Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

26 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до ПАТ «Маріупольский завод важкого машинобудування» про стягнення заборгованої індексації по заробітній платі у розмірі 4000 гривень за період з 01 грудня 2004 року по 04 січня 2011 року, моральної шкоди у розмірі 1000 гривень та компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 05 січня 2011 року по 21 травня 2014 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 01 грудня 2004 року по 04 січня 2011 року вона працювала на ПАТ «Маріупольский завод важкого машинобудування». За період роботи при виплаті заробітної плати відповідачем не проводилась індексація заробітної плати, передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені її права на оплату праці. Просила стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати з компенсацією за період з 01 грудня 2004 року по 04 січня 2011 року у розмірі 4000 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 05 січня 2011 року по 21 травня 2014 року. У судове засідання позивачка та його представник [PERSON], діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, не з'явилися, надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі та прийняти рішення на користь позивачки. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову оскільки підприємство здійснювало індексацію заробітної платні позивачки за весь час її роботи. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивачки та запереченням відповідача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачка з 01 грудня 2004 року по 04 січня 2011 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «МЗВМ», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та наказом по підприємству про прийняття позивачки на роботу (а.с.а.с. 8-12, 27). За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Відповідно до п. 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, індексації не підлягає. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. У відповідності до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення. Приклад обчислення суми індексації у разі підвищення доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції наведено у додатку 5. Аналізуючи та досліджуючи надані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем своєчасно та належним чином, у відповідності до положень «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 проводилася індексація заробітної плати, крім того відповідачем неодноразово проводилося підвищення заробітної плати позивачці випереджаючим шляхом, що підтверджується наданими суду письмовими доказами. ( а.с.28-38). Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та його представником не надано суду жодних доказів, які свідчили б про те, що відповідачем були порушені вимоги діючого законодавства при сплаті [PERSON] заробітної плати за час перебування у трудових відносинах з ПАТ «МЗВМ». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості із індексації заробітної плати, не підлягають задоволенню, а оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди та компенсації за затримку розрахунку при звільненні є похідними від зазначених позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed