Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення моральної шкоди, в березні 2018 року уточнила позовні вимоги, уточнені вимоги мотивувала тим, що після розлучення між [PERSON] та [PERSON] у серпні 2015 року, малолітню дитину [PERSON] разом із матір`ю було фактично викинуто на вулицювідповідачами по справі - батьком та старшою сестрою [PERSON] . Після чого Відповідачами у квартирі були замінені замки, що унеможливило проживання у квартирі та грубо порушило права малолітньої дитини, в тому числі й право власності Позивача. [PERSON] в позові зазначала, що малолітня [PERSON] , на підставі Договору дарування квартири від 02 квітня 2009 року, є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Відповідачі "викинули на вулицю" малолітню [PERSON] , а мати - [PERSON] , вимушена була звертатись у різні установи та організації з проханням допомогти відновити права малолітньої дитини. Листом за вих. № 2-7-Г271332.16/10-92 від 10.09.2016 року Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини на звернення [PERSON] повідомив про готовність приймати участь при розгляді позову про поновлення прав малолітної дитини. [PERSON] в інтересах дитини зверталась із листом до Міського голови та Голови опікунської ради, який зареєстрований за вх. № Г-7392 з проханням допомогти відновити житлово-майнові права малолітньої доньки. Останні роки [PERSON] неодноразово зверталась до органів Національної поліції України із відповідними повідомленнями про чинення перепон у користуванні частиною квартири, яка є власністю малолітньої дитини. Чисельні розмови із Відповідачами з проханням надати можливість проживати малолітній дитині [PERSON] разом із матір`ю у власній квартирі, де Позивач є власником 1/2 частини, користуватись своїми правами як співвласника даної квартири, добровільно визначити порядок користування майном, яке є об`єктом спільної часткової власності, не дають результату, оскільки Відповідачі категорично відмовляються йти на будь-який контакт. Спроби [PERSON] разом із дитиною потрапити до квартири та зайняти кімнату закінчуються тим, що мати Позивача вимушена викликати поліцію, оскільки Відповідачі не відчиняють двері, та в усному порядку повідомляють про категоричну відмову надати малолітній дитині доступ до квартири. Листами виконавчого комітету Вишневої міської ради [PERSON] повідомлено, що були здійснені спроби скласти акт обстеження, проте двері ніхто не відчинив, що в котре підтверджує умисний намір не пускати до квартири ані дитину, ані будь-яких представників установ, які діють суто в інтересах малолітньої дитини. [PERSON] вимушена була в інтересах малолітньої дитини звернутись до суду із відповідними позовними заявами - позовна заява про вселення та позовна заява про встановлення порядку користування квартирою, однак відповідачі своїми діями затягували розгляд даних справ. На думку [PERSON] відповідачі своїми діями створили всі умови для розвитку у малолітньої [PERSON] депресії та комплексів, пригнічували та продовжують пригнічувати Позивача, завдаючи душевні страждання та психологічні переживання малолітній дитині, що є неприпустимим. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку [PERSON] , принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини. В позові також зазначалося, що у лютому 2015 року, коли в родині були досить напружені відносини між батьками - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , та відповідач [PERSON] підтримувала в усьому відповідача [PERSON] , поведінка відповідача [PERSON] була досить агресивною, в тому числі й до молодшої сестри - Позивача. Відповідач [PERSON] навмисно спровокувала лайку із Позивачем, під час якої дуже кричала із використанням ненормативної лексики на малолітню дитину, рідну сестру, які на той момент було 9,5 років, чим довела Позивача до істерики та вкотре спричинила їй душевні страждання. Обставини, за яких Позивач вимушена з лютого 2015 року проживати у невеличкій квартирі у своїх бабусі та дідуся, відсутність своєї кімнати, ліжка, особистих речей, іграшок змушують перебувати Позивача у стані постійного стресу, що провокує появу та/або розвиток різних хвороб, про що зазначено у медичній картці. Таким чином, на думку законного представника позивача, внаслідок неправомірних дій Відповідачів у період з лютого 2015 року по березень 2018 року, Позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, хвилюваннях, пригніченому стані, стресі та необхідності додаткових зусиль з боку малолітньої дитини для організації звичного способу життя та адаптації до жорстких реалій життя, які створили їй та продовжують створювати Відповідачі. Тому просила суд: стягнути з [PERSON] , завдану у період з 01.02.2015 року 16.03.2018 року [PERSON] , [INFO] моральну шкоду у розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок; Стягнути з [PERSON] завдану у період з 01.02.2015 року 16.03.2018 року [PERSON] , [INFO] моральну шкоду у розмірі 45000,00 (сорок п"ять тисяч) гривень 00 копійок. Стягнути солідарно з Відповідачів на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував просив в позові відмовити в повному обсязі, зазначив, що обставини, на які посилається позивачка, не відповідають дійсності. Зазначав, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Проте, в період розгляду Васильківським міськрайоним судом справи про розірвання шлюбу, [PERSON] деякий час залишалася разом з меншою донькою [PERSON] проживати в приватному трьох поверховому будинку (де вони і прописані) загальна площа якої становить 252 кв.м., в [ADDRESS] . Відповідач також зазначав, що в середині 2015 року позивачка добровільно покинула квартиру [ADDRESS] . Ні [PERSON] , ні старша донька [PERSON] , молодшу доньку [PERSON] з квартири не виганяли. [PERSON] сама прийняла рішення про виселення (позивачка цього і не заперечує це видно з позовної заяви) та вибрала місце проживання у своїх батьків у квартиру [ADDRESS] , тим самим з власної ініціативи зменшуючи життєвий простір проживання меншої доньки з 252 кв.м. до 50 кв.м., тобто на 202 (двісті два) кв.м. меньше. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2017 р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини. Суд визначив місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначене рішення на даний час набуло законної сили. [PERSON] зазначав, що ні він, ні старша донька відповідачка [PERSON] навіть не мали наміру виганяти чи ображати позивачку та молодшу доньку [PERSON] . Після розлучення він в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання молодшої доньки [PERSON] . За цей час [PERSON] двічі зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області - з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Відповідач вказував, що аліменти на утримання доньки [PERSON] він сплачує щомісячно, та додатково оплачує дочці заняття в гуртках, купує одяг та інші необхідні речі, у тому числі і те, що необхідно для навчання. Спростовував доводи [PERSON] , що нібито за весь час окремого проживання він, ніякої участі у вихованні дитини не приймав, не піклується ні про житлові умови дитини, ні про її матеріальне забезпечення, ні про оздоровлення та оплату додаткових занять та гуртків, посилаючись, в тому числі, на характеристику зі школи де зазначено, що батьки беруть активну участь у житті доньки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 11.06. 2019 року проти позову заперечував в повному обсязі, суду пояснив, що відповідачі по справі жодних перешкод в користуванні квартирою малолітній [PERSON] не чинили, просив в позові відмовити в повному обсязі. В судове засідання 18.07.2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не прибув, подав заяву про відкладення слухання справи на іншу дату, в зв`язку з його перебуванням на засіданні ради адвокатів Київської області, однак суд залишає дану заяву представника відповідача без задоволення, оскільки вважає причину неприбуття представника в судове засідання неповажною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Третя особа - Служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав. Згідно із п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, відмовляє у вимогах позивача щодо відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 27 листопада 1993 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу у [PERSON] склалися неприязні відносини з відповідачами - колишнім чоловіком [PERSON] та старшою дочкою [PERSON] . Дані обставини підтверджуються неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів учасників конфлікту. На підставі Договору дарування квартири від 02 квітня 2009 року, малолітня [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , по 1/2 частині кожна. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року в цивільній справі №369/8803/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , [PERSON] , про визначення місця проживання дитини, позов задоволено, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином усі вищезазначені обставини були встановлені судом у рішенні Києво-Святошинського районного суду від 05 квітня 2017 року і не підлягають доказуванню в даній справі. В мотивувальні частині даного рішення від 07 грудня 2017 року в цивільній справі №369/8803/16-ц, судом встановлено: "В матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] від 14.11.2016 року, у якій [PERSON] зазначила, що вона живе з мамою, бабусею, дідусем, хоче жити з мамою та ні з ким іншим на [ADDRESS] . Заява написана в присутності головного спеціаліста відділу з питань захисту прав дітей та сім`ї служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації [PERSON] , копія заяви посвідчена начальником служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Тлусенко І.О." Таким чином станом на 14.11.2016 року позивач - малолітня [PERSON] ( [INFO] ) чітко виявила бажання проживати саме за адресою: [ADDRESS] в [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні, в присутності законного представника, позивач - малолітня [PERSON] ( [INFO] ) суду пояснила, що зі спірної квартири її ніхто примусово не висиляв, вона з`їхала до квартири бабусі ( [ADDRESS] ) разом зі своєю матір`ю, оскільки відповідачі створили нестерпні умови для проживання в спірній квартирі позивача та її матері. На запитання законного представника, позивачка - малолітня [PERSON] ( [INFO] ) суду також повідомила, що не хоче повертатися до спірної квартири ( [ADDRESS] ), навіть якщо там її квартирка (половина). Згодом на запитання суду вже зазначала, що бажає проживати в спірній квартирі за умови, що відповідачі виїдуть з спірної квартири. Щодо протиправних дій з боку Відповідача [PERSON] , малолітня [PERSON] ( [INFO] ) суду повідомляла, що Відповідач [PERSON] , під час його сварки з мамою малолітньої позивачки, після того як позивач накинулась на нього з кулачками, відштовхнув її, вона впала і трохи вдарилась головою. Зазначала, що [PERSON] ображав її, зокрема коли вона просила придбати їй "Кіндер сюрприз" відповів, що вона мала "дурна" нічого не розуміє. Також навмисно приходив до школи при тому, що позивачка йому казала, що вона його бачити не хоче. Щодо протиправних дій з боку Відповідачки [PERSON] малолітня [PERSON] ( [INFO] ) суду пояснила, що Відповідачка постійно кричала на неї, був випадок коли Відповідачка накурювала замочну скважину, коли з мамою були в спальні, підставляла ножа до горла, ображала її. Відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак факт завдання моральної шкоди зі сторони відповідачів позивачу не підтверджений належними та допустимими доказами по справі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що про всі відомі їй факти знущання відповідачів над малолітньою позивачкою в спірній квартирі [ADDRESS] , їй стало відомо зі слів малолітньої [PERSON] ( [INFO] ). Особисто свідком даних обставин вона не була. Звукозапис, що доданий до позову, не може бути належним доказам по справі, оскільки неможливо чітко встановити осіб, що фігурують у ньому, без застосування спеціальних знань та застосування спеціальних технічних засобів. Наявні в матеріалах справи докази звернення представником позивача до правоохоронних органів, органів державної влади та місцевого самоврядування, підтверджують лише факт звернення до відповідних органів, однак не фіксують обґрунтованість цих звернень та наявність протиправних дій з боку відповідачів. Наявності конфліктної ситуації між сторонами по справі, сама по собі не вказує на вину Відповідачів у її виникненні. На запитання суду: "Яку моральну шкоду Ви заявляли, який розмір моральної шкоди", малолітня [PERSON] ( [INFO] ) відповісти не змогла, розмір заявлених позовних вимог не обґрунтувала. Суд приходить до висновку, що законний представник позивача - [PERSON] не узгоджувала заявлені позовні вимоги по даній справі з позивачем - малолітньою [PERSON] ( [INFO] ). Судом встановлено, що на момент розгляду даної справи розмір заявлених позовних вимог позивачу невідомий, а отже розмір заявлених позовних вимог був оцінений законним представником - [PERSON] одноособово і не ґрунтується на внутрішньому переконанні потерпілої особи, тобто позивача - малолітньої [PERSON] ( [INFO] ). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1167 ЦК України, та

Outcome: dismissed