Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про стягнення безпідставно набутих коштів. В позові зазначив, що з лютого 2012 року по січень 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» без його згоди списав із відкритого на його і у цьому ж банку зарплатного карткового рахунку [NUMBER] кошти у сумі 6394,28 гривень. Обслуговування зарплатного карткового рахунку здійснюється на підставі Анкети-заявки від 13.02.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «ПРИВАТБАНК». Відповідний документ не містить в собі право банку на проведення договірного списання. Вважає що, правовідносини між ним та банком з приводу вказаного карткового рахунку регулюються на підставі Анкети-заявки. Договір банківського рахунку або Договір про обслуговування пластикової картки між ними не укладався. Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.2004 року № 22 встановлено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Відповідно до пункту 1.7 Інструкції, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків або на підставі розрахункових документів стягувачів. З його боку відсутнє було доручення на списання з його зарплатного карткового рахунку в період з 01.02.2012 року по грудень 2013 року грошової суми у розмірі 6394,28 гривень. На його думку ПАТ «ПРИВАТБАНК» не мав правових підстав здійснювати списання грошових коштів з зарплатного карткового рахунку. Оскільки на теперішній час відсутнє буд-яке судове рішення про стягнення з нього суми заборгованості за кредитними зобов'язаннями просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що 16.04.2006 року між Банком та позивачем було укладено кредитно-заставний договір. Згідно умов цього договору [PERSON] отримав строковий кредит у сумі 2 998,80 грн. на купівлю товарів народного споживання на строк 12 місяців по 16.04.2007 р. включно, з умовою сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. При порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, Позичальник повинен сплачувати Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 6,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. В Заяві на отримання кредиту [PERSON] зазначив, що він ознайомився та згоден з Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі. Таким чином між Позивачем та Відповідачем виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного між сторонами кредитно-заставного договору, який складається з заяви, Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифів. Вищевказана форма кредитного договору повністю відповідає вимогам та нормам чинного законодавства України. Згідно ст.. 259 ЦК України і п.п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони домовилися про зміну в бік збільшення тривалості строку позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором до 5 (п'яти) років. Відповідно до п. 3.2.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що Позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за Заявою та цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. В межах вказаного строку, Банк здійснив тричі договірне списання коштів з "Картки для виплат" Позивача, а саме: 24.02.2012 р. на суму 199,00 грн., 12.03.2012 р. - 5,59 грн., 09.04.2012 р. - 2,56 грн. 13.02.2012 року між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг. На підставі цього договору Позивачеві була оформлена дебетова особиста картка для виплат (для зарахування заробітної плати). В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Позивач повністю погодився з тим, що ця Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. п. 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11, 2.7.1.2.2.5, 2.7.1.2.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з Картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах Платіжного ліміту Картрахунку. Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, у яких Клієнт є поручителем, а також будь-якою іншою заборгованостю, яка виникла у Клієнта у зв'язку з невиконаними зобов'язаннями перед Банком. Вважає, що між сторонами на підставі двох договорів склалися правовідносини з взаємопов'язаними правами та обов'язками. Таким чином, усі дії Банку щодо договірного списання коштів позивача з його дебетової картки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вважає законними і в межах домовленого між сторонами строку позовної давності, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.04.2006 року між Банком та позивачем було укладено кредитно-заставний договір. Згідно умов цього договору [PERSON] отримав строковий кредит у сумі 2 998,80 грн. на купівлю товарів народного споживання на строк 12 місяців по 16.04.2007 р. включно, з умовою сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. При порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, Позичальник повинен сплачувати Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 6,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. В Заяві на отримання кредиту [PERSON] зазначив, що він ознайомився та згоден з Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в «ПриватБанку», факт отримання оригіналу кредитного договору, а також виразив свою згоду, що Заява разом з запропонованими «ПриватБанком» Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного між сторонами кредитно-заставного договору, який складається з заяви, Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифів. Згідно ст.. 259 ЦК України і п.п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони домовилися про зміну в бік збільшення тривалості строку позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором до 5 (п'яти) років. Відповідно до п. 3.2.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що Позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за Заявою та цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). На думку суду списання коштів здійснювалось відповідно до встановленого законодавством порядку. В межах вказаного строку, Банк здійснив тричі договірне списання коштів з "Картки для виплат" позивача, а саме: 24.02.2012 р. на суму 199,00 грн., 12.03.2012 р. - 5,59 грн., 09.04.2012 р. - 2,56 грн. Крім того, 13.02.2012 року між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг. На підставі цього договору Позивачеві була оформлена дебетова особиста картка для виплат (для зарахування заробітної плати). В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» [PERSON] повністю погодився з тим, що ця Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. п. 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11, 2.7.1.2.2.5, 2.7.1.2.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з Картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах Платіжного ліміту Картрахунку. Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, у яких Клієнт є поручителем, а також будь-якою іншою заборгованостю, яка виникла у Клієнта у зв'язку з невиконаними зобов'язаннями перед Банком. Суд вважає, що між сторонами на підставі двох договорів склалися правовідносини з взаємопов'язаними правами та обов'язками. Таким чином, усі дії Банку щодо договірного списання коштів позивача з його дебетової картки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є законними і в межах домовленого між сторонами строку позовної давності.

Outcome: dismissed