Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь КП "МТТУ" в порядку регресу суму в розмірі виплаченого матеріального відшкодування, що становить 53 505,47 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.04.2019 о 17:40 годині водій тролейбуса MAN SL 172 [PERSON] , рухаючись по вул. Левченка в Кальміуському районі м. Маріуполя, біля будинку 38, не дотримався в установлених межах безпечної швидкості та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAY SONATA, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті зіткнення автомобіль HYUNDAY SONATA отримав механічні пошкодження, а водію [PERSON] спричинена матеріальна шкода. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.07.2019 [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень. В результаті ДТП, що сталося з вини відповідача [PERSON] , автомобіль HYUNDAY SONATA, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження. [PERSON] подав до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області позовну заяву, в який просив стягнути з КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» як з власника тролейбуса MAN SL 172, матеріальну шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася внаслідок порушення водієм тролейбуса КП «МТТУ» Правил дорожнього руху України, вартість складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, моральну шкоду та витрати на оплату судового збору. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.10.2019 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та КП «МТТУ», за умовами якої [PERSON] відмовився від позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, а КП «МТТУ» зобов`язалося відшкодувати матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку та витрати на оплату судового збору в загальній сумі 53 505,47 гривень. КП «МТТУ» відповідно до умов мирової угоди відшкодувало матеріальну шкоду у розмірі 53\~505,47 гривень шляхом перерахування вказаної суми [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №5268 від 06.11.2019. Між Відповідачем та КП «МТТУ» 26.07.2018 укладено договір про повну матеріальну відповідальність. У зв`язку з чим, просить стягнути з Відповідача в порядку регресу суму у розмірі виплаченого матеріального відшкодування, що становить 53 505,47 грн. та судовий збір. Ухвалою від 17.11.2020 року у cправі відкрито провадження, за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Іваннікова А.Г., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що посада та робота водія не входить до переліку посад і робіт, з якими можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробки, продажу, вивезення або застосування у процесі виробництва. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] отримав у користування транспортний засіб під звіт перед рейсом за разовою довіреністю, а тому відсутні підстави для його притягнення до матеріальної відповідальності. Зазначала, про позивачем пропущено строк для звренення до суду. Також зазначила, що обставин скоєння ДТП, як і вини [PERSON] не оспорюють. Вислухавши пояснення представника відповідача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04.07.2019 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень та встановлено, що 25 квітня 2019 року о 17-40 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом MAN SL 172, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Левченка в Кальміуському районі м.Маріуполя, біля будинку 38 не дотримався в установлених межах безпечної швидкості та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAY SONATA державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. При зіткненні транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.10.2019 року №263/11827/19 затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та КП «МТТУ», за умовами якої [PERSON] відмовився від позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, а КП «МТТУ» зобов`язалося відшкодувати матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку та витрати на оплату судового збору в загальній сумі 53 505,47 гривень. КП «МТТУ» відшкодувало матеріальну шкоду у розмірі 53\~505,47 гривень шляхом перерахування вказаної суми [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №5268 від 06.11.2019 року. 26.07.2018 року між КП «МТТУ» та [PERSON] укладено договір №431 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 1 договіру №431 зазначено, що [PERSON] обіймає посаду водія троллейбуса. Відповідно до договору №42 від 11.05.2019 року на надання послуг на проведення авто товарознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу експертна компанія "Укравтоекспертиза" та [PERSON] підписали даний договір, мета якого визначення вартості матеріального збітку, завданого з технічної точки зару, власнику КТЗ HYUNDAY SONATA номерний знак [NUMBER] , 1998 року випуску. Відповідно до звіту №93 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 11.05.2019 року складеного експертною компанією "Укравтоекспертиза" та ремонтної калькуляції №93/19 від 11.05.2019 року вартість матеріального хбитку завданого, з технічної точки зору, власнику КТЗ легкового автомобіля HYUNDAY SONATA реєстраційний номер [NUMBER] становить 50237,07 грн. Відповідно до довідки №807 від 30.10.2020 року КП «МТТУ» середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період з 01.08.2020 року по 30.09.2020 року складає 17000,70 грн. Відповідно до довідки №78 від 04.02.2021 року КП «МТТУ» середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період з 01.12.2020 року по 21.01.2021 року складає 14594,72 грн. Відповідно до довідки №393 від 11.05.2021 року КП «МТТУ» середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період з 01.03.2021 року по 30.04.2021 року складає 11417,62 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.10.2019 року затверджено мирову угоду та зазначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення. Тому, сторони протягом 15 днів з дня винесення ухвали суду мали право на звернення з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного суду. КП «МТТУ» відповідно до платіжного доручення №5268 від 06.11.2019 року саме грошові кошти у сумі 53505,47 грн. було сплачено на ім`я [PERSON] , тому доводи представника відповідача про пропущення строку для зверення до суду не беруться до уваги, оскільки, саме з цього часу - 06.11.2019 року починається перебіг строку для звернення до суду. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зі змісту ч.ч. 1, 2 і 4 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику. В ст. 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП Укаїни передбачає, випадки за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема п.1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору,\~\~ укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших\~\~ цінностей (недостача,\~\~ зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 посада водія не входить до цього Переліку. Крім того, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року N 146/06/186-88, зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад, і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Однак, такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей. Враховуючи зазначені норми, [PERSON] не належить до категорії працівників, з якими згідно зі\~статтею 135-1 КЗпП України\~може бути укладений такий договір. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18). Отже, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника від 26.07.2018 №431 року, укладений між КП "МТТУ" та [PERSON] за вищенаведених обставин не може мати юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності, так як такий можна укладати лише із працівниками визначених категорій та сам факт укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Також суд не вбачає підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Положення КЗпП «не при виконанні трудових обов`язків» слід розуміти як самовільне використання працівником майна власника в особистих цілях та не в інтересам власника. Відповідно до ст. 138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, покладається на власника. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом MAN SL 172, державний номерний знак [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAY SONATA державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Доводи представника відповідача щодо того, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] отримав у користування транспортний засіб під звіт перед рейсом за разовою довіреністю, не приймаються судом до уваги оскільки, самими ж поясненнями представником відповідача зазначено, що обставини скоєння ДТП, як і вини Відповідача вони не оспорюють, тобто дані аргументи пояснень протирічать один одному. Враховуючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода відбулась під виконання час ним трудових обов`язків. Враховуючи наявні в трудових відносинах права та обов`язки сторін, відповідач, в свою чергу доводи позивача, щодо керування транспортним засобом та скоєння ним ДТП не спростував та не надав суду достовірних доказів того, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] самовільно, без погодження із керівництвом КП "МТТУ" взяв транспорний засіб і використовував його. З огляду на зазначене вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася в період виконання відповідачем трудових обов`язків та підстави для його притягнення до відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної позивачу внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відсутні. Таким чином, враховуючи, що завдана шкода пов`язана з виконанням відповідачем трудових обов`язків, він має нести матеріальну відповідальність згідно зі ст.132 КЗпП України у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, який згідно з довідкою КП "МТТУ" від 11.05.2021 року складає 11417,62 грн. Оскільки розмір прямої дійсної шкоди перевищує розмір середньомісячного заробітку відповідача, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню 11417,62 грн. на відшкодування майнової шкоди. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: 11417,62 грн. (розмір задоволених вимог)*100% / 53505,47 грн. (розмір пред`явлених вимог), тобто ,021% від суми сплаченого судового збору (0,21% * 2102,00 грн. / 100%) складає 441,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial