Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01.08.2012 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами вказаного кредитного договору [PERSON] отримала кредит сумою 1100 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку", що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де вказано, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Укладаючи даний договір сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідач зобов'язувався на підставі п. 2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень та 5 відсотків від суми позову. Згідно п. 2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за договором. Відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Так, згідно ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 30.09.2017 року має заборгованість в сумі 31573,24 гривні, що складається: з заборгованості за кредитом у сумі 1170,59 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 24634,59 гривень, заборгованість за пенею та комісією в сумі 3788,38 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 1479,68 гривень. Представник позивача, що діє на підставі довіреності №9437-К-Н-О від 03.11.2017 року, у своїй письмовій заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні, про що згоден на ухвалення заочного рішення. Відповідачка заявила суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії її паспорта та актового запису про шлюб, які свідчать про зміну її прізвища з [PERSON] на Літвінова, про що суд задовольнив клопотання з підстав зміни її прізвища. Відповідачка заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не є складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не мають підпису позичальника, не містять дати їх затвердження, у зв'язку з чим неможливо визначити станом на яку дату такий документ бав чинний. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Заборгованість по кредитному договору не сплачується з 12.06.2014 року, що підтверджується розрахунком банку, таким чином позивач пропустив річний строк позовної давності щодо вимог про сплату штрафних санкцій, оскільки позов подано 30.11.2017 року. Одночасне стягнення двох видів штрафу та пені за одне й те саме правопорушення є неприпустимим. Нарахування 5 відсотків штрафу (процентна складова) також є неприпустимим, оскільки ціна позову включає штрафні санкції, то фактично нараховані штрафні санкції на штрафні санкції в розумінні ст. 61 Конституції України. Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Стягнення комісії є незаконним, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, тоді як банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що складаються з копій заяви позичальника та умов надання кредитів фізичним особам, при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Доведено, що 01.08.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Зміна кредитного ліміту передбачено п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішення банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором станом на 01.08.2012 року, з якого вбачається, що відповідачка заборгувала 31573,24 гривень, що становить: 1170,59 гривень заборгованості за кредитом, 24634,59 гривень заборгованості за процентами, заборгованість за пенею та комісією в сумі 3788,38 гривень, штраф (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штраф (процентна складова) в сумі 1479,68 гривень. Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, з наданих позивачем Умовах і правилах надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року, вбачається, що п. 2.11.5.5 передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до пп. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг строк дії договору діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк. При цьому позивач зобов'язаний був видати відповідачеві нову кредитну картку, строк дії якої має відповідати строку дії кредитного договору. Проте, такі дії позивачем проведені не були, відповідні докази суду не надані. Умови та правила надання банківських послуг, як на невід'ємну частину договору, на які посилається позивач на обґрунтування позову, не містять підпису відповідача. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи був обізнаний позичальник про час, за який він мав звернутися з повідомленням про зняття грошових коштів з картки. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж погашення заборгованості за кредитом проводився відповідачем 12.06.2014 року в сум 111,62 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, договір діяв до 12.06.2014 року, після чого у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору. При цьому, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, а саме сплата останнього платежу вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 року №6-2104цс16, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оскільки відповідач під час розгляду справи в суді звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, то суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом позовної давності. Сплачені позивачем судові витрати в сумі 1600 гривень залишити в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed