Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~"Фінансова\~компанія "Європейська\~агенція з\~повернення боргівзвернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 15 квітня 2016 року між публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0018/82/0613347. В подальшому між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та публічним акціонерним товариством "Комерційний Індустріальний Банк" укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до АТ "КІБ" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 014/0018/82/0613347. 28 листопада 2017 року між АТ "КІБ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" також укладено договір відступлення права вимоги № 20171128, у відповідності до умов якого АТ "КІБ" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні АТ "КІБ" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників № 5 від 15.03.2018 року до договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26951 грн 97 коп, яка складається із заборгованості за основним боргом в сумі 20849 грн 04 коп, із заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 3443 грн 88 коп, із заборгованості за пенею в сумі 2658 грн 69 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача 26951 грн 97 коп заборгованості за кредитом та судові витрати в розмірі 1921 грн 00 копійок. Представник позивача проти винесення по справі заочного рішення не заперечив, про що зазначив у позовній заяві. Відповідач відзиву, інших заяв, заперечень та клопотань не надав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення.\~\~ \~ \~ \~ \~Проаналізувавши матеріали справи в їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до\~ст.514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ч.1\~ст.516 Цивільного кодексу України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено, ТОВ\~"ФК\~"ЦФР"\~свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином. Однак, після отримання кредитних коштів [PERSON] не виконав зобов`язань, визначених кредитних договором, порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. При цьому, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором становить 26951 грн 97 коп (а.с.8-12). Вимогами ч.2\~ст.516 Цивільного кодексу України передбачено, що\~якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У відповідності до ч.2 ст.517 Цивільного кодексу України\~боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тобто, як вбачається з вищенаведеного боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15. З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача направлялось повідомлення про відступлення права вимоги по кредитному договору № 20171128 товариству з обмеженою відповідальністю\~"Фінансова компанія\~"Європейська агенція з повернення боргів"\~та про необхідність сплати заборгованості у розмірі 26951 грн 97 коп новому кредитору (а.с.23). В свою чергу, відповідно до вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України\~ одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно ч.1\~ст.546 Цивільного кодексу України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною 2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст.\~76\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~ встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положення ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. В даному випадку позивач надав суду достатньо доказів про невиконання відповідачем умов кредитного договору, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, відповідач в свою чергу не спростував доводи позивача викладені в позовній заяві. Тому суд, дотримуючись норм закону та всебічного і повного дослідження матеріалів справи та враховуючи, що на час розгляду справи в суді сторонами договір № 014/0018/82/0613347 від 15 квітня 2016 року не був припинений, відповідач в добровільному порядку не виконав свої зобов`язання, що є істотним порушенням договору внаслідок якого позивач позбавлений можливості отримати відсотки за користування кредитними коштами, на що розраховував при укладенні договору, вважає, що позов є обґрунтований та доведений належними доказами, тому підлягає задоволеною та стягненню з відповідача документально підтвердженої заборгованості в сумі 26951,97 грн. Відповідно до ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням суду рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені ним і документально підтверджені в розмірі 1921,00 грн

Outcome: approved