Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» (далі - Банк), просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11386744000, укладений між ним та ПАТ "УкрСиббанк" 22 серпня 2008 року. В обґрунтування вимог позивач послався на ті обставини, що спірний договір він з кредитодавцем не укладав та його не підписував. Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 203, 215, 216 та 1155 ЦК України. В судовому зсіданні позивач та його представник позов підтримали, підтвердили викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та третя особа - ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відомості про поважність причин неявки представників відповідача та третьої особи матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує з фотокопії договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11386744000 даний правочин був укладений 22 серпня 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] і відповідно його умов банк зобов'язався надати позивачу 17000 доларів США на умовах повернення щомісячними платежами, строковості (до 21 серпня 2015 року) та платності (12,15 % річних). В силу ч 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 та 3 ст. 203 ЦК України, на які посилається позивач, зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства, при цьому волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З контексту частин 3-5 ст. 213 ЦК України слідує, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. А якщо за цими правилами немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, зміст правочину - це автентичність волі і волевиявлення осіб, які його вчинили. Представленим суду письмовим договором така автентичність повністю підтверджується, а тому в суду відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним у зв'язку з недотриманням під час його укладення вимог ст. 203 ЦК України. Крім того, як слідує з позову, [PERSON] просить визнати недійсним спірний правочин також у зв'язку з недодержанням установленої законом форми правочину (ст. 1155 ЦК України). В силу п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення (за винятком тих, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність, - ч. 1 ст. 206 ЦК України) слід вчиняти у письмовій формі, а згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З представленої фотокопії договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу вбачається, що його умови викладені у друкованому вигляді на аркуші паперу формату А-4, такі умови підписані сторонами та скріплені печаткою юридичних осіб. За такого договір про надання споживчого кредиту є укладеним у письмовій формі, у зв'язку з чим також відсутні правові підстави для визнання його недійсним в порядку ч. 4 ст. 203, ст. 208 ЦК України. Суд критично оцінює посилання позивач на ст. 215 та 216 ЦК України, як правові підстави позову, оскільки ці норми спірних правовідносин не регулюють. Таким чином, вимоги позивача про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу недійсним задоволенню не підлягають за відсутністю до того правових підстав. Та обставини, що позивач оспорює свій підпис на спірному правочині, не спростовує висновків суду у справі за даним предметом спору. Відмова в позові не перешкоджає позивачу звернутись до суду за захистом порушеного права у інший установлений законом спосіб. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed