Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.11.2016 року державний реєстратор - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіна Ліана Леонідівна на підставі договору іпотеки від 21.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., який був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснив відчуження на свою користь домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м., житловою площею 73,40 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що було передане відповідачу в іпотеку у забезпечення виконання умов кредитного договору №ОШ2СА00000965 від 21.11.2007 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк». Про вказане відчуження нерухомого майна позивачу стало відомо із листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.06.2017 року, який отриманий рекомендованим листом 26.06.2017 року. Позивач вважає, що така реєстрація є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. на підставі заяви, поданої ПАТ «КБ «ПриватБанк», прийняла рішення про державну реєстрацію прав від 30 листопада 2016 року. В той же час, реалізовуючи свої функції як державного реєстратора, нотаріус не вчинив жодних нотаріальних дій, внаслідок яких виникали б речові права, що підлягають державній реєстрації, оскільки договір іпотеки був посвідчений іншим нотаріусом. Крім того, позивач звертає увагу, що вказане житло підпадає під мораторій, визначений у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки є єдиним житлом позивача та не перевищує 250 кв м.. Відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року по справі 2-3692/11, накладено заборону на відчуження у будь-якій формі спірного домоволодіння, право власності на яке зареєстроване за позивачем; заборонено нотаріальним конторам, приватним нотаріусам проводити дії, пов`язані з відчуженням даного майна. На даний час та на час вчинення вищевказаної нотаріальної дії, вказана ухвала суду не скасована та є чинною. Посилаючись на дані обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 30.11.2016 року, індексний номер 2645842, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Ліаною Леонідівною про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м, житловою площею 73,40 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570), поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1101147112101, домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м, житловою площею 73,40 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]), що передували скасованим записам, та стягнути судові витрати з відповідача. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Чумак С.О. надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що в п.29 договору іпотеки від 21.11.2007 року міститься застереження, а реєстратор здійснив лише дії, передбачені законодавством на виконання умов договору іпотеки, щодо реєстрації права власності за кредитором. Жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору іпотеки також не було. Банк обрав передбачений положеннями іпотечного договору та ст.37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права - позасудове врегулювання спору. Таким чином, вказане застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у добровільному та узгодженому сторонами договору порядку. 21.11.2007 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, таким чином, [PERSON] іще 21.11.2007 року у нотаріальній формі надана згода на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Відповідач письмово звертався до позивача із вимогою щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені докази містяться в реєстраційній справі та були перевірені банком перед прийняттям рішення, що оскаржується [PERSON] .. Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надписи нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виконання виконавчих документів, не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося. Банк набув право власності у добровільному порядку, за згодою позивача, на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийняте на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані. Ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року по справі 2-3692/11 про забезпечення позову винесена відповідно до ст.ст. 151-152 ЦПК в редакції від 12.03.2011 року, що діяла на час винесення ухвали. Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №2-3692/11 30.11.2011 року було ухвалено судове рішення, що набрало законної сили та оприлюднено 01.02.2012 року. Отже, наявність судового рішення, що набрало законної сили, є безперечною підставою та підтвердженням визначення заходів забезпечення позову за ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року такими, що припинили свою дію на підставі ч.6 ст.154 ЦПК іще у 2012 році. У зв`язку з вищевикладеним представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . позовну заяву підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково зазначивши, що приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. було відчужене на користь банку майно позивача, про відчуження якого йому стало відомо з листа. Вважає, що вказане відчуження є незаконним та просив його скасувати, також відновити порушене право. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що зауважень та застережень від позивача на час укладання договору не було, тому банк мав право на звернення стягнення шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно. Крім того, представник відповідача зауважив, що після отримання листа з повідомленням про перереєстрацію права власності у 30-денний строк позивач не надав заперечень, тому банк розцінює це як мовчазну згоду на перехід права власності. Відповідач приватний нотаріус Вдовіна Л.Л. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності, правом надати відзив на позовну заяву не скористалася. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNDZCA00000965, в забезпечення виконання вказаного договору був 21.11.2007 року укладений також договір іпотеки, предметом якого є домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 137,30 кв.м, житловою площею 73,40 кв.м. (а.с.12-15). Відповідно до Ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2011 року на вказане домоволодіння була накладена заборона на його відчуження у будь-якій формі (а.с.16). 25.11.2016 року державний реєстратор - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіна Ліана Леонідівна на підставі договору іпотеки від 21.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., який був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснив відчуження на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м, житловою площею 73,40 кв.м, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м [ADDRESS] , що було передане банку в іпотеку, на забезпечення виконання умов кредитного договору №DNDZCA00000965 від 21.11.2007 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.10-11). 14.06.2017 року позивач отримав претензію, у якій повідомлялося, що ПАТ КБ «Приватбанк» отримав у власність вказане домоволодіння та вимагав від [PERSON] протягом 30 днів з моменту отримання претензії виселитися з усіма членами сім`ї та знятися з реєстрації (а.с.9). Відповідно до п.29 Договору іпотеки укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності та предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до пп. 1 п.1, п.4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно з Постановою Верховного суду України від 31.10.2018 року у справі №465/1310/17 звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна. Отже дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами, розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. Відповідно до постанови 31.10.2018 року у справі №753/12729/15ц Великої Палати Верховного Суду України держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах. На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C.G. and Others v. Bulgaria»), заява №1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява №21722/11. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Таким чином, у даному випадку відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у зв`язку з чим суд вважає позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 30.11.2016 року, індексний номер 32645842, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Ліаною Леонідівною про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м, житловою площею 73,40 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570), поновити відомості у держаних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1101147112101, домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м, житловою площею 73,40 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] №81), що передували скасованим записам. Також на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] по 736 (сімсот тридцять шість) гривень 60 копійок витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved