Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

09.01.2018 р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом у якому зазначила, що [INFO] року помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS], яку вона як спадкоємиця четвертої черги за законом прийняла в порядку ст. 1268 ЦК України. Зазначила, що інші спадкоємці які прийняли спадщину після смерті [PERSON], окрім неї - відсутні, водночас на спадщину претендує відповідач у справі, донька померлого. Посилаючись на неможливість оформлення спадщини в позасудовому порядку просила вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 12.01.2018 року відкрито загальне позовне провадження за позовом, призначено підготовче судове засідання на 09.02.2018 року о 09-00 год. Ухвалою суду від 09.02.2018 року справа призначена до розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про визнання позову. Представник відповідача [PERSON] проти позову не заперечував, пояснив, що сторони вирішили спір між собою щодо права на спадкування майна після смерті [PERSON], визнав обставини викладені у позові, проти задоволення вимог позивача не заперечував. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, проаналізувавши законодавство, що підлягає застосуванню, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Тобто, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.03.2014 року. Позивач у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебувала, але з 15.03.1997 року постійно проживала разом із [PERSON] однією сім'єю, мала спільний бюджет, вела спільне господарство. [PERSON] у період спільного проживання з позивачем також у зареєстрованому шлюбі не перебував. Заповіту [PERSON] не залишив. Відповідач у справі є спадкоємицею першої черги за законом, донькою померлого, але у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звернулась, спільно з батьком не проживала, отже вважається такою, що спадщину не прийняла. Позивач, [PERSON], як спадкоємиця четвертої черги за законом, після смерті [PERSON] спадщину прийняла в порядку ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців, окрім позивача, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Вказані обставини підтверджуються зібраними у справі доказами, в тому числі, поясненнями сторін у справі та їх представників, матеріалами спадкової справи № 61084770, що заведена у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Гура М.Г., після смерті [PERSON] До складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] увійшла квартира за адресою: [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.10.1993 року. Після смерті [PERSON] позивач продовжує проживати у вищевказаній квартирі, оплачує комунальні послуги, іншого житла не має. Факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем з 1997 року по день смерті останнього однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] підтверджується наступними доказами: кореспонденцією на ім'я позивача, яка надходила на вищевказану адресу - листами від 04.03.2008 року, 09.06.2008 року, 26.07.2008 року, 10.01.2009 року, 01.03.2016 року; квитанціями про оплату позивачем комунальних послуг; медичними довідками, виданими на ім`я позивача, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що позивач безперервно проживала разом із [PERSON] однією сім`єю протягом 17 років до моменту смерті чоловіка, а після смерті спадкодавця поховала його, що підтверджується квитанціями про поховання, а.с. 42-43. Отже, позивач має право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] Судом також встановлено, що позивач не має можливості в позасудовому порядку оформити спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], про що свідчить постанова приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Гура М.Г., за № 751 від 26.12.2017 року. Суд приходить до висновку, що відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на майно, що увійшло до складу спадщини, відсутність реєстрації шлюбу між спадкодавцем та позивачем враховуючи наявність підстав для спадкування за законом, як спадкоємиці четвертої черги та неприйняття спадщини спадкоємцями попередніх черг не є перешкодами для задоволення позовних вимог. Беручи до уваги, наявність у позивача права на спадкування після смерті [PERSON], прийняття позивачем спадщини в порядку ст. 1268 ЦК України, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю на день його смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, визнання позову відповідачем та її представником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та спрямований на захист спадкових прав позивача. Отже вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачем вимоги про стягнення судових витрат не заявлялися, суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved