Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому зазначає, що 14.09.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого банк надав йому кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредиту у розмірі 36,00%, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв"язку з неналежним виконанням умов договору кредиту станом на 31.08.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 11978 грн. 70 коп., яку відповідач в добровільному порядку не повертає. Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто 2800 грн. 10 коп., що становить частину заборгованості за вищевказаним кредитним договором. У зв"язку з цим позивач змушений був звернутися до суду і просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредиту за вирахування стягнутої частини за судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2008 року, всього 10137, 53 грн. та судові витрати по даній справі. В судове засідання представник позивача не з"явився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. Зі згоди позивача, суд, на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків наступного: 14 вересня 2006 року за заявою [PERSON] між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, на підставі чого банк надав позичальнику кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредиту у розмірі 36,00%, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.10). Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2008 року у справі №2-н-502/08 за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по кредитному договору, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у сумі 2800 грн.10 коп(а.с.4). 31 серпня 2015 року Банком проведено розрахунок заборгованості за договором кредиту №б/н від 14.09.2006 року, з якого вбачається, що заборгованість боржника [PERSON] на час проведення розрахунку становить 11978,70 грн., із них заборгованість за кредитом - 1963,55 грн.; по процентам за користування кредитом - 10015,15 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 458,93 грн(а.с.5) . Оскільки за судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості за вищевказаним кредитним договором 2800,10 грн., позивач просить стягнути з відповідача не стягнуту частину заборгованості за кредитом у сумі 10137 грн.53 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення (судовий наказ) про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а вимог згідно ст. 625 ЦК України банк не заявляв, то позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.526,527,549,550,551,610,1049,1050,1052,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed