Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Відповідач, який був допитаний в режимі відеоконференції, позов не визнав. Законний представник малолітнього [PERSON], - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на користь малолітньої дитини [PERSON], опікуном якого призначено її, [PERSON], матеріальну шкоду, пов'язану з матеріальною допомогою дитині - сироті, в сумі 25850,00 грн., та моральну шкоду в сумі 1075200,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що Петриківським районним судом Дніпропетровської області ухвалений обвинувальний вирок від 17 травня 2013 року, яким відповідач визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, який набрав законної сили. Відповідач був засуджений за вчинення злочинних дій, що спричинили смерть [PERSON], [INFO], яка доводилася матірью малолітньому [PERSON], [INFO], який є її, [PERSON], племінником. В теперішній час вона виховує дитину, яка залишилася сиротою, і вона призначена його опікуном. Під час розгляду кримінальної справи відносно відповідача, вона була визнана потерпілою від злочину, і судом їй було роз'яснено право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства в інтересах малолітнього [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. Вирок суду набрав законної сили 01 червня 2013 року. Враховуючи, що злочинні дії відповідача призвели до того, що вона за власні кошти забезпечувала належні умови проживання свого племінника, оплачувала його підготовку до шкоди, харчування у школі, вважає, що з моменту настання смерті [PERSON], і по квітень 2013 року включно, тобто до призначення її опікуном, коли виникла можливість оформити державну допомогу малолітньому [PERSON], відповідач повинний відшкодувати завдану шкоду в сумі 25850 грн., виходячи із двократного розміру встановленого державою прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, згідно ст. 18 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" Також вважає, що має право вимагати від відповідача відшкодування на користь малолітнього [PERSON] моральної шкоди, оскільки дитина втратила саму рідну людину, внаслідок чого зазнала моральних страждань, які є невичерпними, і ці страждання негативно вплинули на дитячу психіку. Сам факт відсутності матері порушив весь звичайний уклад життя [PERSON], він пережив сильний стрес, довго перебував у стані сильної депресії, порушився сон, із ним тривалий час спілкувався дитячий психолог. Зважаючи на тяжкість моральних страждань дитини, вважає, що розмір моральної шкоди, яку належить стягнути з відповідача, становить 1075200 грн. . В судовому засіданні, яке відбулося 19 листопада 2014 року позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги по суті та за обставинами справи, просить позов задовольнити, пояснила суду, що у [PERSON] більше близьких немає, батько дитини помер у 2012 році, вона, позивач, має дорослих дітей. Вони проживають вп'ятеро: вона, її чоловік, двоє їх повнолітніх дітей та [PERSON]. Дитина нормально розвивається, ходить до школи, навчається у 3 -му класі. Дитина залишилася без батька та без матері. Вони намагаються уходити від відповіді, де мати [PERSON]. Мати відповідача є рідною сестрою її, позивача, матері, але між нею, позивачем, та матірью відповідача існують конфліктні відносини. [PERSON] відомо про смерть його батька. У розумовому розвитку дитина не відстає. В судовому засіданні, яке відбулося 19 листопада 2014 року, відповідач [PERSON], який відбуває покарання у Дніпропетровській виправній колонії № 89 Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, і який був допитаний в режимі відеоконференції, і під час допиту позов по суті та за обставинами справи не визнав, пояснив суду, що дитина може і страждає, але він себе винуватим не визнає, вважає позов безпідставним, так як [PERSON] отримані гроші не втратить на дитину, яка проживає разом із бабусею у Куриливці. Позивач просить грошей для себе. Просить в позові [PERSON] відмовити, оскільки позов безпідставний, нехай звертається до суду, коли він, відповідач, звільниться із місць позбавлення волі. Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року ( а.с. 5-8), ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2013 року (а.с. 911), якими підтверджується факт визнання [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, внаслідок якого настала смерть потерпілої [PERSON], а також факт набрання вироком законної сили 08 серпня 2013 року; - свідоцтво про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 12), яким підтверджується, що матірью дитини була [PERSON]; - копія паспорту [PERSON](а.с. 13), якою підтверджується її особа громадянина України; - розпорядження голови Петриківської районної державної адміністрації від 30 квітня 2013 року № 155-р-13 (а.с. 14), яким підтверджується факт призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], та визначення місця проживання дитини за місцем проживання опікуна - [ADDRESS]; - постанова Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2013 року (а.с. 15), якою підтверджується факт виділення матеріалів із кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 396 ч.1 КК України в окреме провадження та оголошення його розшуку. Вислухав сторони, вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] року, і його матірью, згідно свідоцтва про народження, виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції 19 січня 2006 року, актовий запис № 44 (а.с. 12), є [PERSON]. Також судом встановлено, що [INFO] року, внаслідок злочинних дій відповідача [PERSON], які виразилися в умисному завданні [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, настала смерть потерпілої [PERSON] За скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 122 КК України, вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року [PERSON] був засуджений за ст. ч.2 ст. 122 КК України, і йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі ( а.с. 5-8). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2013 року апеляція засудженого [PERSON] залишена без задоволення, а вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року відносно [PERSON] залишений без змін (а.с. 9-11), Таким чином 08 серпня 2013 року вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року відносно [PERSON] набрав законної сили. Отже, відповідач вироком суд визнаний винним у смерті матері малолітньої дитини - [PERSON], якому злочинними діями відповідача дійсно було завдано матеріальної та моральної шкоди.. Після смерті матері малолітній [PERSON] був переданий на виховання [PERSON], яка розпорядженням голови Петриківської районної державної адміністрації від 30 квітня 2013 року № 155-р-13 (а.с. 14), призначена опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], і визначено місце проживання дитини за місцем проживання опікуна - [ADDRESS]. І саме з 30 квітня 2013 року [PERSON] була призначена державна допомога, як дитині - сироті. Таким чином, з моменту смерті матері дитини і до 30 квітня 2013 року малолітній [PERSON] дійсно не отримував державної допомоги, яка надається у розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідно віку. За період з 01 червня 2012 року до 30 квітня 2013 року розмір такої допомоги мав би становити 25850 грн, виходячи із прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років: у червні 2012 року в розмірі 1134 грн., у липні -вересні 2012 року в розмірі 1144 грн., у жовтні - листопаді 2012 року в розмірі 1161 грн., у грудні 2012 року в розмірі 1197 грн., у січні - квітні 2013 року в розмірі 1210 грн. З позовом про стягнення з відповідача завданої злочином шкоди на користь малолітнього [PERSON] позивач, яка не була опікуном дитини на момент ухвалення вироку, не зверталася і ці позовні вимоги судом при розгляді кримінальної справи та ухвалення вироку не розглядалися. Суд вважає, що відповідач дійсно винний у завдані малолітньому [PERSON] матеріальної шкоди, оскільки в період з червня 2012 року до 30 квітня 2013 року малолітня дитина не мала засобів для існування, оскільки її матір, на утриманні якої знаходився [PERSON], померла, а державна допомога в цей період часу дитині не призначалася і не виплачувалася. Тому суд вважає, що з відповідача, на користь малолітнього [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду в сумі 25850 грн. Також належить стягнути з відповідача на користь малолітнього [PERSON] завдану йому моральну шкоду, оскільки дитина втратила матір, яка самостійно утримувала та виховувала свого сина [PERSON], і смерть матері спричинила дитині душевні страждання. Втрата дитиною матері є непоправною втратою, з увагою на те, що смерть [PERSON] була трагічною та неочікуваною. Відсутність матері призвела до нервового стресу в дитини, яка у віці шести років залишився сиротою, викликала у неї депресію. Також суд приймає до уваги, що [PERSON] у малолітньому віці повинний був перевлаштовувати налагоджений уклад життя, адаптуватися до нових умов проживання в новому місці. І ці фактори дійсно негативно вплинули на емоційний стан дитини. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" N 2811-XII, 21 листопада 1992 року (зі змінами та доповненнями) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, надається у розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов. Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена особі відшкодовується особою при наявності її вини. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди", Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю осіб. Згідно ч.1, пп..1, 2 ч.2, ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючі такі факти, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, фізичний біль, які отримав малолітній [PERSON], та враховуючи вимоги розумності й справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь малолітнього [PERSON] у відшкодування моральної шкоди належить стягнути 100000 грн. Суд також вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 1258,50 грн., оскільки позивач при зверненні до суду з цим позовом була звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial