Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Православна релігійна\~громада Української\~Православної Церкви\~Різдва Богородиці (далі Позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання вчинення дій. Позов мотивовано тим, що позивач є релігійною громадою Української православної церкви, релігійною організацією, що входить до складу Хустської єпархії (далі Парафія), діючи на підставі статуту, зареєстрованого Розпорядженням Голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 27.05.2003 №266. Парафія об`єднує громадян православного віросповідання для здійснення права на свободу віросповідання. Парафія є неприбутковою організацією, має статус юридичної особи та здійснює діяльність на підставі Статуту відповідно до законодавства України. Органами управління [PERSON] є Парафіяльні збори членів Парафії (вищий орган) та Парафіяльна рада (виконавчий орган). Парафіяльна рада відповідає за цілісність майна Парафії, представляє Парафію у відносинах з державними органами, громадськими організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, судах з усіх питань діяльності Парафії. Очолює Парафіяльну раду її Голова, який має право першого підпису фінансових та інших документів Парафії. Призначення та визначення порядку діяльності Парафіяльної ради є компетенцією Парафіяльних зборів, які, як вищий орган Парафії, мають право приймати рішення з будь-яких питань діяльності парафії. Проведеними 24.02.2019 Парафіяльними зборами були прийняті рішення стосовно внесення змін до Статуту Парафії та призначення нового керівника. Так відповідно до п. 6 протокольного рішення Парафіяльних зборів № 1 від 24.02.2019 Головою Парафіяльної ради обрано [PERSON] . До прийняття зазначеного рішення зборів за офіційними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб повноваження голови Парафіяльної ради (керівника) здійснює [PERSON] , що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.11.2019 р. Не маючи повноважень та згоди Парафії, відповідач неправомірно утримує Статут Парафії. Неправомірні дії відповідача, стали підставою для звернення до суду. Одними з рішень, які були прийняті проведеними 24.02.2019 Парафіяльними зборами, є рішення про зміну підлеглості Парафії та вихід її з-під юрисдикції УПЦ Московського патріархату до складу Закарпатської єпархії УПЦ (Православної церкви України), а також внесення змін до Статуту Парафії, виклавши його (Статут) у новій редакції (п. п. 4, 5 протоколу № 1 від 24.02.2019). Зазначене рішення Парафіяльних зборів є чинним та недійсним судом не визнавалося. Відповідно до законодавства, що регулює діяльність громадських об`єднань, зміни Статуту та інших відомостей про юридичних осіб, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, підлягають державній реєстрації. При проведенні процедури передачі справ у зв`язку зі змінами у складі керівних органів новообраному Голові Парафіяльної ради [PERSON] , було виявлено відсутність оригіналу зареєстрованого Статуту Парафії, у зв`язку з чим до правоохоронних органів було направлено відповідну заяву. Надалі за результатами розгляду заяви священника церкви [PERSON] до поліції про надання інформації про стан розгляду звернення [PERSON] щодо втрати Статуту, Головне управління Національної поліції в Закарпатській області листом № 2770 від 15.04.2019 р. повідомило заявника, що Статут не втрачений та перебуває у сейфі храму Різдва Пресвятої Богородиці на зберіганні касира храму [PERSON] , який відмовляється будь-кому передати Статут. Згідно з п. 2.4 Статуту Парафіяльна рада складається з голови, помічника та скарбника. Згідно з п. 6 протокольного рішення Парафіяльних зборів від 24.02.2019 р. обрано Парафіяльну раду та затверджено її склад, згідно з яким відповідач [PERSON] не є скарбником Парафії. На утримання, зберігання та інший спосіб користування Статутом та іншими документами (атрибутикою) Парафії відповідач [PERSON] не уповноважений ні законодавством, ні відповідними органами управління Парафією. Не має таких повноважень та законних підстав і [PERSON] , повноваження настоятеля Парафії, якого припинено рішенням Парафіяльних зборів. \~ \~ \~ \~Однак, не заперечуючи факт утримання Статуту, на даний час відповідачі продовжують утримувати та відмовляються передати зареєстрований Закарпатською обласною державною адміністрацією оригінальний екземпляр Статуту Парафії, ні [PERSON] , який є керівником Парафії за даними ЄДР, ні новообраному Голові ради [PERSON] . Внаслідок дій відповідачів, які полягають в протиправному утриманні та користуванні Статутом Парафії, не маючи повноважень та згоди Парафії, виконавчий орган позивача позбавлений можливості повною мірою виконувати повноваження виконавчого органу та вимоги законодавства щодо доступу, збереження та використання організаційно-розпорядчої документації, чим порушуються права Парафії. Заходи досудового врегулювання спору не вживалися як не обов`язкові для даної категорії справ. Позивач не очікує витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім сплати судового збору за подання позову немайнового характеру. Виходячи з вищенаведеного просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] передати Православній релігійній громаді Української православної церкви Різдва Богородиці (код 35897014) в особі Голови Парафіяльної ради оригінал Статуту, правовстановлюючі, фінансово-господарські документи Православної релігійної громади Української православної церкви Різдва Богородиці (код 35897014), зареєстрованої Закарпатською обласною державною адміністрацією, за актом приймання-передачі протягом 3 (трьох) днів з дня набуття рішення суду законної сили. Ухвалою Рахівського районного суду від 23.01.2020 було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] 21.02.2000 та [PERSON] 27.02.2020 подали відзив на позовну заяву, в якій зазначили, що вони є Відповідачами по даній справі. Позивач у своїй заяві, на підтвердження своїх позовних вимог, в розділі «Правове регулювання спірних відносин» посилається на норми цивільного законодавства, які регулюють правові відносини у сфері діяльності товариств (ст.ст. 83, 88, 97, 98, 99 ЦК України), а також на норми Закону України «Про громадські формування» (ст. 3, 5), які регулюють діяльність громадських організацій. Однак, посилання відповідача на вищевказані норми законодавства є вкрай невірними, оскільки згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» в Україні усі правовідносини, пов`язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього. Крім того, діяльність релігійних організацій регулюються Статутами відповідних релігійних організацій (ст. 7, 8, 12, 13, 14 Закону). Таким чином, відповідач невірно визначив для себе правові відносини та правове врегулювання, що регулює діяльність релігійних організацій. Крім того, позивач у позові вказує, що 24.02.2019 року були проведені начебто загальні збори Релігійної організації «Православна релігійна громада Української Православної Церкви Різдва Богородиці смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області» за адресою: вул. І. Франка, 33, смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області (адреса юридичної особи), на яких начебто були присутніми 529 осіб із 585 віруючих (із протоколу №1 загальних зборів від 24.02.2019 року). Однак, річ у тім, що парафіяни Релігійної громади УПЦ Храму Різдва Богородиці в цей день, 24.02.2010 ніяких загальних зборів не проводили і цей факт, який вказаний в позовній заяві, не відповідає дійсності. Ці збори від 24.02.2019, на протокол яких позивач [PERSON] посилається, є очевидно нелегітимними, якщо такі мали місце взагалі, оскільки відповідно до п .2.8 Статуту настоятель разом з Парафіяльною радою скликає Парафіяльні збори, а також п. 2.1 Статуту передбачає, що Парафіяльні збори очолює настоятель, учасниками зборів не були особи, які відповідають критеріям, що зазначені у п. 2.2 Статуту, і це підтверджується ще й тим, що очолювані настоятелем відповідно до п.2.1 Статуту загальні Парафіяльні збори скликалися двічі, це 17 лютого 2019 року, на яких присутніми були 466 осіб та 19 травня 2019 року, на яких присутніми були 384 осіб, і на перших зборах про висловлення від імені релігійної громади УПЦ храму Різдва Богородиці смт Ясіня вірності Українській Православній Церкві на чолі з предстоятелем Блаженнішим Онуфрієм - митрополитом Київським і всієї України та підтримку рішенням Архієрейського Собору УПЦ від 13.11.2018 року і Священного Синоду УПЦ від 07.12.2018 року проголосувало «за - 454», «проти - 12», «утрималося - 0», на повторних зборах 19 травня по аналогічному питанню із присутніх 384-х осіб проголосувало «за - одноголосно», «проти - 0», «утрималося - 0». При цьому додатком до цих зборів є списки членів релігійної громади. Звідки могло взятися на інших зборах нелегітимного позивача 404 голоси за позицію, що є протилежною тій, що висловлена па легітимних зборах 17 лютого та 19 травня, якщо у протоколі позивача зазначено, що присутніми на зборах було 529 осіб, а на зборах, очолюваних настоятелем, двічі відбувалося голосування членів громади й за першого разу по всім питанням зборів за позицію «проти» голосувало 12 осіб, а другого разу по всім питанням зборів всі одноголосно голосували «за», проти не голосував ніхто, що вказує на явну фальсифікацію поданого протоколу із зазначенням підтримки у 404 голоси. Так, за неділю до вказаної позивачем події, а саме 17.02.2019 року нашою релігійною громадою Храму Різдва Богородиці смт Ясіня Рахівського району вже були проведені парафіяльні збори релігійної організації в присутності 466 членів парафіяльних зборів, на яких були прийняті рішення, про висловлення від імені Релігійної громади Української Православної Церкви Храму Різдва Богородиці смт Ясіня Рахівського району вірність Українській Православній Церкві на чолі з Предстоятелем Блаженнішим Онуфрієм, [PERSON] та всієї України та підтримку рішенням Архієрейського Собору УПЦ від 13.11.2018 року і Священного Синоду УПЦ від 07.12.2018 року (копія протоколу додається). Також на цих зборах, враховуючи той факт, що колишній голова Парафіяльної ради їхньої релігійної громади [PERSON] вирішив перейти в іншу конфесію (в розкол), його повноваження фактично були припинені і було визначено виконувати повноваження голови Парафіяльної ради протоієрею [PERSON] , а саме представляти інтереси Релігійної громади у всіх державних органах, а також на підприємствах, установах, банках, організаціях, судах та мати право підпису. Крім того, позивач вказує, що на зборах від 24.02.2019 року ними було прийнято рішення «про зміну підлеглості Парафії та вихід її з-під юрисдикції УПЦ до складу ПЦУ, а також внесення змін до Статуту Парафії, виклавши його в новій редакції». Також було прийняте рішення про обрання нового голови Парафіяльної ради [PERSON] . Однак, враховуючи той факт, що парафіяни Релігійної громади Української Православної Церкви Храму Різдва Богородиці смт Ясіня Рахівського району на своїх зборах від 17.02.2019 року майже одноголосно висловили вірність Українській Православній Церкві на чолі з Предстоятелем [PERSON] , [PERSON] та всієї України та підтримку рішенням Архієрейського Собору УПЦ від 13.11.2018 року і Священного Синоду УПЦ від 07.12.2018 року, то збори жителів селища, а не парафіян їхньої релігійної громади, так як і ті рішення, які на них прийняті, не мають жодної юридичної сили, суперечать положенням чинного Статуту і є незаконними. Річ у тім, що ще за неділю до так званих зборів від 24.02.2019 року по всьому селищу Ясіня були розклеєні листівки з об`явою про проведення зборів жителів селища на території, яка розташована біля Храму Різдва Богородиці. На ці збори прийшли жителі з різних куточків селища, які ніякого відношення до віруючих їхньої релігійної громади не мають. Це були люди різних конфесій: римо-католики, греко-католики, протестанти, невіруючі, православні інших конфесій, а віруючих їхньої релігійної громади на цих зборах практично не було, а якщо й були, то як глядачі. Пунктом 2.2 чинного Статуту передбачено, що членами громади є православні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18-ти річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ, регулярно відвідують богослужіння і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у богослужбовому житті. Як висновок, 24 лютого 2019 року були проведені не збори релігійної громади Храму Різдва Богородиці, а загальні збори територіальної громади - жителів селища Ясіня. Поняття, порядок формування та членства у територіальних громадах визначається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та не має нічого спільного з відповідними положеннями Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», яким запроваджено можливість зміни підлеглості релігійної громади в організаційних і канонічних питаннях та закріплено механізм реалізації такого права. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення з одного боку, а з іншого - на визнанні й дотриманні вимог Статуту конкретної релігійної громади. У межах однієї територіальної громади можуть діяти декілька релігійних громад різного культу, течії, напрямку. Отже, до територіальної громади належать усі особи, що проживають на території відповідного населеного пункту (селища, села, міста), а релігійна громада у свою чергу складається з осіб, які в порядку, встановленому Статутом такої громади, набули членство в релігійній громаді. З огляду на це, рішення про зміну/підтвердження підлеглості релігійної громади може бути прийняте тільки членами такої релігійної громади на загальних зборах релігійної громади - Парафіяльних зборах. За таких законодавчих, на думку відповідачів, підстав проведення зборів саме територіальної громади та винесення на розгляд цих зборів питання про зміну підлеглості релігійної громади є таким, що не тільки суперечить положенням чинного законодавства, Статуту, а й підпадає під дію Кримінального кодексу України, як кримінальне правопорушення. Протиправність таких дій обґрунтована тим, що відповідно до Закону №2673-VIII рішення про зміну підлеглості може бути ухвалене виключно релігійною громадою на відповідних зборах (ч. 4 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»). Частиною третьою статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що загальні збори релігійної громади - парафіяльні збори, на які виноситься питання про зміну підлеглості релігійної громади, можуть бути скликані тільки її членами. Крім цього, ані загальними зборами громадян територіальної громади, ані місцевими ініціативами, ані в порядку місцевого референдуму не може прийматися рішення, що стосується релігійної громади та будь-яких релігійних питань, оскільки територіальна громада має право приймати рішення лише з питань, що віднесені до відання місцевого самоврядування. Таким чином, питання зміни підлеглості релігійної громади в організаційних і канонічних питаннях може бути вирішене тільки релігійною громадою, а не державними органами чи органами місцевого самоврядування, загальні збори громадян (сіл, селищ, міст) не повноважні приймати будь-які рішення, що стосуються життя і діяльності релігійних організацій. Як уже зазначалося, що, відповідно до п. 2.2 Статуту Релігійної громади Української Православної Церкви Святого Храму Різдва Богородиці смт Ясіня «членами громади є православні віруючі, клірики, миряни, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ, регулярно відвідують богослужіння і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у богослужбовому житті». Ніхто із членів їхньої парафії не наділяв [PERSON] представляти інтереси релігійної громади в суді, подавати від її імені позови і т.п. Враховуючи той факт, що в кінці 2018 року - на початку 2019 року [PERSON] зайняв розкольницьку позицію по відношенню до їхньої релігійної громади Української Православної Церкви, та його дії стали суперечити вимогам Статуту релігійної громади (п. 2.2 - визнання обов`язковості Статуту УПЦ, п. 2.4 - відданості УПЦ,) то, як вже було вказано вище, рішенням загальних парафіяльних зборів релігійної громади від 17 лютого 2019 року його повноваження, як Голови Парафіяльної ради були припинені, і, тимчасово, до виборів (призначення) нового Голови, ці повноваження були передані [PERSON] з наділенням відповідних повноважень представляти релігійну громаду і діяти від її імені. [PERSON] не повноважний представляти Православну релігійну громаду Української Православної Церкви Різдва Богородиці в смт Ясіня, Рахівського району, оскільки Головою Парафіяльної ради він не являється, так як не затверджений єпархіальним архієреєм відповідно до п.2.3 Статуту і навіть у наданому позивачем протоколі №1 від 24 лютого 2019 року загальних зборів релігійної організації «Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/» смт Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області по шостому питанню «вирішили: обрати Парафіяльну раду у складі: голова [PERSON] », не [PERSON] , а 30.12.2019 року позовну заяву чомусь підписує «Позивач в особі Голови Парафіяльної ради [PERSON] » і міститься підпис [PERSON] . Також четвертим питанням у протоколі від 24 лютого 2019 року позивач змінив свою назву «на: «Православна релігійна громада Української Православної Церкви (Православної Церкви України) /Різдва Богородиці/ смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області», а за позовом позивач себе іменує інакше, без зазначення «(Православної Церкви України), тобто є різними за найменуванням позивач і орган, від імені якого позивається до суду [PERSON] . Рішенням Парафіяльних зборів Храму Різдва Богородиці смт Ясіня Рахівського району від 19 травня 2019 року повноваження голови Парафіяльної ради [PERSON] було підтверджено повторно та повторно надано повноваження представляти інтереси Релігійної громади у всіх державних органах, а також на підприємствах, установах, банках, організаціях, судах та мати право підпису. Крім того, Указом Митрополита Хустського і Виноградівського від 18.02.2020 року [PERSON] офіційно призначено головою Парафіяльної Ради Свято-Різдво-Богородичного храму смт Ясіня Рахівського району, що відповідає п. 2.3 чинного Статуту. З огляду на положення змісту чинного Статуту релігійної громади Української православної церкви св. Храму Різдва-Богородиці смт Ясіня, зареєстрованого Розпорядженням голови Закарпатської ОДА від 27.05.2003 р. за №266 та поданої до Рахівського районного суду і підписаної [PERSON] позовної заяви з доданим до неї протоколом № 1 загальних зборів Релігійної організації «Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/» смт.Ясіня Рахівського району Закарпатської області сам [PERSON] не може вважатися навіть членом громади, оскільки його поведінка не відповідає основним критеріям, що викладені у п. 2.2 чинного Статуту, які повинні бути притаманними кожному членові громади. Таким чином у [PERSON] повністю відсутнє право на звернення до суду, він є неналежною особою, яка не має ніяких законних підстав подавати та пред`являти позовні вимоги від імені нашої Релігійної громади Храму Різдва Богородиці. Тому всі його вимоги, заявлені в позові є нікчемними, неналежними і не можуть бути задоволені. Крім того, згідно з п. 2.8 Статуту Релігійної громади Парафію очолює настоятель, якого призначає єпархіальний архієрей і тільки настоятелю разом з Парафіяльною радою надано право скликати Парафіяльні Збори. Громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші жителі селища не мали жодного законного права скликати і проводити збори (24.02.2019 року) від імені Релігійної громади Храму Різдва Богородиці смт Ясіня і діяти від її імені. Пунктом 2.8 Статуту передбачено, що Парафію очолює настоятель, якого призначає єпархіальний архієрей. Статутом не передбачено припинення повноважень настоятеля, як про це зазначено у поданому до суду протоколі № 1 від 24.02.2019 року, а лише п. 2.3 Статуту передбачає, що скарги на настоятеля можуть бути предметом розгляду на загальних Парафіяльних зборах у присутності і під головуванням благочинного. Крім того, позивач [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог в Додатках вказує на те, що він додає до позову Статут Православної релігійної громади Української Православної Церкви Різдва Богородиці (код 35897014), начебто вже перереєстрований розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації 25.04.2019 року за № 238. Однак це також не відповідає дійсності, так як згідно з вказаним розпорядженням було зареєстровано п`ять Статутів релігійних організацій, які не мають жодного відношення до їхньої релігійної громади. Ще одним вагомим доказом надуманості позову та його обґрунтувань є факт того, що станом на і по сьогодні у нормальному ритмі функціонує православна релігійна громада Української Православної Церкви/Різдва Богородиці смт Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області з її законним настоятелем протоієреєм [PERSON] , як і раніше відбуваються богослужіння з приблизно такою ж як і раніше кількістю парафіян. Таким чином всі доводи, викладені неналежним позивачем [PERSON] в його позовній заяві є неналежними і задоволенню не підлягають, а його намагання ввести суд та членів громади в оману, повинно і буде мати належну юридичну оцінку. У зв`язку з наведеним просять відмовити повністю у задоволенні позову Православної релігійної громади Української Православної Церкви Різдва Богородиці в особі [PERSON] про зобов`язання вчинення дій. В судовому засіданні позивач, [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові. Просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він є головою парафіяльної ради Храму Різдва Богородиці смт Ясіня та він має право представляти цю релігійну громаду в усіх державних органах й підписувати документи в інтересах церковної громади. [PERSON] не являється головою Парафіяльної ради цього храму, оскільки збори, які були нібито проведені 24.02.2019, були неповноважними. Отже, [PERSON] не має права вимагати оригінал Статуту та інші правовстановлюючі й фінансово-господарські документи їхньої церкви, які знаходяться у них, тому просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він є казначеєм (касиром) церкви Храму Різдва Богородиці, що у смт Ясіня. Вимоги [PERSON] вважає безпідставними, оскільки він зайняв розкольницьку позицію, а документи про перехід громади з підпорядкування Української православної церкви на чолі з предстоятелем [PERSON] до Православної Церкви України є нікчемними, оскільки громада такого рішення не приймала. Документи, які є предметом даного позову, знаходяться у священника їхнього храму [PERSON] і він не зобов`язаний їх віддавати позивачу. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позов не визнав з тих підстав, що [PERSON] не має права вимагати правовстановлюючі та фінансово-господарській документи Храму Різдва Богородиці смт Ясіня, оскільки такі належать цій громаді, а [PERSON] не належить до цієї громади та не є членом Української православної церкви. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Стаття 35 Конституції України закріплює право кожного на свободу світогляду і віросповідання. Водночас відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення релігійної організації врегульовано Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі Закон № 987-ХІІ). За правилами, встановленими статтею 12 Закону № 987-ХІІ відомості, зокрема, про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 вказаного Закону. Тобто, законодавець визначив, що рішення про зміну підлеглості релігійної організації має бути відображено у статуті шляхом внесення відповідних змін у порядку, встановленому ст. 14 Закону № 987-ХІІ. Як вбачається зі Статуту зареєстрованого Розпорядженням Голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 27.05.2003 р. №266. релігійна громада Української православної церкви є релігійною організацією, що входить до складу Хустської єпархії (далі - Парафія), діючи на підставі Статуту. Парафія об`єднує громадян православного віросповідання для здійснення права на свободу віросповідання. \~ \~ \~ \~ Парафія є неприбутковою організацією, має статус юридичної особи та здійснює діяльність на підставі Статуту у відповідності із законодавством України. Органами управління [PERSON] є Парафіяльні збори членів Парафії (вищий орган) та Парафіяльна рада (виконавчий орган) (п. 2.1. Статуту). Парафіяльна рада відповідає за цілісність майна Парафії, представляє Парафію у відносинах з державними органами, громадськими організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, судах з усіх питань діяльності Парафії (п. 2.6 Статуту). Очолює Парафіяльну раду її Голова, який має право першого підпису фінансових та інших документів Парафії (п. 2.7 Статуту). Призначення та визначення порядку діяльності Парафіяльної ради є компетенцією Парафіяльних зборів (и. 2.3 Статуту), які, як вищий орган Парафії, мають право приймати рішення з будь-яких питань діяльності парафії. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 987-ХІІ релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно зі своїми статутами (положеннями). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про свободу совісті і релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація визнається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту (положення). Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення). У пункті 1 Роз`яснення Вищого арбітражного Суду №02-5/109 від 29.02.96 (далі Роз`яснення) зазначається, що відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації (далі - Закон) релігійні громади одержують правоздатність юридичної особи з моменту реєстрації їх статуту (положення) у обласній, Київській і Севастопольській міських державних адміністраціях, а в Автономній Республіці Крим - в Уряді цієї республіки. Релігійні центри, управління, монастирі, релігійні братства, місії та духовні навчальні заклади визнаються юридичними особами з моменту реєстрації їх статутів (положень) у державному органі України у справах релігій. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства та свого статуту. У пункті 2 Роз`яснення вказано, що релігійні організації діють відповідно до своєї ієрархічної та\~\~інституційної\~\~структури, обирають, призначають\~\~і замінюють персонал згідно зі своїми статутами (положеннями), а в пункті 6 прописано, що відповідно до статей 17 і 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожна релігійна громада (парафія, церква тощо) або інша релігійна організація (монастир, релігійне братство або місія, духовний навчальний заклад), а не релігійне угруповання в цілому (УПЦ-КП, УАПЦ, УГКЦ тощо) або його керівний центр, є\~\~власником\~\~придбаного\~\~чи створеного нею нерухомого майна\~ та коштів \~і\~ їх єдиним розпорядником ». Судом встановлено, що 24 лютого 2019 року відбулися загальні збори Релігійної організації "Православна релігійна громада Української Православної Церкви/Різдва Богородиці/ смт Ясіня, Рахівського району Закарпатської області, на яких із загального числа громади, що становить 585 осіб, були присутні 529 осіб, тобто була присутньою кількість осіб, необхідна для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади (дві третини від кількості членів релігійної громади). На зборах за наслідками розгляду питань порядку денного, було вирішено змінити підлеглість у канонічних та організаційних питаннях релігійної громади "Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/" вийти зі складу Хустської Єпархії УПЦ (МП) та перейти до складу Закарпатської єпархії Української православної церкви (Православної Церкви України), змінивши при цьому назву на Релігійна організація "Православна релігійна громада Української Православної Церкви (Православної Церкви України) /Різдва Богородиці/ смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області". Також, у зв`язку зі зміною підлеглості релігійної організації та з метою приведення Статуту у відповідність до норм чинного законодавства, внести зміни до Статуту Релігійної організації "Православна релігійна громада Української Православної Церкви (Православної Церкви України) /Різдва Богородиці/ смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області шляхом прийняття Статуту у Новій редакції. Крім того, було обрано Парафіяльну раду у складі: голова [PERSON] , помічник [PERSON] , скарбник [PERSON] , контрольно-ревізійна комісія [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, на зборах було уповноважено [PERSON] та [PERSON] підписати протокол Загальних зборів, статут у новій редакції та заяву на ім`я голови облдержадміністрації про реєстрацію статуту у новій редакції. Протокол №1 загальних зборів Релігійної організації "Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/ смт Ясіня, Рахівського району Закарпатської області від 24.02.2019 підписано головою парафіяльних зборів [PERSON] та секретарем парафіяльних зборів [PERSON] . Як вбачається з витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.11.2019 №1005962688 зареєстрованою значиться Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/, Православна РГ УПЦ /Різдва Богородиці/ смт Ясіня, а [PERSON] - керівник, має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори. Як стверджують обставини справи, зміна підлеглості на підставі прийнятого рішення зобов`язують позивача внести відповідні зміни до Статуту та зареєструвати їх. Частиною 3 та 4 ст. 14 Закону № 987-ХІІ передбачено, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації подаються: 1) заява за підписом керівника або уповноваженого представника релігійної громади; 2) статут (положення) релігійної громади у новій редакції. До статуту (положення) релігійної громади у новій редакції додатково подаються: 1) належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади про внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у чинному на момент внесення змін статуті (положенні) релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів; 2) оригінал чи належним чином засвідчена копія чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригінал свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося). Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджені Наказом МЮ України від 18.06.2015 р. № 1000/5 (далі Правила) встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності. Згідно з п. п. 3 п. 1 глави II Правил статут належить до організаційно-розпорядчої документації як різновиду управлінської документації (підприємства, установи), за збереженість яких та інформації, яку вони містять, а також функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами відповідає керівник установи (п. 6 глави 1 Правил). Спірні питання щодо права власності на управлінські документи вирішуються у судовому порядку (п. 13 глави І Правил). На даний час, у зв`язку з необхідністю реєстрації статуту у новій редакції у позивача виникла необхідність надати стару редакцію статуту до обласної державної адміністрації для реєстрації відповідних змін, однак, при проведенні процедури передачі справ у зв`язку зі змінами у складі керівних органів новообраному Голові Парафіяльної ради [PERSON] , було виявлено відсутність оригіналу зареєстрованого Статуту Парафії, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до Рахівського відділення поліції Тячівського РВ ГУНП в Закарпатській області. За результатами розгляду заяви священника церкви [PERSON] , начальник Рахівського відділення поліції Тячівського РВ ГУНП в Закарпатській області [PERSON] у листі №2770 від 15.04.2019 повідомив заявника, що Статут не втрачений та перебуває у сейфі храму Різдва Пресвятої Богородиці на зберіганні касира храму [PERSON] , який відмовляється будь-кому передати Статут. На утримання, зберігання та інший спосіб користування Статутом та іншими документами (атрибутикою) Парафії відповідач [PERSON] не уповноважений ні законодавством, ні відповідними органами управління Парафією. Не має таких повноважень та законних підстав і [PERSON] , повноваження настоятеля Парафії якого припинено рішенням Парафіяльних зборів (п. 3 протоколу від 24.02.2019 р.). \~ \~ \~ \~ Однак, не заперечуючи факт утримання Статуту, на даний час відповідачі продовжують утримувати та відмовляються передати зареєстрований Закарпатською обласною державною адміністрацією оригінальний екземпляр Статуту Парафії, [PERSON] , який є керівником Парафії за даними ЄДР, чи новообраному Голові ради [PERSON] . Відповідно до п. 2.7 Статуту Голова Парафіяльної ради представляє Парафіяльну раду у ділових відносинах з фінансово-господарських та адміністративних питань, а також у суді, в разі необхідності дає доручення для виконання відповідних завдань. Загальними зборами Релігійної організації "Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/" смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області [PERSON] разом із [PERSON] були уповноважені здійснити дії, пов`язані з реєстрацією нового Статуту їхньої громади, у тому числі й подати заяву на ім`я голови обласної державної адміністрації про реєстрацію Статуту у новій редакції. Однак, внаслідок дій відповідачів, які полягають в протиправному утриманні та користуванні Статутом Парафії, не маючи повноважень та згоди Парафії, позивач [PERSON] позбавлений можливості повною мірою виконати повноваження, надані йому виконавчим органом парафії (Парафіяльною радою) щодо реєстрації Статуту у новій редакції, чим порушуються права Парафії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до положень ст.ст. 91, 92 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи вищевказані положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються добровільно передати належні на праві власності релігійній організації документи, суд приходить до висновку, що відповідача слід зобов`язати передати таке майно позивачу, а отже вимоги за позовом суд вважає підставними та обґрунтованими. При цьому, суд відхиляє доводи відповідачів про те, що рішення загальних зборів від 24 лютого 2019 року, на якому базуються позовні вимоги позивача, є незаконними, оскільки рішення зборів ніким не оскаржувалося, отже є чинним і у суду відсутні підстави вважати, що рішення загальних зборів від 24 лютого 2019 року прийняте із порушенням вимог чинного законодавства. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", (п. 27), передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Отже, на позивача, поряд з обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем, також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову. З цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб`єктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved