Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У грудні 2013 року позивач ПрАТ "СК "Українська страхова група" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних із сплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПрАТ "СК "Українська страхова група" та ПІІ "ВІП-Рент" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів від 02 липня 2012 року №28-0199-2700-1716, предметом якого є страхування ризиків, пов'язаних з володінням, користуванням, розпорядженням належним страхувальнику на праві власності автомобілем FORD Focus, д.р.н. [NUMBER]. 22 лютого 2013 року на вул. Багговутівській в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля FORD Focus, д.р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля ГАЗ 33023, д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2013 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 22 лютого 2013 року, автомобіль FORD Focus, д.р.н. [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля, яким є ПІІ "ВІП-Рент", складає 3811,00 грн. Позивач зазначив, що вказана подія за участю застрахованого автомобіля визнана ПрАТ "СК "Українська страхова група" страховою та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 2211,00 грн. 12 квітня 2013 року сума страхового відшкодування у сумі 2211,00 грн була сплачена ПрАТ "СК "Українська страхова група" страхувальнику. На підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України позивач стверджував, що оскільки він виплатив страхувальнику за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 02 липня 2012 року №28-0199-2700-1716 страхове відшкодування, до нього у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки, котрим є [PERSON] Незважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля ГАЗ 33023, д.р.н. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ "СК "Інкомстрах", позивач просив стягнути суму страхового відшкодування у розмірі 2211,00 грн саме з особи, яка є винною у заподіяні шкоди, оскільки ПрАТ "СК "Інкомстрах" не задовольнило вимогу ПрАТ "СК "Українська страхова група" про стягнення витрат, пов'язаних із сплатою страхового відшкодування. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його представника. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача франшизи у сумі 500,00 грн і судових витрат. Представник залученого судом до участі у розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "СК "Інкомстрах" у судове засідання не з'явився, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2012 року між ПрАТ "СК "Українська страхова група" та ПІІ "ВІП-Рент" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700-1716, предметом якого є страхування ризиків, пов'язаних з володінням, користуванням, розпорядженням належним страхувальнику на праві власності автомобілем FORD Focus, д.р.н. [NUMBER] (а. с. 3). 22 лютого 2013 року на вул. Багговутівській в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля FORD Focus, д.р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля ГАЗ 33023, д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2013 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а. с. 9). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 02 липня 2012 року за участю автомобіля FORD Focus, д.р.н. [NUMBER], та автомобіля марки ГАЗ 33023, д.р.н. [NUMBER], є водій [PERSON] Внаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, власником якого є ПІІ "ВІП-Рент", отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля FORD Focus, д.р.н. [NUMBER], становить 3811,00 грн., що підтверджується ремонтною рахунком-фактурою від 05 березня 2013 року №СФ-0000251 (а. с. 6). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана однієї особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Враховуючи те, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю FORD Focus, д.р.н. [NUMBER], спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 02 липня 2012 року №28-0199-2700-1716 складено страховий акт від 11 квітня 2013 року №ДККА-24787, яким даний випадок визнаний страховим, та прийнято рішення про виплату страхувальнику ПІІ "ВІП-Рент" страхового відшкодування у сумі 2111,00 грн (а. с. 7). П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. 12 квітня 2013 року позивачем сплачено ПІІ "ВІП-Рент" страхове відшкодування у сумі 2211,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7666 (а. с. 8). За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Однак, як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля марки ГАЗ 33023, д.р.н. [NUMBER], була застрахована ПрАТ "СК "Інкомстрах", згідно з полісом АВ/9760496. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 грн., франшиза за договором - 500,00 грн. (а. с. 46). Відтак, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає Закон України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Нормою ст. 3 Закону визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. Аналізуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", можна зробити висновок, що у випадку виплати страховикові, який сплатив потерпілому страхове відшкодування за договором добровільного страхування, і стягнення цією особою суми відшкодування з винної особи, остання не має права регресної вимоги до страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. У судовому порядку позивач не звертався до ПрАТ "СК "Інкомстрах" з вимогою про стягнення завданої шкоди. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ПрАТ "СК "Українська страхова група" зверталося до згаданого страховика в позасудовому порядку позивачем не надано. Не може вважатись таким доказом наявна в матеріалах справи претензія від 20 липня 2013 року №ДККА-24787, позаяк відомості про її вручення уповноваженим особам ПрАТ "СК "Інкомстрах" відсутні. За приписами ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, яка підлягає стягненню з винної особи. З наведеного вбачається, що обов'язок відшкодувати позивачеві витрати, пов'язані з виплатою ним страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 02 липня 2012 року №28-0199-2700-1716, в межах ліміту відповідальності страховика (за вирахуванням франшизи) покладається на ПрАТ "СК "Інкомстрах". Відтак, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група" франшизу у сумі 500,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, позаяк підстави для стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації з ПрАТ "СК "Інкомстрах" відсутні, оскільки вимоги до цього страховика позивачем не заявлялись. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 229,40 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 16, 610, 625, 979-985, 988-993, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст.16, 22, 27 Закону України "Про страхування",

Outcome: partial