Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що відповідно до укладеного договору від 06.07.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифами банку та є договором приєднання. У порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором вона станом на 31.12.2015 року має заборгованість 11 358 грн. 21 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість по договору в сумі 11 358 грн. 21 коп. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову заперечувала, просить застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 32, 45). Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає в задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.07.2006 р. співробітниками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на імя [PERSON] було оформлено кредит в сумі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифами банку та є договором приєднання (а.с. 7-13). Із заперечень відповідачки вбачається, що кредитний договір б/н від 06.07.2006 р. між нею та позивачем не укладався, оскільки дані зазначені в заяві позичальника не відповідають дійсним даним відображеним в документах, доданих відповідачкою до заперечень, а саме: копії паспорту [PERSON], копії свідоцтва про одруження, копіям свідоцтв про народження дітей, довідці про стаж роботи, виданій КЗ «Камянсько-Дніпровська загальноосвітня санаторна школа-інтернат» Запорізької обласної ради від 23.02.2016 року (а.с. 32-39). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачка надала суду належні докази, які спростовують позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.07.2006 року. Натомість представник позивача у судове засідання не зявився, суду не надав жодних доказів, які б спростовували обставини та факти викладені [PERSON] у своїх запереченнях. Окрім цього, відповідно до матеріалів справи, кредитний договір було укладено 06.07.2006 року, а свої обов'язки за договором, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачка почала порушувати одразу після укладення договору, позаяк не здійснювала належних платежів по укладеному договору. З Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії їх кредитної картки вказаний на її лицевій стороні, а сама картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (п. 3.1.1, п. 3.1.2) /а.с. 12 зв./. Згідно із п. 9.12 цих же Умов і правил, які разом із платіжною карткою та заявою позичальника складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін /а.с. 12/. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). На підставі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці (в полі MONTH) /а.с. 13/. Разом з тим позивач не надав жодних відомостей про те, на який час видавалася кредитна карта. Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення ч. 3 вказаної статті, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. (Такий правовий висновок зроблений у Постанові Верховного Суду України по справі № 6-25цс15, 18.03.2015 р.). З матеріалів вбачається, що відповідачка заявила клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 45). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі ст.ст. 253, 256-258, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed