\~у строк та на умовах договору. Банк зобов'язання за вказаним вище кредитним договором перед [PERSON] виконав у повному обсязі.\~\~ Однак, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. Внаслідок цього, станом на 23.07.2015 р., утворилась заборгованість у сумі 1096066 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 119499.87 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 354278.57 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 5997.21 доларів США та заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 616830.46 доларів США. Відповідно до частини другої ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З приписів статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.ст. 257-259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. З приписів статей 260 та 261 ЦК України визначено, що\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255\~цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. З правової позиції Верховного Суду України № 6-116цс13 від 19.03.2014 р. убачається, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У правовій позиції Верховного Суду України № 6-20цс14 від 19.03.2014 р. встановлено, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України №№ 6-61цс14 від 18.06.2014 р. та 6-31цс15 від 03.06.2015 р. Відповідно до п.п. 1.1. кредитного договору банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 12.04.2010 р. включно, зі сплатою за користування кредитними відсотками у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0.25 % від суми наданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного кредиту. Також, згідно п.п. 4.1. при порушенні позичальником будь-якого зобовязання банк має право нарахувати пеню від суми простроченого платежу. Періодом сплати вважати період до "25" числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по відсоткам, винагороди, комісії. Таким чином, відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти і комісію за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору кінцевим строком погашення кредиту є 13.04.2010 р., то на момент звернення до суду 09.09.2015 р. ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив встановлений у ст. 257 ЦК України строк пред'явлення позовних вимог до [PERSON] Щодо окремих самостійних зобовязань, то погашення відсотків, винагороди, комісії, пені повинно здійснюватись [PERSON] частинами до 25 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № MKTWGA00000029 від 23.07.2015 р. убачається, що останні платежі повязані з погашенням кредитної заборгованості були здійснені [PERSON] 31.03.2010 р. Відповідно наступний платіж мав буди здійснений до 25.04.2010 р., але після вказаної дати збільшилася заборгованість по відсотках та по пені за порушення строків розрахунків, отже 25.04.2010 р. ПАТ КБ "Приватбанк" дізнався про порушення своїх прав. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідачів 09.09.2015 р., пропустивши встановлений строк позовної давності. Статтею 10 ЦПК України\~встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в\~ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Належних доказів про зупинення, або переривання строку позовної давності по даній справі, а також про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано. Перерахування 11.03.2015 р. на рахунок банку в якості погашення заборгованості по пені у сумі 50 доларів США та заборгованості по нарахованих процентах на залишок простроченої заборгованості за кредитом у сумі 50 доларів США, суд вважає недоведеним, оскільки відсутні докази, що перерахунок коштів було здійснено саме відповідачами. Суд просив представника позивача надати суду відповідні документи, які підтверджують факт внесення відповідачами коштів, однак банк залишив цю вимогу поза увагою. За відсутності належних доказів сплати відповідачами вказаної суми, яка на думку позивача повинна переривати строк позовної давності суд вважає, що позивач не довів факту переривання строку позовної давності по даній справі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до розяснень, викладених у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заяву стороною у спорі зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, у звязку з пропуском строку позовної давності. В забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № MKTWGA00000029 від 14.04.2006 р., за яким останній взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати за зобов'язаннями боржника [PERSON] Відповідно до п. п. 2 та 4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно зі ст.ст.\~553,\~554 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідаючи перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Із\~статті 554 ЦК України убачається, що\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 12 договору порука за цим договором припиняється після закінчення трьох років з дня настання терміну повного погашення кредиту за кредитним договором. З частини четвертої ст. 559 ЦК України вбачається, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.\~ Оскільки кредитним договором № MKTWGA00000029 від 13.04.2006 р. встановлено кінцевий строком погашення кредиту - 13.04.2010 р., то на момент звернення до суду 09.09.2015 р. банк пропустив встановлений строк предявлення вимоги до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання за кредитним договором. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід покласти на позивача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів також слід стягнути на користь банку судовий збір у сумі 3654 грв. Тому,

Outcome: dismissed