Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до ДП "Червоноармійського лісгоспу АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс", мотивуючи його тим, що 05 січня 2005 року він був прийнятий на роботу на посаду завскладу до ДП "Червоноармійський ЛГ АПК" та працював на різних посадах у вказаному підприємстві до 18 серпня 2008 року. Наказом по підприємству за № 180 -к від 18.08.2008 року його було переведено на посаду інженера з охорони праці. 27 червня 2014 року згідно наказу "№ 488-к директора ДП "Червоноармійський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" , звільнено з посади інженера з охорони праці за систематичне невиконання без поважних причин обов"язків покладених на нього трудовим договором, (п.3 ст.40 КЗпП України ) . Підставою звільнення стали: наказ про наслідки проведення комплексної перевірки ДП "Черовноармійський лісгосп АПК від 29.05.2013 року № 39 ;наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 08.05.2014 року № 76; наказ про наслідки проведення повторної перевірки по ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" від 04.06.2014 року № 47. Вважає своє звільнення незаконним , оскільки належним чином виконував покладені на нього трудові обов'язки, а припинення трудових відносин з відповідачем обумовлене упередженим ставленням до нього з боку директора підприємства [PERSON], який таким чином відреагував на його критичні висловлювання щодо доцільності перебування [PERSON] на займаній посаді та те, що разом з іншими працівниками підприємства він висловив недовіру директоруДП "Червоноармійського лісгоспу АПК". Просить поновити його на роботі ДП "Червоноармійського лісгоспу АПК" на посаді інженера з охорони праці, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9126,00 грн., а також стягнути з ДП "Червоноармійського лісгоспу АПК" на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.. В ході судового розгляду справи позивач та його представник неодноразово збільшували розмір заявлених позовних вимог та просили визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП "Червоноармійський лісгосп АПК " № 488-к від 27.06.2014 року про звільнення [PERSON] з роботи ,поновити його на займаній до звільнення посаді , стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 24046,76 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Представники відповідача Левчук Т.В., КудінаМ.Г. та Шматко Н.Г. позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні за безпідставністю позовних вимог .Вважають,що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства . Крім того позивач пропустив передбачений законодавством строк звернення з вказаним позовом до суду та не навів доводів про поважність причин пропуску цього строку, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Так судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу № 488-к від 27.06.2014 року ,[PERSON] звільнено з посади інженера з охорони праці ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" за систематичне невиконання без поважних причин, обов"язків покладених на нього трудовим договором , згідно п.3 ст.40 КЗпП. (а.с.14) . Відповідно до пункту третього частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України , п. 22 Постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів",.у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147, 147-1, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до положень ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як то догана чи звільнення. Стаття 148 КЗпП України передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків, причинного зв'язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Згідно з ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до наказу № 488-к від 27.06.2014 року, підставою для звільнення позивача з посади за систематичне невиконання без поважних причин, обов"язків покладених на нього трудовим договором , згідно п.3 ст. 40 КЗпП є : наказ № 39 від 29.05.2013 року про наслідки проведення комплексної перевірки ДП "Черовоноармійський лісгосп АПК ; наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 08.05. 2014 року № 76; наказ про наслідки повторної перевірки по ДП "Червоноармійський лісгосп АПК " від 04.06.2014 року № 47. Аналізом наказів за № № 39 , 47 та 76 , що стали підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП України встановлено наступне. Так , наказ № 39 від 29.05.2013 року "Про наслідки проведення комплексної перевірки ДП "Червоноармійський лісгосп АПК "(а.с.82-84 т.1 ), за яким інженера охорони праці [PERSON] за недостатню організацію роботи з питань охорони праці по лісництвам , послаблення контролю за роботою лісової охорони, притягнуто до дисциплінарної відповідальності" , та наказ № 47 від 04.06.2014 року "Про наслідки повторної перевірки по ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" (а.с.73), за яким директору ДП "Червоноармійський лісгосп АПК " запропоновано інженеру з охорони праці [PERSON]винести дисциплінарне стягнення , видано керівником Житомирського обласного комунального агролісового господарства "Житомироблагроліс" Житомирської облради, якому, згідно Статуту ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" підпорядковується останнє. За правилами ч.1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до пункту 5.1 статті 5 вище згаданого Статуту, Управління Підприємством здійснює директор , який як це передбачено п.5.3 Статуту самостійно вирішує питання діяльності Підприємства , а також в установленому порядку приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Підприємства (п. 5.4.11 Статуту). Отже накази № 39 від 29.05.2013 року та № 47 від 04.06.2014 року Житомирського обласного комунального агролісового господарства "Житомироблагроліс" Житомирської облради для ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" носять лише рекомендаційний характер, чого не заперечували в ході судового розгляду і самі представники відповідача. А тому посилання відповідача на накази, що не мають юридичного значення при прийнятті рішення про звільнення позивача за п.3 ст. 40 КЗпП України , є безпідставним. Із дослідженої суду копії наказу № 76 від 08.05.2014 року ДП" Червоноармійський лісгосп АПК", (а.с. 74-75 , т.1 ), яка завірена підписом інспектора з кадрів [PERSON], з відміткою " з оригіналом згідно" та завірена печаткою підприємства , не вбачається можливості перевірити достовірність вище згаданого наказу та надати йому належну правову оцінку . В ході огляду судом оригіналу книги реєстрації наказів 2014 року за період 2013-2014 років , встановлено ,що наказ під № 76 датований 08.05.2014 року та містить відомості лише про притягнення до дисциплінарної відповідальності, без посилання на особу щодо якої застосовано стягнення . Дана книга реєстрації наказів ведеться з порушенням порядку дати внесення наказів, так зокрема спірний наказ датований - 08.05., попередній наказ за № 75 - 11.05 ,а дата наказу під № 77 -12.05. . Про те , суд був позбавлений можливості дослідити оригінал наказу № 76 та надати йому належну правову оцінку ,із-за відсутності оригіналу наказу на підприємстві, що підтверджується наданою представниками відповідача суду доповідною про втрату оригіналу наказу інспектора з кадрів [PERSON] на ім"я директора підприємства від 06.02.2015 року (а.с.72, т.2.) , а також показаннями допитаних на підтвердження цих обставин в суді свідків [PERSON] та [PERSON]. Як зазначили вказані свідки книгу реєстрації наказів вела секретар [PERSON] , яка не здійснила реєстрацію наказу № 76, про що свідчить доповідна , без зазначення в ній дати, інспектора з кадрів [PERSON] (а.с.163 т.1). Вище зазначені доповідні не заслуговують на увагу суду , оскільки вони суперечать дослідженій судом копії наказу № 76 , із зазначенням в ньому даних " з оригіналом згідно", копія наказу скріплена підписом інспектора кадрів та печаткою підприємства. Як показала в судовому засіданні свідок [PERSON] вона працювала секретарем в ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" з вересня 2013 по вересень 2014 року та до покладених на неї трудовим договором обов"язків входила реєстрація наказів у книзі реєстрації наказів . Щодо наказу № 76 пояснила, що на прохання інспектора кадрів вона залишила у книзі реєстрації наказів пусту клітинку, куди [PERSON] власноручно внесла запис під номером 76, повідомивши ,що там має бути наказ про дисциплінарне стягнення . Кого безпосередньо стосується цей наказ , [PERSON] їй не повідомила. Як з"ясувалося значно пізніше саме цей наказ було втрачено та відомості про нього внесено лише у вересні 2014 року ,після її звільнення. У своїх поясненнях в суді позивач вказав на те, що про існування наказу № 76 йому стало відомо лише перед зверненням з вказаним позовом до суду ,до вказаного часу з цим наказом його ніхто не ознайомлював та пояснень не відбирав. Відповідно до листа міністерства праці та соціальної політики України № 09-487 від 19.10.2005 року про реєстрацію наказів щодо особового складу , усі накази по особовому складу реєструються в книзі реєстрації наказів за відповідною формою , номер запису , дата та номер наказу , найменування(короткий зміст), ким написаний , кому направлено (підпис посадової особи) .Книга реєстрації наказів повинна бути пронумерована, прошнурована , скріплена підписом керівника та сургучною печаткою підприємства. Вилучення аркушів з книги не допускається, направлення також. Записи в книзі мусять відповідати наявності наказів. Дублікат наказу № 76 не може бути визнаний судом як належний та допустимий доказ, оскільки такий документ не передбачений Інструкцією ведення кадрової роботи. Вище наведене викликає сумніви щодо достовірності наказу № 76 від 08.05.2014 року. Крім того відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того , що він відповідач до застосування дисциплінарного стягнення за наказом № 76 вимагав від порушника трудової дисципліни письмові пояснення та /або позивач відмовився від їх надання , а також доказів того ,що про вказане стягнення працівникові повідомлялось під розписку , що свідчить про порушенням вимог ст.149 КЗпП України. Твердження відповідачів про те , що перед прийняттям наказу № 76 у позивача відбирались пояснення у формі рапорту , в якому [PERSON] повідомляв про усунення недоліків у сфері охорони праці на підприємстві за наслідками проведення комплексної перевірки не відповідають фактичним обставинам , оскільки даний рапорт датований 02.06.2014 року (а.с. 216 т.1). Про те, що [PERSON] відмовився від підпису про ознайомлення з наказом № 488-к від 27.06.2014 року , за яким його було звільнено з роботи та що після отримання трудової книги та підпису в особовій справі, відмовився надавати пояснення, свідчить акти від 26.06.2014 року(а.с.77) та від 27.06.2014 року за підписом: [PERSON]. ,[PERSON] [PERSON] ,які підтвердили даний факт , будучи допитаними в судовому засіданні як свідки. Однак , доказів щодо того, що перед винесенням наказу № 488-к від 27.06.2014 року до позивача була звернута вимога про надання письмових пояснень з цього приводу , а останній відмовився їх надати , відповідач суду не надав. Вище наведене свідчить про порушення відповідачем правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ч.1 ст. 147-1 КЗпП України та ст.149 КЗпП. Крім того при звільненні працівника з підстав, передбачених п.3 ст.40 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Проте в наказі №488-к від 27.06.2014 року не зазначено, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення позивача, та коли мало місце таке порушення. Натомість відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин позивачем трудових обов'язків та не врахував положення ч.3 ст.149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як вбачається із результатів , комплексної перевірки ДП Червоноармійський лісгосп АПК", проведеної на підставі наказу № 28 від 14.03.2014 року (а.с. 22-26 т.1) та повторної перевірки щодо усунення недоліків по охороні праці та техніці безпеки на підприємстві , яка проводилася 03.06.2014 року(а.с.77 т.1 ) , ці недоліки носять неконкретний(загальний) характер та згідно досліджених судом Посадової Інструкції інженера з охорони праці ( а.с. 15. т.1) ,а також Посадових Інструкцій майстра лісу та механіка (а.с 67,70 т.2 ), обов"язок по їх усуненню в більшості своїй покладається на останніх. Крім того відповідач не надав належних доказів того, що позивачу було відомо про результати проведеної 03.06.2014 року повторної перевірки ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" та він мав реальну можливість усунути виявлені нею недоліки по охороні праці та техніки безпеки до прийняття наказу про його звільнення, тобто до 27.06.2014 року та неналежним чином , без поважних причин , віднісся до виконання покладених на нього трудовим договором обов"язків , оскільки як вбачається з листка непрацездатності (а.с.111 т.1) , [PERSON] в період з 03.06. по 14.06.2014 року перебував на амбулаторному лікуванні,. Про те, що [PERSON] не ознайомлений з результатами проведеної 03.06.2014 року повторної перевірки ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" щодо усунення недоліків охорони праці та техніки безпеки , зроблено запис про його відмову від підпису в акті від 03.06.2014 року(а.с.66-67 т.1) , що також ствердив допитаний в суді в якості свідка [PERSON], а у оглянутому судом оригіналі книги обліку робочого часу під порядковим номером 11 зазначено прізвище [PERSON] та його підпис про явку на роботу 03.06.2014 року. Однак вказане не спростовує твердженння позивача про те, що йому не було відомо про результати проведеної 03.06.2014 року повторної перевірки ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" . У своєму зверненні до Житомирської обласної ради , колектив ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" висловив недовіру керівнику підприємства [PERSON] (а.с.20) Про конфлікт,що мав місце між позивачем [PERSON] та директором ДП Червоноармійський лісгосп " [PERSON] свідчить висновок про результати розгляду звернення [PERSON] до Червоноармійського РВ (а.с.21 том 1) Після дослідження судом наданого стороною відповідача на заперечення позову наказу за № 222/2 від 13.06. 2013 року ДП" Червоноармійський лісгосп АПК" про дисциплінарне стягнення( а.с. 80--81 том 1), винесеного за результатами комплексної перевірки, на підставі наказу генерального директора Житомирського обласного комунального агролісового господарства "Житомироблагроліс" Житомирської облради № 39 від 29.05.2013 року " ,яким за недостатню організацію роботи з питань охорони праці по лісництвам , послаблення контролю за роботою лісової охороним інженеру з охорони праці [PERSON] оголошено догану, суд прийшов до висновку ,що вказаний наказ не може слугувати підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки цей захід дисциплінарного стягнення втратив юридичну силу, за давністю . Судом також не враховується ,як підстава для звільнення з роботи позивача за систематичне невиконання без поважних причин обов"язків покладених на нього трудовим договором, ухвалене протоколом виробничої наради від 08.04.2014 року , рішення (а.с.18-19 т.1) про оголошення догани інженеру охорони праці [PERSON], оскільки порушено порядок його застосування. Так стягнення ,відповідно до вимог ст.149 КЗпП України оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. В судовому засіданні свідки : [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали ,що позивач належним чином виконував покладені на нього трудовим договором обов"язки. А його звільнення здебільш викликане неприязними стосунками ,що склалися між ним та директором [PERSON] на грунті того,що [PERSON] разом з іншими працівниками лісгоспу поставив свій підпис на колективному зверненні до облради , в якому зазначалось про невідповідність директора займаній посаді. Наведене у показаннях свідків знайшло своє підтвердження у висновку Червоноармійського РВ про результати розгляду звернення [PERSON] (а.с.21 т.1 ) Згідно ст.4 Конвенції №158 Міжнародної організації праці "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних зі здібностями або поведінкою працівника. Як вбачається з ст.9 Міжнародної Конвенції №158 на роботодавця покладається тягар доказування законності підстав звільнення працівника. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Приписами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, крім того, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Нормами ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Враховуючи вище наведене суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позову, що звільнення позивача відбулось за п.3 ст.40 КЗпП України без передбачених даною нормою підстав . Оскільки судом встановлено, що при розірванні трудового договору з позивачем були допущені порушення норм законодавства, яке регулює вивільнення працівників, тому суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підлягають до задоволення. Разом з тим ,доводи представників відповідача про неодноразовість порушення відповідачем службових обов'язків , суд вважає такими, що не підтверджують заперечення проти позову . Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України в п.32 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до довідки ДП "Червоноармійський лісгосп АПК " № 360 від 07.10.2014 року , розмір середньої зарплати позивача за останні два відпрацьовані календарні місяці становить 3042 ,00 грн. , середньоденна зарплата становить 144,86: грн.., середня кількість робочих днів в місяці -21 . Тривалість вимушеного прогулу з 29.06. 2014 року по 24.02 .2015 року, тобто по день постановлення рішення - 168 робочих днів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить( 144,86грн. х 168 робочих днів =24356,48 грн. Після звільнення позивач не працевлаштовувався, іншого заробітку не мав, на облік в службі зайнятості не ставав та не отримував державну допомогу по безробіттю, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення, в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України, ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за один місяць , підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує страждання та переживання позивача у зв'язку з звільненням, порушення його нормальних життєвих зв'язків, глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості та те, що незаконне звільнення та невиплата заробітку за час вимушеного прогулу з вини відповідача обумовила нестачу коштів на життя, та визначає розмір стягнення. Внаслідок звільнення з порушенням трудового законодавства були порушені трудові права позивача та завдано моральної шкоди в зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв"язків, оскільки звільнення за даною підставою створило перешкоди в подальшому працевлаштуванні, внаслідок цього позивач не мав заробітку для забезпечення своєї сім'ї, змушений був вживати додаткових зусиль щодо поновлення своїх прав. Як показали в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] після звільнення з роботи позивач скаржився на скрутне матеріальне становище та змушений був брати у них у борг гроші для оплати навчання своїх дітей. З урахуванням принципів доцільності та справедливості, суд вважає за необхідне задоволити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, в сумі 500 грн.. При подачі позову даної категорії позивач був звільнений від оплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України оплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільняються від сплати судового збору при подачі позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, які випливають з трудових правовідносин, тому суд стягує з ДП "Червоноармійського лісгоспу АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" на користь держави 243,60 грн.. судового збору. До винесення судом рішення представник відповідача звернувся із письмовою заявою про застосування позовної давності , сплив яко , як зазначено у заяві є безумовною підставою для відмови у позові. Як зазначив представник відповідача позивач пропустив вказаний строк не надавши доказів про важність його пропуску. Надана ж суду довідка ФОП "[PERSON] " (а.с110) про те,що в період з 15.07.2014 року по 16.09.2014 року проходив стажування на посаді продавця за адресою : Київська область, село Кроковщина викликає сумніви у її законності , у зв"язку з чим керівником ДП Червоноармійський лісгосп АПК " подано заяву до правоохоронних органів щодо її підроблення (витяг з кримінального провадження додається ). Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність -це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 253 цього кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою пов"язано його початок. За правилами ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою у спрвах про звільнення безпосередньо до районного ,районного у місці , міського чи міськрайонного суду в місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки . За змістом статтяі 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Як уже встановлено судом позивача було звільнено 27.06.2014 року , за захистом свого порушеного права до суду він звернувся 22.09.2014 року. При цьому позивач зазначив, що з поважних причин пропустив , установлені ст.233 КЗпП України строки звернення з вказаним позовом до суду, оскільки після звільнення не зміг знайти іншої роботи перебував у матеріальній скруті , не мав матеріальної можливості оплатити послуги юриста та для набуття нової професії змушений був за межами Житомирської області в період з 15.07.2014 року по 16.09.2014 року проходити стажування на посаді продавця за адресою : Київська область, село Кроковщина ,про що надав довідку ФОП "[PERSON] " (а.с 110 т.1 ). Враховуючи вище наведені осбавини, суд ввважає за можливе визнати ,що позивач з поважних причин пропустив установлені законодавцем строки звернення з вказаним позовом до суду та за необхідне поновити ці строки. Суд також вважає , що на підтвердження недостовірності довіки ФОП "[PERSON]" відповідачем не надано належних доказів , оскільки саме лише звернення з цього приводу до правохоронних органів про її підроблення, не є встановленим фактом .

Outcome: partial