Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в загальній сумі у розмірі 17863,32 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.07.2017 по 29.10.2018 у розмірі 60722,64 грн., донарахувавши суму середнього заробітку по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позову зазначає, що 14.07.2016 він був прийнятий на роботу, згідно з наказом від 13.07.2016 №32/ДН на посаду диспетчера поїзного Мушкетівської диспетчерської дільниці 2 групи диспетчерського апарату виробничого штату відділу перевезень до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Звільнений з роботи 17.07.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (Наказ від 14.07.2017 року №11118/ДН-ос), про що зроблено відмітку у трудовій книжці. На день звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст.44 КЗпП, що в цілому складає: 17863,32 грн. Сума середнього заробітку за період затримки з 18.07.2017 по 03.07.2018 складає 60722 грн. 64 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Від відповідача на позовну заяву надійшов відзив, з якого вбачається, що з 16.03. 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення стала відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також неможливість передачі з непідконтрольної території первинних документів, які відповідно до вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України», є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, отже нарахування та виплата заробітної плати є неможливою. Також відповідач звертає увагу суду на висновок торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, саме внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім того, представник відповідача наголошує на недотриманні позивачем вимог Податкового кодексу при здійсненні розрахунку суми позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Представник відповідача - в судовому засіданні позов не визнала, в задоволенні вимог просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Судом розглядалось клопотання представника відповідача про здійснення дистанційного провадження в режимі відеоконференціі з Краснолиманським міським судом Донецької області. Ухвалою суду від 10.01.2019 року клопотання було задоволено. Заходи забезпечення позову або доказів судом не вживались. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши і оцінивши докази у справі, приходить до такого. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] з 14.07.2016 по 17.07.2017 працював на посаді диспетчера поїзного Мушкетівської диспетчерської дільниці 2 групи диспетчерського апарату виробничого штату відділу перевезень до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та на підставі наказу № 11118/ДН-ОС від 14.07.2017 був звільнений 17.07.2017 з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Відповідно до розрахунку заробітної плати [PERSON] у березні 2017 року нараховано 3584,56 грн. (а.с.11), але виплачено аванс у розмірі 1120,36 грн., у квітні 2017 року - нараховано 2683,81 грн. (а.с.12), у травні 2017 року - нараховано 441,68 грн. (а.с.13), у червні 2017 року - 0 грн. (а.с.14), у липні 2017 року з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, нараховано 12273,63 грн. (а.с.15), які позивачу виплачені не були, що підтверджено випискою по особовому рахунку ( а.с.25-31). Суд бере до уваги зазначені довідки про розрахунок заробітної плати за період березень-липень 2017 року, надані позивачем, оскільки факт нарахування позивачу заробітної плати за цей період не спростований відповідачем належними та допустимими доказами. Факт виплати і отримання авансу за березень 2017 року в сумі 1120.36 грн. підтверджується копією відомості на виплату грошей №29 за березень 2017 року (а.с.106-107) та позивачем не оспорюється, отже станом на момент звільнення позивача виникла заборгованість в загальній сумі 17863,32 грн. Згідно із ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як встановлено статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено. Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до статті 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Наведені норми права, в сукупності з наданими суду документами, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні) в загальній сумі 17863.32 грн. При цьому доводи відповідача про відсутність у нього первинної документації та як наслідок - відсутність можливості нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для відмови у позові в цій частині, оскільки заробітна плата була нарахована та частково виплачена. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором. Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України /президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП. У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України. Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним. Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 60722,64 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial