Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі банк) звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 квітня 2012 року в сумі 106 000 грн. станом на 31.10.2017 року, з яких: 7135,82 грн. заборгованість за кредитом та 98\~864,18 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 06.04.2012 року відповідачем підписано заяву, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 7300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Шляхом підписання вказаної заяви, відповідач підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на сайті банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався положеннями п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору, згідно яких відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення банку. Порядок та розміри сплати процентів та пені встановленні «Умовами, правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", з якими відповідач, підписавши заяву була ознайомлена та погодилася. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] порушила умови договору, суми кредиту в повному обсязі не повернула, внаслідок чого станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 106 000 грн., з яких: 7135,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 98 864,18 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. Посилаючись на наведене, банк просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 20.02.2018 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2012 року у сумі 106\~000 грн. станом на 31 жовтня 2017 року, з яких: 7135,82 грн. заборгованість по кредиту та 98\~864,18 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 20 квітня 2018 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 04 лютого 2021 року представника відповідача [PERSON] адвокат Повшук В.І. подав письмові заперечення щодо позову. Вказав, що позивач звернувся до суду 02 січня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів погодження відповідачем строку позовної давності тривалістю у п`ять років. Крім цього, наданий банком розрахунок заборгованості не підписаний посадовими особами банку, які його складали. Також, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 31 липня 2017 року, при цьому не зазначає з якого та по який час вона виникла. Посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які розміщені на сайті банку, як невід`ємну частину спірного договору є безпідставними, оскільки останні не відписані відповідачем. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача адвокат Повшук В.І. позов не визнав, з підстав зазначених у письмових запереченнях. Судом встановлено, що 06.04.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта, долученої до матеріалів справи, 06 квітня 2012 року [PERSON] відкрито картрахунок № [NUMBER] , строк дії карти до січня 2016 року. 06 квітня 20212 року встановлено кредитний ліміт 300 грн., 24 липня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 4000 грн., 05 серпня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 7300 грн. Факт отримання кредитних коштів, відкриття та користування картковим рахунок, користування платіжною карткою, підтверджується випискою по картковому рахунку. З виписки по рахунку відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач користувалася встановленим банком кредитним лімітом та частково сплачувала заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31.10.2017 року складає 106 000 грн., з яких: 7135,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 98 865,18 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до витягом із Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року та погодженого НБУ від 11.06.2018 року вбачається, що відбулась зміна типу та найменування ЗАТ на ПАТ, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відбулась зміна назви товариства з ПАТ КБ «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~ \~ \~ \~ Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або

Outcome: partial