Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Представник позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» - звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір від 25.08.2008 року № IFХRFD11400239, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит на споживчі потреби у сумі 1726,92 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % щомісячно (або 0,12 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Сплата кредиту здійснювалась шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 172,70 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісій, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) сторони встановили строк позовної давності за вимогами стягнення кредиту та інших платежів за кредитним договором тривалістю у 5 років. [PERSON] одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 1726,92 грн., але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконувала, допустила виникнення заборгованості станом на 04.06.2014 року в розмірі 14852,35 грн., яка складається з наступного: 0,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13668,12 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 683,45 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки загальну суму боргу за договором кредиту в розмірі 14852, 35 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак направив на адресу суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак направила на адресу суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій не заперечила факту укладення кредитного договору між нею та банком, проте зазначила, що банком пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.08.2008 року № IFХRFD11400239. Просила застосувати щодо даної справи строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Також направила до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір від 25.08.2008 року № IFХRFD11400239, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит на споживчі потреби у сумі 1726,92,00 грн. строком на 10 (місяців) місяців з 25.08.2008 року по 05.06.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 5). Сплата кредиту повинна була здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 172,70 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісій, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), сторони встановили строк позовної давності за вимогами стягнення кредиту та інших платежів за кредитним договором тривалістю у 5 років для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісій, а також інших витрат згідно з Умовами (а.с. 6-8). Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідачка підтвердила свою згоду на те, договір між сторонами складається із заяви позичальника ([PERSON]) від 25.08.2008 р., Умов надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифів. Розділом 5 Умов передбачена відповідальність сторін, в т.ч. при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більше як на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 відсотків від суми заборгованості, а також пеню в розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Відповідачка прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконала та відповідно до розрахунку позивача допустила виникнення заборгованості станом на 04.06.2014 року в розмірі 14852,35 грн., яка складається з наступного: 0,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13668,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 683,45 грн. - штраф (процентна складова). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним Кредитним договором, відповідачкою по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитним договором від 25.08.2008 року № IFХRFD11400239 встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 05.06.2009 року, то саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності. Згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є складовою кредитного договору, сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за кредитним договором, тривалістю у 5 років. Позов про стягнення заборгованості за цим договором ПАТ КБ "ПриватБанк" здало у відділення поштового зв'язку для направлення до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, лише 13.06.2014 року, що підтверджується конвертом та штрихкодовим індентифікатом № 7601831124058 (а.с. 16, 31), пересилання якого можливо відстежити на сайті «Укрпошта». Тобто позов надісланий поза межами строку позовної давності, передбаченого Умовами. Згідно із ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, якщо стороною не було подано доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності. Крім того, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка [PERSON] направила на адресу суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що банком пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.08.2008 року № IFХRFD11400239 та просила застосувати щодо даної справи строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (а.с. 32-34). Позивачем суду не подано заяви про поновлення пропущеного строку та не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом ним пропущено з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 611, 612, 629, 631, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 224-226, 256, 257, 267 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed