Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис №18232, вчиненого 21.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» заборгованості в сумі 28131,87 грн., а також виконавчий напис №20648, вчиненого 09.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» заборгованості в сумі 11777,90 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що по кредитному договору, на підставі якого було видані вищевказані виконавчі написи нотаріуса, між нею та відповідачем фактично не було обумовлено умов щодо плати за користування кредитом та підстав для відповдіальності, у разі порушення умов кредитного договору (проценти, комісія, штраф пеня тощо). Між нею та відповідачем мало місце лише укладення аферти на укладення угоди, яка не містила в собі істотних умов договору. Крім цього, вона не отримувала жодних претензій щодо наявності заборгованості та необхідності її погашення. Відповідачем надано відзив, яким просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що вчинення виконавчих написів нотаріусом було здійснено з дотриманням вимог діючого законодаства, зокрема положень Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції від 22.02.2017 року, одночасно вказавши, що позивач при укладенні кредитних договорів була ознайомлена про всі істотні умови кредитування. 12.11.2021 року ухвалою судді відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.11.2020 року постановлено ухвалу за заявою позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. 22.12.2020 року до суду на запит від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. надійшли копії документів, на підставі яких були вчинені виконавчі написи №20648 від 09.06.2020 року та №18232 від 21.05.2020 року. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відстуність, проти задоволення позову заперечує виходячи з обставин, викладених у відзиві на позов. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію аферти на укладання угоди про надання кредиту №501058640 від 27.08.2018 року; копію анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб від 27.08.2018 року; копію графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту; копію акцепту на укладення договору від 27.08.2018 року; копію паспортів споживчого кредиту; копію довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум» від 22.12.2014 року; копію анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб від 22.12.2014 року; копію додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 22.12.2014 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.06.2020 року; копію постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 30.06.2020 року; копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 30.06.2020 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.08.2020 року; копію постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 21.08.2020 року; копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 21.08.2020 року; копію виконавчого напису нотаріуса №20648 від 09.06.2020 року та документів, на підставі яких його було вчинено; копію виконавчого напису нотаріуса №18232 від 21.05.2020 року та документів, на підставі яких його було вчинено), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що 22.12.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та позивачем було укладено кредитний договір №630242269, згідно умов якого останньою було отримано кредит на умовах, визначених договором, який було укладено в простій письмовій формі шляхом підписання сторонами анкети-заяви, копію довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум» від 22.12.2014 року та додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 22.12.2014 року. 09.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20648, яким нотаріусом запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №630242269 від 22.12.2014 року, укладеним нею з АТ "Альфа-Банк". Стягнення заборгованості проводиться за період 23.09.2019 року по 29.01.2020 року. Сума заборгованості складає 11777 грн. 90 коп., з яких: 2778,88 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8974,00 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту, 25,02 грн. - строкова заборговансть по відсоткам та комісії. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Також 27.08.2018 року між АТ "Альфа-Банк" та позивачем було укладено кредитний договір №501058640, згідно умов якого останньою було отримано кредит на умовах, визначених договором, який було укладено в простій письмовій формі шляхом підписання сторонами анкети-заяви, копію оферти на укладання угоди та графіку платежів від 27.08.2018 року. 21.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 18232, яким нотаріусом запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №501058640 від 27.08.2018 року, укладеним нею з АТ "Альфа-Банк". Стягнення заборгованості проводиться за період 09.10.2019 року по 16.01.2020 року. Сума заборгованості складає 27481 грн. 87 коп., з яких: 1654,35 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 22072,87 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту, 3592,16 грн. - прострочена заборговансть по відсоткам та комісії. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Зі змісту виконавчих написів вбачається, що вони були вчинений нотаріусом на підставі п.2 вказаного вище Переліку. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачена можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. При цьому, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 в редакції від 29.11.2001 року не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за кредитними договорами, крім договорів, які були нотаріально посвідченні (п.1 Переліку). В свою чергу стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані оригінали саме нотаріально посвідчених кредитних договорів. З матеріалів справи вбачається, що вищевказані кредитні договори були складені лише в простій письмовій формі, а тому не є тими договорами, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналіз досліджених судом обставин дає підстави для виснову відсутності законних підстав у нотаріуса для вчинення вищевказаних виконавчих написів, а тому вони підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи позивача з приводу того, що між нею та відповідачем фактично не було обумовлено умов щодо плати за користування кредитом та підстав для відповідальності за порушення умов кредитного договору, суд відхиляє та не бере до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матерілах справи доказами, а саме копією аферти на укладання угоди про надання кредиту №501058640 від 27.08.2018 року; копією анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб від 27.08.2018 року; копією графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту; копією паспортів споживчого кредиту; копією довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум» від 22.12.2014 року; копією анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб від 22.12.2014 року; копію додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 22.12.2014 року (а.с. 109-118), які містять відомості щодо істотних умов вищевказаних договорів, а також підписи позивача (позичальника) про ознайомлення та погодження з ними. Разом з тим, дані обставини не змінюють висновків суду щодо обгрунтованості позовних вимог та задоволення позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПУ України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (ч.3 ст. 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Отже, гонорар адвоката визначається за умовами договору про надання правничої допомоги, залежить від обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Такі витрати мають бути співмірними (складність справи, витрачений час тощо). На підтвердження своїх вимог сторона, яка вимагає їх відшкодувати, має надати детальний опис робіт, виконаних адвокатом. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження обумовлених витрат в матеріалах справи наявний витяг з договору про надання юридичної допомоги, ордер на надання правничої допомоги, квитанція до прибуткового касового ордеру від 09.10.2020 року, розрахунок вартості виконаних робіт на загальну суму 14000 грн. та акт наданих послуг на загальну суму 12000 грн. Згідно наданих документів представником позивача були надані наступні послуги: попереднє опрацювання матеріалів (тривалістю 1 год., вартістю 2000 грн), ознайомлення з матеріалами наданим позивачем для справи, викопіювання власними засобами, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отрмання додаткових матеріалів та їх отримання для справи (тривалістю 2 год., вартістю 4000 грн), підготовка процесуальних документів по справі, подання позову до суду (тривалістю 3 год., вартістю 6000 грн), разом 12000 грн. На думку суду, враховуючи вищевикладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), з відповідача на користь позивача належать до стягнення витрати за надані наступні послуги: попереднє опрацювання матеріалів (1000 грн), ознайомлення з матеріалами наданим позивачем для справи, викопіювання власними засобами, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отрмання додаткових матеріалів та їх отримання для справи (2000 грн), підготовка процесуальних документів по справі, подання позову до суду (3000 грн), а всього 6000 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі сумі 1681 грн. 60 коп. за подачу позову (2 вимоги немайнового характеру) та 420 грн. 40 коп. за подачу заяви про забезпечення позову. Загальна сума судових витрат становитть 8102 грн. На підстав викладеного та

Outcome: approved